Справа № 127/8596/15-ц Провадження № 22-ц/772/2337/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 55Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючої судді: Шемети Т.М.,

суддів: Вавшка В.С., Марчук В.С.,

при секретарі : Сніжко О.А.

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Фірма Меблі» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

16 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПП «Фірма Меблі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, який мотивовано тим, що він працював у відповідача з 10 грудня 2003 року по 10 червня 2012 року, та звільнений за власним бажанням, але з вини керівництва ПП «Фірма Меблі» станом на час проведення звільнення з ним не був проведений остаточний розрахунок, тому після неодноразових звернень до відповідача, він був змушений звернутись до суду і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2013 року стягнуто з ПП «Фірма «Меблі» на його користь 5 142 грн. грошової компенсації за невикористані відпустки, не виплаченої при звільненні та 24 464 грн. середнього заробітку (по день винесення рішення )за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вказане судове рішення було виконано відповідачем лише 10.06.2014 року. Тому він знову звернувся до суду з відповідним позовом та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року стягнуто з ПП «Фірма Меблі» на його, ОСОБА_2, користь 23457,46 грн. за затримку виплати заборгованості по заробітній платі у період з 05.06.2013 року по 05.06.2014 року (про що він і ставив вимогу). Однак і це рішення не було виконано вчасно,а лише 30.03.2015 року, тому він змушений звернутись до суду з позовом, який є предметом розгляду даної справи та висуває вимогу стягнути на його користь з ПП «Фірма Меблі» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення по день фактичного розрахунку, тобто з 05.06.2014 року по 15.04.2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено з тих підстав, що заборгованість по заробітній платі, яка належала йому до виплати при звільненні з роботи, виплачена 10.06.2014 року та за цей період по 05.06.2014 року включно (в межах заявлених ним вимог) на його користь стягнено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в порядку статті 117 КЗпП України, а вже невчасне виконання рішення суду про стягнення цих сум переходить в площину виконання рішення та не тягне за собою покладення на працедавця обовязку сплатити середній заробіток і за час невиконання рішення суду про стягнення лише середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні..

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд помилково вважає, що його позов не випливає з трудових відносин з відповідачем, а ці відносини перейшли у площину невчасності виконання судового рішення, це не так: відповідач ПП «Фірма Меблі» повинна виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 05.06.2014 року по 15.04.2015 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав. Представник ПП «Фірма Меблі» проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у судді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

- Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2013 року вирішено стягнути з ПП «Фірма Меблі» на користь ОСОБА_2 5 142 грн. 70 коп. грошової компенсації за невикористану відпустку та 24 464 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (по 05.06.2013 року включно). Вказане рішення було виконано в два етапи: 08.05.2014 року за платіжним дорученням № 89 на суму 10 000 грн. та 10.06.2014 року за платіжним дорученням № 208 на суму 22 667 грн. 50 коп.. Ці обставини встановлені Рішенням Вінницького міського суду від 07.10.2014 року (а.с.5-6), яке набуло законної сили 10.11.2014 року після перегляду в апеляційній інстанції (а.с.10-12);

- Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року (а.с.5-6) було стягнуто на користь ОСОБА_2 23 457 грн. 46 коп. за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.05.2013 року по 05.06.2014 року включно.

Отже, заборгованість по заробітній платі, яка не була виплачена ОСОБА_5 при звільненні, була повністю виплачена роботодавцем 10.06.2014 року (з виконанням Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2013 року), яке проводилось, як уже вказано вище, у два етапи: 08.05.2014 року та 10.06.2014 року.

Дійсно у відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В розглядуваній справі час затримки розрахунку при звільненні після ухваленого 05.06.2013 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області про стягнення коштів, належних при звільненні, склав з 05.06.2013 року по 10.06.2014 року (по день фактичного розрахунку) і за цей період ОСОБА_2 було присуджено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року в порядку ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23 457 грн. 46 коп. (за період з 05.06.2013 року по 05.06.2014 року в межах заявлених ним вимог).

Сторонами по справі не заперечується, що присуджені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року кошти за затримку виплати заборгованості по заробітній платі за період з 05.06.2013 року по 05.06.2014 року виплачені позивачу 30.03.2015 року, а отже відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В позові що розглядається, ОСОБА_2 просить стягнути середній заробіток за час розгляду справи та час затримки виконання ухваленого по справі рішення Вінницького міського суду від 07.10.2014 року, тобто за період з 05.06.2014 року по 15.04.2015 року (день звернення до суду з позовом), вважаючи цей період затримкою розрахунку при звільненні.

Як уже зазначалося вище, виплата належних ОСОБА_2 сум при звільненні (5 142 грн. 70 коп. грошової компенсації за невикористану відпустку), відбулася 08.05.2014 року за платіжним дорученням № 89 на суму 10 000 грн. та 10.06.2014 року за платіжним дорученням № 208 на суму 22 667 грн. 50 коп., та за цей період затримки ( по 05.06.2014 року в межах заявлених вимог) на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в порядку ст. ст. 116, 117 КЗпП України рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року. Стягнення ж середнього заробітку за час затримки виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, присудженого рішенням суду, тобто застосування відповідальності роботодавця за невиконання присуджених сум в порядку ст. 116, 117 КЗпП України, законом не передбачено, оскільки це є грошовою санкцією виключно за затримку розрахунку при звільненні.

Тому є вірним та ґрунтується на нормах закону висновок суду першої інстанції про те, що після виплати ОСОБА_5 сум, належних при звільненні, до роботодавця, за невчасне виконання судового рішення про стягнення виключно середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (присудженого в порядку ч.1 ст. 117 КЗпП України), - не можна застосовувати відповідальність, передбачену трудовим законодавством.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вони стосуються виключно ситуації, коди розрахунок при звільненні проведений не був, а ця обставина спростована та їй дано вірну оцінку в судовому рішенні.

Отже, апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін як таке, що постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: підпис ОСОБА_6

Судді: підпис ОСОБА_7

підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно: ОСОБА_6