Справа № 359/5307/15-ц
Провадження № 2/359/1752/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Величка В.П.,

при секретарі судового засідання Шукало М.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що ухвалою Бориспільського районного суду Київської області від 30 травня 2001 року було затверджено мирову угоду між нею та ОСОБА_3 В процесі примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди вся сума боргу була погашена позивачем ще у 2001 році. На даний час позивач вирішила відчужити належне їй майно, однак в процесі цього зясувала, що на її майно накладений арешт на підставі постанови державного виконавця від 8 серпня 2001 року. Тому просить скасувати арешт, оскільки відкриті виконавчі провадження на її імя не зареєстровані.

В судове засідання зявився позивач, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила зняти арешт з її майна.

Представник відповідача в судовому засідання проти позову не заперечувала, оскільки на даний час відсутні відкриті виконавчі провадження на Позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Бориспільського районного суду Київської області від 30 травня 2001 року було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про зобовязання сплатити позивачем останньому суму заборгованості у розмірі 4372,29 гривень(а.с.15).

08 серпня 2001 року державним виконавцем відділу ДВС Бориспільського РУЮ ОСОБА_4 винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження(а.с.11).

Відповідно до акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів відділу від 5 січня 2005 року, вбачається, що виконавче провадження про примусове виконання ухвали Бориспільського районного суду Київської області від 30 травня 2001 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було виконано(а.с.7-9).

Згідно відомостей єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на все майно ОСОБА_1 накладено арешт(а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки виконавче провадження виконано ще у 2001 році, а інших відкритих виконавчих проваджень на ОСОБА_1 на зареєстровано, тому, накладений постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського РУЮ арешт на майно ОСОБА_1 від 8 серпня 2001 року слід скасувати, як такий, що порушує право позивача на належне їй майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст., 3, 10, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця ДВС Бориспільського РУЮ ОСОБА_4 від 8 серпня 2001 року, на майно ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області (підпис) ОСОБА_5

Згідно оригіналу:

Суддя В.П. Величко