Справа № 304/1932/14-ц
Провадження № 2/304/83/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Готра І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що вироком Перечинського районного суду від 30 вересня 2014 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 18 травня 2014 року о 05.00 год., керуючи автомобілем марки ВАЗ 21114, д/н НОМЕР_2, по автодорозі Перечин - Свалява - Липча та знаходячись між селами Порошково та Тур'я-Поляна Перечинського району, в порушення вимог п.п.1.10.,12.3. Правил дорожнього руху України, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на нього, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: "політравма, ЗЧМТ, струс головного мозку, забійно-скальповані рани лобної ділянки голови справа, правої завушної ділянки голови, тім'яної ділянки голови, закритий перелом дзьобоподібного відростку справа без зміщення, закритий перелом верхньої третини малогомілкової кістки зліва, обширна скальпована рана задньої поверхні правої гомілки, множинні садна тулуба та лівої сідниці, розрив акроміально-ключичного з'єднання справа з підвивихом акроміального кінця ключиці по ТОССІ 2", які згідно висновку експерта кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Згідно даного вироку Перечинського районного суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, а на підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину. Під час розгляду даної кримінальної справи заявлений ним змінений цивільний позов до ОСОБА_2 та ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за його заявою судом було залишено без розгляду, оскільки під час судового засідання ОСОБА_2 пообіцяв йому, що компенсує всі понесені ним витрати на лікування, але він цього не зробив. Внаслідок чого, на момент подачі даної позовної заяви, він поніс на своє лікування витрати на загальну суму всього 4125грн.66коп., з яких 975грн.66коп. - витрати більше ніж на 15-ти найменувань ліків, перев'язувальних матеріалів та фіксуючих бандажів, та 3150грн.00коп. - витрати по 1-му етапу зубопротезування. Тому просить стягнути з відповідача дану суму матеріальної шкоди. Також позивач внаслідок незаконних дій відповідача просить стягнути з нього і моральну шкоду, яку оцінює у розмірі всього 8000грн.00коп. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача і витрати, які поніс на правову допомогу в розмірі 5184грн.80коп.

17 лютого 2015 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву, згідно якої змінив позовні вимоги, а саме просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування у вигляді матеріальної шкоди заподіяного йому внаслідок ДТП в розмірі 12310 грн. 46 коп., з яких: 4125 грн. 66 коп. - витрати на медикаментозне лікування та зубопротезування; 5184 грн. 00коп. - витрати на правову допомогу та компенсація витрат позивача, пов'язаних з явкою до суду та 3000 грн. 00 коп. - моральної шкоди, а також просить стягнути зі співвідповідача ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування у вигляді моральної шкоди у розмірі 5000грн.00 грн.

У судове засідання, призначене на 31 березня 2015 року, ані позивач ОСОБА_1, ані його представник ОСОБА_4 не з'явилися, однак останній через канцелярію суду подав заяву, у якій просить справу розглянути за їх відсутності та задовольнити змінені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання так жодного разу і не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмові заперечення, у яких просить в задоволенні позовної заяви відмовити, оскільки вважає, що розмір зазначених витрат та розмір матеріальної шкоди, які позивач просить стягнути з нього, явно завищені.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Провідна» в судове засідання не з'явився, однак подав письмові заперечення, згідно яких просить у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Провідна» також відмовити, оскільки вважає, що такі вимоги позивача є необгрунтованими та безпідставними. Разом з цим, просить суд розглянути справу в їх відсутності.

У судовому засіданні, призначеному на 16 березня 2015 року, свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вона являється рідною сестрою позивача і вона дійсно підтверджує той факт, що її брат ОСОБА_1 після ДТП витратив багато коштів на лікування та реабілітацію.

Суд, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2014 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за те, що він «18 травня 2014 року о 05год.00хв., керуючи автомобілем марки ВАЗ 21114, д/н НОМЕР_2, по автодорозі Перечин-Свалява-Липча та знаходячись між селами Порошково та Тур'я-Поляна Перечинського району Закарпатської області, в порушення вимог п.п.1.10.,12.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода - позивача ОСОБА_1, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді "політравма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійно-скальповані рани лобної ділянки голови справа, правої завушної ділянки голови, тім'яної ділянки голови. Закритий перелом дзьобоподібного відростку справа без зміщення. Закритий перелом верхньої третини малогомілкової кістки зліва. Обширна скальпована рана задньої поверхні правої гомілки. Множинні садна тулуба та лівої сідниці, розрив акроміально-ключичного з'єднання справа з підвивихом акроміального кінця ключиці по ТОССІ 2", які згідно висновку експерта кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості».

Також встановлено, що 20 травня 2014 року відповідач ОСОБА_2 зобов'язався відшкодувати всі матеріальні збитки, які заподіяні ним ОСОБА_1, внаслідок вчиненої ним автоаварії 18 травня 2014 року і які будуть необхідні для відновлення його здоров'я (лікування до виписки з лікарні, зубопротезування), про що свідчить заява, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрована в реєстрі за №498.

Разом з цим встановлено, що позивач ОСОБА_1 витратив на медикаментозне лікування та зубопротезування грошові кошти у розмірі всього 4125грн.66коп., про що свідчать надані ним суду чеки з аптек на загальну суму 975грн.66коп. та довідка про вартість лікування та діагностику на суму 3160грн.00коп.

Крім цього встановлено, що позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_2, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, з приводу чого відчував фізичний біль та знаходився певний час на лікуванні, що відбилося на його самопочутті, створювало нервозність та змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя, у зв'язку з чим він зазнав і моральні страждання, які суд оцінює в розмірі 3000грн.00коп.

Також встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_2, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу марки «ВАЗ 21114», д.н. НОМЕР_2, була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Провідна», що стверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4834267 від 06 січня 2014 року.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю…

Відповідно до ст.27 Конституції України кожна людина має невід'ємне право на життя… Кожен має право захищати своє життя і здоров'я, життя і здоров'я інших людей від протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 та п.п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.4 Постанови Пленуму ВСС з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року за №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно ч.1 та п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості… Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 4125грн.66 коп. та моральної шкоди в розмірі 3000грн.00коп.

Що стосується заявленої позовної вимоги щодо приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення з останнього на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000грн.00коп., то суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно полісу № АС/4834267 від 06 січня 2014 року, відповідальність водія ОСОБА_2 за шкоду третім особам застрахована у відповідача - приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", із зазначенням страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю в розмірі 100000грн. та за шкоду заподіяну майну в розмірі 50000грн.

Таким чином, між сторонами з часу укладення вказаного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виникли договірні зобов'язання, підстави для реалізації яких визначені укладеним договором та спеціальним законом.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини щодо страхування цивільно-правової відповідальності водіїв транспортних засобів є Закон України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі по тексту Закон).

Відповідно до ст.3 цього Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

При настанні страхового випадку страховик виплачує страхове відшкодування відповідно до норм чинного законодавства та договору страхування.

Так, у відповідності до вимог ст.33 цього Закону, водій транспортного засобу, причетний до дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Вимогами зазначеної статті передбачені реквізити заяви та документи, які необхідно подати разом із заявою страховику.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону, страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно п.36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування за наявності визначених статтею 35 цього Закону документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у її виплаті.

При цьому перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є вичерпний і зазначений у статті 37 Закону, серед яких, зокрема, невиконання потерпілим своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розміру заподіяної шкоди (п.п. 37.1.3), а також неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

У той же час, у наданих матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що позивач ОСОБА_7 звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та йому було відмовлено у такому відшкодуванні.

Отже, фактично позивачем ОСОБА_1 не доведено та не підтверджено належними доказами факту порушення його прав з боку ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" стосовно виплати страхового відшкодування, оскільки за такою виплатою у встановленому Законом порядку, він до них не звертався.

Тому, за таких обставин, суд приходить до висновку, що у цій частині у позові слід відмовити.

Що стосується вимоги про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 5184грн.80коп., то суд виходить з наступного.

Так, до позовної заяви доданий тільки договір № 14/14-юр про надання юридичних послуг від 30 жовтня 2014 року.

Відповідно до п.1.1, 1.2 цього Договору, юрисконсульт ОСОБА_4 приймає зобов'язання по наданню юридичних послуг, шляхом представництва і захисту правових інтересів ОСОБА_1 в державних органах, у тому числі судах, правоохоронних структурах, місцевих та державних органах влади.

Юридичні послуги полягають у визначенні правової позиції замовника, захисті і представництві його правових інтересів, під час всіх процесуальних дій в період досудового кримінального провадження вказаної справи, а також у суді першої інстанції.

У п.п.47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наданий позивачем ОСОБА_1 вищевказаний договір не підтверджує його витрати на правову допомогу, оскільки позивачем не надано розрахунку витрат на правову допомогу та разом з цим відсутній акт про виконання робіт-послуг.

Отже, за таких обставин, у задоволенні позовних вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу слід також відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 27 Конституції України, ст.ст.3,22,33,35,36,37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.15,16,23,1166,1167,1187 ЦК України, ст.ст.3,4,10,57,60,61,79,84,209,213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Змінений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, 1989 року народження, мешканця АДРЕСА_1 матеріальну шкоду в розмірі 4125 (чотири тисячі сто двадцять п'ять) грн.66 коп. та 3000 (три тисячі) грн.00коп. моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.