Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/227/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М, Кіселика С.А.,

при секретарі: Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Кіровоградська міська рада про визнання будівництва самочинної будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці протиправним та зобов'язання вчинити за свій рахунок знесення самочинної добудови та приведення земельної ділянки у придатний стан.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання будівництва самочинної добудови до квартири на самовільно зайнятій земельній ділянці протиправною, зобов'язання вчинити за свій рахунок знесення самочинної добудови та приведення самовільно зайнятої земельної ділянки у придатний стан.

Зазначав, що відповідач самочинно здійснює будівництво добудови до квартири АДРЕСА_1 на самовільно зайнятій земельній ділянці площею близько 40 кв.м. біля його квартири. Дозвільні документи на добудову до житлового будинку відповідачу не надавались, що підтверджується листами управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 01 червня 2012 року № 1440 та від 21 червня 2012 року № 1605. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за порушення діючого законодавства та йому видано припис про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності, державних стандартів і правил.

Посилаючись на те, що вказане самочинне будівництво істотно порушує його права, свободи та інтереси, просив суд визнати дії відповідача щодо самочинного будівництва добудови до квартири АДРЕСА_1 протиправними, зобов'язати відповідача за його рахунок знести збудовану добудову до вказаної квартири та привести самовільно зайняту земельну ділянку під добудову у придатний стан (а.с.3-4).

Ухвалою суду від 12 березня 2013 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Кіровоградську міську раду (а.с.45).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задоволено. Визнано дії ОСОБА_4 щодо самочинного будівництва добудови до квартири АДРЕСА_1 протиправними та зобов'язано ОСОБА_4 за власний рахунок знести збудовану добудову до квартири АДРЕСА_1 і привести самовільно зайняту земельну ділянку під добудову у придатний стан, розподілено судові витрати ( а.с.127-130).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, безпідставно вважав зайняття земельної ділянки самовільним, а будівництво самочинним (а.с.141-145).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, а позивач та його представник ОСОБА_8 заперечили проти апеляційної скарги і просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні матеріалами інвентаризаційної справи № 13766 ,що домоволодіння АДРЕСА_1, складається з двох житлових будинків (літ.»А,А1,Б,Б1, Б2,б»), сараїв (літ. «Ж»,»К», «г»,»Н»), погрібів (літ. Е,Л», «З»), убиральні (літ.»Д»), гаражів (літ.»В,В1, Г,З,И»), оглядової ями (літ.»з»), літнього душу (літ. «М»), водопроводу (літ. «+»), розташованих на присадибній земельній ділянці, загальною площею 678,50 кв.м., в тому числі під будівлями - 385,8 кв.м., під загальним двором - 292,7 кв.м. та розташовано в центральному районі забудови малоповерхового приватного сектору м. Кіровограда.

У житловому будинку літ. А, який складається із двох квартир, на підставі договору дарування частини домоволодіння від 19 червня 2003 року ОСОБА_5 належить на праві власності 4/25 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 1986 року № 1-2232 належить 4/25 частини вказаного домоволодіння.

У житловому будинку Б,Б1 належить 1/5 та 1/5 частини домоволодіння ОСОБА_9 на підставі відповідно договору купівлі-продажу від 25 лютого 2006 року № 658 та на підставі договору міни від 26 травня 2006 року № 2471; по 7/50 частини домоволодіння кожному, належить ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 09.09.1997 року № 3604 та ОСОБА_11 на підставі договору дарування від 06 квітня 2005 року № 923.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 в натурі не поділена, не має фізичних меж між земельними ділянками, якими користуються співвласники. В домоволодінні є один загальний в'їзд та вхід через фасадну межу, якими користуються всі співвласники, також двір знаходиться у спільному користуванні.

Безпосередньо в користуванні відповідача ОСОБА_12 знаходяться такі будівлі та споруди: частина житлового будинку літ. «А» площею 42,6 кв.м., житлова прибудова літ. «А1» площею 34,4 кв.м., а всього 77,0 кв.м.; надвірні споруди: сарай літ. «Ж», вбиральня літ «Д», гараж літ «З2».

Житлова прибудова літ.А1, яку здійснив відповідач, є спірною.

Позивач обґрунтовуючи позов, посилався на лист Держсільгоспінспекції в Кіровоградській області про те, що відповідач в порушення вимог ст.ст.125 та 126 ЗК України самовільно зайняв земельну ділянку площею близько 40 кв.м. під розміщення добудови до кв.АДРЕСА_1 (а.с.12), на лист Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області від 22.06.2012 року про те, що у 1992 році в домоволодінні біля житлового будинку по АДРЕСА_1 влаштовано стрічковий бетонний фундамент під добудову. Посилався на те, що у зв'язку з порушенням ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст.5 Закону України «Про основи містобудування» ОСОБА_4 12.07.2012 року було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з ч.1 ст.96 КУпАП, видано припис про зупинення будівельних робіт, які виконуються без розробленої та згідно чинного законодавства погодженої проектної документації (а.с.10,11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що добудова до квартири АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, оскільки вона збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, а також без відповідного проекту й дозволу та з врахуванням положення статті 376 ЦК України й п.4 ст.26,27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд дійшов висновку про те, що спірна добудова підлягає знесенню за рахунок відповідача, який здійснив будівництво.

Проте, вказаний висновок суду не відповідає обставинам справи, до вказаного висновку суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у постанові № 6-137цс14 від 17 грудня 2014 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Частиною 4 ст.357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Частиною 5 ст.376 ЦК України також встановлено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови, а саме до земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (ст.40 ЗК України) і позивач набув право користування цією земельною ділянкою 26 серпня 1986 року разом з набуттям права власності на 4/25 часток житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу відповідно з положеннями чинної на той час статті 30 ЗК, - для здійснення ним добудови до житлового будинку не потрібне рішення органу місцевого самоврядування про відведення земельної ділянки для цієї мети.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що добудова до квартири АДРЕСА_1 проводиться на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, є безпідставним, оскільки не ґрунтується на законі, спростовується матеріалами справи.

Також, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд не врахував роз'яснення у п.1 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" про те, що при вирішенні справ цієї категорії та застосуванні статті 376 ЦК суди повинні керуватися положеннями законодавства України про містобудування.

Застосування зазначених нормативних актів має здійснюватися із дотриманням вимог про дію актів цивільного законодавства у часі.

Матеріалами інвентарної справи № 13766 на домоволодіння по АДРЕСА_1, підтверджено, що житловий будинок побудовано у 1910 році. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради депутатів трудящих № 18 від 05.01.1953 року "Про обмір землі і реєстрацію документів на право користування земельними ділянками" зобов'язано домовласників, що користуються земельними ділянками в м. Кіровограді, провести реєстрацію документів на право користування земельними ділянками. Обмір земель і реєстрацію документів на право користування земельними ділянками покладено на міське бюро технічної інвентаризації.

Станом на 1954 рік за власником домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстровано в користуванні земельну ділянку в розмірі 618 кв.м.(а.с.121,122).

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 26 серпня 1986 року , ОСОБА_4 став власником 4/25 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та набув право користування на відповідну частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 12 жовтня 1988 року № 360 право вирішувати питання оформлення документів по забудові індивідуальних земельних ділянок, а також про залишення у користуванні громадян міста самовільно збудованих прибудов та господарських будівель різного призначення, було надано управлінню архітектури і містобудування (а.с.123).

На підставі рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів № 660 від 12 жовтня 1988 року ОСОБА_4 09 жовтня 1992 року отримав дозвіл на будівництво добудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 розміром 6,0х8,0 м, житлову площу по квартирі рахувати 51,73 кв.м..

У дозволі зазначено схему-план домоволодіння по АДРЕСА_1 з експлікацією та план проект добудови - веранда - площею 11,84 кв.м., кухня - 10,35 кв.м. та дві житлові кімнати площею 11,48 та 10,0 кв.м. (а.с.20).

Вказані повноваження закріплені в Положенні про управління по містобудівництву, архітектурі, землеустрою та землекористуванню Кіровоградського міськвиконкому, затвердженому рішенням міськвиконкому № 624 від 22 листопада 1991 року (а.с.148-151).

У 1992 році, після отримання вказаного дозволу, відповідач облаштував стрічковий бетонний фундамент під добудову до житлового будинку з дотриманням розмірів, зазначених у проектному плані добудови.

Вказані обставини підтверджені позивачем в судовому засіданні апеляційної інстанції, який пояснив, що на час придбання ним у 2003 році у власність 4/25 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, фундамент під добудову вже був закладений.

Наявність фундаменту під добудову підтверджена і копією технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, виготовленого станом на 11 червня 2010 року (а.с.154).

Як свідчить технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлений ОСОБА_4 станом на 17 жовтня 2014 року, прибудова до житлового будинку літ.А завершена у 2013 році.

Тобто, як свідчать матеріали справи, будівництво спірної добудови до житлового будинку розпочато у 1992 році, а закінчено у 2013 році.

Посилаючись на те, що вказаний дозвіл на будівництво добудови до житлового будинку від 09 жовтня 1992 року не є належним дозволом на початок будівельних робіт, на порушення відповідачем ст.26,27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», про здійснення добудови без відповідного дозволу, суд першої інстанції не дотримався вимог про дію актів цивільного законодавства у часі та не застосував до правовідносин, які склались між сторонами, норми матеріального права, які їх регулюють.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-УІ від 17 лютого 2011 року, на який посилався суд першої інстанції, набрав чинності у 2011 році.

Відповідно до ч.8 розділу У Прикінцевих положень вказаного Закону дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта.

За таких обставин правильними і обгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про здійснення відповідачем самочинного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Ухвалюючи рішення про визнання дій ОСОБА_4 щодо самочинного будівництва добудови до квартири АДРЕСА_1 протиправними та зобов'язання відповідача за власний рахунок знести збудовану добудову до квартири і привести самовільно зайняту земельну ділянку під добудову у придатний стан, суд першої інстанції виходив з доводів позивача про те, що спірна добудова порушує права позивача та співвласників інших квартир, унеможливлює проїзд машин швидкої допомоги, пожежної машини, проїзд спецмашини для викачки нечистот із загальної ями, розташованої за добудовою відповідача, унеможливлює прохід всіх співвласників, вільне пересування двором загального користування, мешканці квартир позбавлені можливості перекривати загальний кран подачі газу у квартири, так як кран знаходиться у самочинно збудованій добудові відповідача (а.с.130).

Проте, до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

На порушення вимог ст.60 ЦПК України позивачами не надано належних та допустимих доказів (ст.ст.58,59ЦПК) на підтвердження доводів про те, що побудована відповідачем добудова перешкоджає користуватися їх земельною ділянкою.

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 790,791 від 27 січня 2014 року, проведеної у справі за позовом ОСОБА_4 до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 про визначення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, встановлено, що відповідно до ВСН 61-89 (р.) «Реконструкція і капітальний ремонт жилих будинків» - 1.3.3. для проїзду пожежних і інших машин допускається використовувати існуючі проїзди з розмірами не менше: ширина - 3м, висота - 3,5 м.

У домоволодінні по АДРЕСА_1 відсутня огорожа та ворота на фасадній межі домоволодіння. Найменша ширина проходу (проїзду) на земельну ділянку загального користування складає 4,10 м між гаражем літ. «З» та прибудовою літ.»А1». Загальним входом та в'їздом користуються всі співвласники домоволодіння, двір знаходиться у спільному користуванні, всі співвласники без перешкод можуть користуватися своїми частками в домоволодінні (а.с. 204-219).

Вказаним висновком експертизи спростовуються доводи позивача про те, що спірна добудова унеможливлює проїзд машин у двір та вільне пересування і користування спільним двором.

Також безпідставними за таких обставин є доводи представника позивача про те, що порушення прав позивача та інших співвласників квартир по АДРЕСА_1 встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 16 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили у справі за позовом ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки суд прийняв до уваги зазначений висновок експертизи, крім того, саме обставини щодо наявності чи відсутності перешкод у користуванні двором, щодо порушення прав співвласників, не було предметом розгляду у даній справі (а.с.109-116).

Позивачем, його представником та представниками відповідача не заперечується та обставина, що у спірній добудові знаходиться загальний кран подачі газу у квартири по АДРЕСА_1.

Як свідчить лист Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «КІРОВОГРАДГАЗ» від 30 жовтня 2013 року за вих.№ 07/8120, ОСОБА_6, дружина і одночасно представник відповідача ОСОБА_4, звернулась з письмовою заявою до ВАТ про надання дозволу на виведення газової труби з краном і встановлення її вздовж прибудови. ЇЇ повідомлено про те, що для виконання обводу газової труби по прибудові, необхідно надати до ВАТ технічну документацію на будинок із зазначеною прибудовою. Згода сусідів на виконання таких робіт не потрібна (а.с.152).

За таких обставин, саме по собі знаходження у спірній добудові загального крану подачі газу у квартири, при відсутності доказів того, що розташування його саме там порушує права інших осіб, з урахуванням бажання відповідача перенести кран за межі добудови і наявності технічної можливості здійснення цього, яка підтверджена ВАТ «КІРОВОГРАДГАЗ», не є підставою для задоволення вимог позивача про знесення добудови.

Відсутні в матеріалах справи і докази того, що спірний об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Суд на зазначені обставини уваги не звернув, не дав їм належну правову оцінку, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до п.3,п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст.303 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда 28 листопада 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання будівництва самочинної будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці протиправним та зобов' язання вчинити за свій рахунок знесення самочинної добудови та приведення земельної ділянки у придатний стан, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: