Справа № 521/6778/15-ц
Провадження № 2/521/3590/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Леонова О.С.,

при секретарі - Малиш О.Л.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015 р. ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 07/14 від 30.12.2014 року в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилався на те, що сторони зареєстрували шлюб 23.09.2006 року в Сергіївській селищній раді м. Білгород - Дністровський Одеської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 23.09.2006 року зроблено відповідний актовий запис №24. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу. Причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2015 року їх шлюб було розірвано. Спорів стосовно місця проживання дитини між сторонами не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Між позивачем та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Після розірвання шлюбу, добровільно про сплату аліментів домовитися сторонам не вдалося. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, у шлюб після розлучення з позивачем не вступав, інших неповнолітніх дітей, що потребують матеріальної допомоги, немає.

22.05.2015 року позивач уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий час (за останні три місяці) за квітень 2015 року - 2 443, 97 грн., за березень - 1678, 98 грн., за лютий 2015 року - 1831,75 грн. та стягувати в подальшому до досягнення ОСОБА_5 повноліття, аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в останнє судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні 12.05.2015 р. позовні вимоги визнав частково. Просив суд стягнути на користь позивачки ? частини заробітку (доходу) зазначивши, він є фізично здоровою людиною, не має будь кого на утриманні, окрім своєї доньки, працює, отримує заробітну плату і пенсію та надає посильну допомогу своїй єдиній дитині.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме просив суд врахувати, що його довіритель ОСОБА_4 є порядною людиною, сумлінно працює та надає посильну допомогу своїй дитині. Між ним та позивачкою існувала домовленість про надання ОСОБА_4 аліментів на дитину у сумі 800 грн. на місяць. Жодного разу він не ухилявся від надання фінансової допомоги на дитину, про що свідчить розписка складена власноручно позивачкою від 10.04.2015 р. Також зазначив, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, фізично здорова та не потребує додаткових витрат на лікування. Просив суд врахувати, що відповідач не має будь кого на утриманні, окрім своєї доньки, але після розірвання шлюбу був вимушений знімати квартиру та відповідно сплачувати на житло та комунальні послуги 2400 грн. щомісячно.

Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб 23.09.2006 року, про що Сергіївською селищною радою м. Білгород-Дністровський Одеської області зроблено актовий запис № 24.

30.01.2015 року шлюб між сторонами було розірвано відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси (а.с. 3).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 4).

Сторони у судовому засіданні визнали що їх спільна донька ОСОБА_5 на даний час проживає та знаходиться на утриманні матері, батько дитини на її утримання матеріальну допомогу надає по мірі можливості.

Згідно довідки про доходи, виданою ПАТ «Одеський припортовий завод» від 06.05.2015 року, відповідач ОСОБА_4 працює в ПАТ «Одеський припортовий завод», за шість останніх календарних місяців роботи йому нарахована заробітна плата 50 891 грн. (а.с. 16).

Також з довідки про тримання пенсії № 349/06 від 15.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 отримує пенсію у розмірі 1624.77 грн. щомісячно.

Відповідно до довідки про грошове забезпечення № 36 від 14.05.2015 року ОСОБА_3 нарахована заробітна плати 20 357 грн.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_3 звільнена з органів внутрішніх справ 24.03.2015 р. (а.с. 29) та на теперішній час не працевлаштована.

Посилання відповідача та його представника на те, що ОСОБА_4 несе чималі витрати з внесення орендної плати за квартиру, як на обставину яка виключає його можливість сплачувати аліменти на утримання дитини більше ніж ? від доходів, суд вважає необґрунтованим, оскільки укладання відповідачем договору не свідчить його оплату, будь яких розрахункових документів відповідачем не надано до суду, крім того надані відповідачем довідки про доходи свідчать що він отримує сталий дохід та є матеріально забезпеченим і вказані обставини не звільняють його від обов'язку утримувати неповнолітню дитину.

Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд враховує, що відповідач є порядною людиною, сумлінно працює та бажає надавати посильну допомогу своїй дитині.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Суд роз'яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Одночасно відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий час (за останні три місяці) за квітень 2015 року - 2 443, 97 грн., за березень - 1678, 98 грн., за лютий 2015 року - 1831,75 грн. суд виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, але не мотивує зазначену вимогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присудженні, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг одержати їх у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Відповідно до вимог ст. ст. 60, 159, 212 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обов'язки по доказуванню і поданню доказів покладаються на сторони (ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України).

Позивачем та його представником не надано до суду жодного доказу на підтвердження факту вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача та факту ухиленням останнього від їх сплати. Натомість, як вбачається з розписки складеної власноручно позивачкою від 10.04.2015 р. вона отримувала з січня 2014 року щомісячно грошові кошти у розмірі 800 грн. на утримання дитини по квітень 2015 року (а.с. 17).

Оскільки, позивачем не було доведено факту вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача та факту ухиленням останнього від їх сплати, тому вимоги позивача щодо стягнення аліментів за минулий час (останні три місяці) не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Куруючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 180, 182, 185, 191, 199 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.04.2015 року й до повноліття дитини, тобто до 05.11.2025 року.

В іншій частині позову про стягнення аліментів за минулий час відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, (ІНН НОМЕР_1) судовий сбір у дохід держави у сумі 243,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць на дитину.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті й видрукувано в одному примірнику.

Головуючий суддя: О.С. Леонов