АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4669/2015 Головуючий 1 інст. Губська Я.В.
Справа № 640/5445/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення грошових коштів строкового банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

24.03.2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом та просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») суму банківського вкладу по договору-заяві № 300131/99466/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» в розмірі 208 000 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що 20.08.2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші» № 300131/99466/7-14. Згідно умов договору вона передала банку 300 000 грн. Строк дії договору - до 20 березня 2015 року зі сплатою 25 % річних.

По закінченню дії договору вона звернулась до відповідача з вимогою про повернення вкладу та процентів за ним. Однак, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вклад з відсотками в повному обсязі не повернув, у зв'язку з чим вважає відмову банка в поверненні належного їй вкладу незаконною, такою, що порушує її права в тому вона вимушена звернутись до суду за захистом свого права.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Суд вирішив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти у розмірі 208 000 грн..

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_3 просить рішення скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», однак цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Однак таке посилання позивача у позовній заяві є помилковим оскільки правовідносини між сторонами за договором банківського вкладу виникли на підставі §3 «Банківський вклад» глави 71 Цивільного кодексу України та регулюється Законом України «Про банки та банківську діяльність». Таким чином, банківський вклад не може вважатися ані послугою (діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага), ані роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ані продажем товару (продукції) у сенсі положень, визначених Законом України «Про захист прав споживачів».

Банк при розміщенні коштів вкладника у якості банківського вкладу, не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки, сплачує вкладнику проценти (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення», а договір банківського вкладу не містить понять «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі положень ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, виходячи із змісту позовної заяви спір виник саме на підставі договірних відносин, які регулюються Цивільним кодексом України, а не Законом України «Про захист прав споживачів».

На момент звернення позивача до банку з вимогами повернення суми вкладу, діяла Постанови Правління Національного банку України № 160 від 03.03.2015 року відповідно даної Постанови - банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомата в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Постанова набрала чинності і діє з 04.03.2015 р. до 03.06.2015 р.

Тобто, на період звернення позивача до банку, діяв вищенаведений нормативний акт Національного банку України, який є обов'язковими для виконання банками, а у разі невиконання. Комерційні банки можуть бути притягнуті до відповідного виду відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав і просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законно постановлене.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами не оспрюється, що 20.08.2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші» № 300131/99466/7-14.

Згідно умов договору позивач передала банку 300 000 грн.

Строк дії договору - до 20 березня 2015 року зі сплатою 25 % річних, (а.с. 4)

Згідно п.6 Договору після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбаченими положеннями п.5.1. Основних умов.

20 березня 2015 року, після закінчення строку дії договору, ОСОБА_4 звернулася до банку з метою отримання вкладу, однак ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повернуло позивачу кошти на загальну суму лише 92 000 грн. (а.с. 22-25), а в виплаті 208 000 грн. відмовив, посилаючись на рефінансування та відсутність коштів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а заперечення відповідача їх не спростовують.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки справа судом вирішено у відповідності із законом, рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Посилання апелянта на те, що позивач помилково посилався на Закон України «Про захист прав споживачів», що норми цього закону до спірних правовідносин не застосовуються, не свідчать про незаконність рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування, а також здійснювати іншу діяльність, визначену у цій статті. До банківських послуг, зокрема належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Посилання апелянта на наявність заборони на видачу готівки, якою вважає Постанову Правління НБУ від № 160 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», також не свідчить про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, оскільки ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

У відповідності до приписів ст.ст. 525-526, 530, 625 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а неможливість виконання грошового зобовязання не звільняє боржника від відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно частин 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. за договором банківського вкладу незалежно від його вид банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Аналогічні положення містяться і у п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року №516.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, зобов'язання банку полягає у видачі вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вставлено судом та не оспорюється сторонами, банк свої зобовязання за договором не виконує.

Разом з тим, нормативно-правові акти Національного банку України є нормативно-правовими актами органу державного управління і не можуть змінювати зміст законів України, за якими, згідно ст.4 ЦК України, здійснюється правосуддя.

Законодавчим органом України у звязку з прийняттям вказаної відповідачем постановами Правлінням НБУ №160 від 03.03.2015 року не вносились зміни до ст.ст.525,526, 530, 625, 629 ЦК України.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у даних спірних правовідносинах, згідно ст.1 ЦК України, є таким же рівноправним учасником цивільних відносин, як і інші, до яких застосовуються зазначені вище норми ЦК України.

Відмова банку у видачі позивачу вкладу та/або процентів суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Укладаючи договір банківського вкладу, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» взяв на себе певні ризики, а тому погіршення економічної ситуації в країні не є підставою для невиконання ним своїх договірних зобовязань.

Підпунктом 9 пункту 6 постанови Правління НБУ №758 від 03.03.2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» передбачалося, що уповноважені банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Однак ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виконав взяті за умовами договору банківського вкладу зобовязання навіть в межах вказаних обмежень і не повернув ОСОБА_4 вклад щоденними частками до повного виконання, обмежившись лише одноразовою виплатою частини грошових коштів 20.03.2015 року.

Інші доводи, викладені в апеляцій скарзі, також не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалене у відповідності з нормами матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: