Номер провадження: 22-ц/785/6177/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 травня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі щодо порушення правил підсудності за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу,

в с т а н о в и л а:

05 травня 2015 року ОСОБА_3 завернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь банківський вклад в розмірі 90000 грн. (а.с. 2-5).

Ухвалою суду першої інстанції відкрите провадження у справі (а.с. 13).

В апеляційній скарзі відповідач, Банк, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити справу до суду першої інстанції за підсудністю, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме, позов необхідно подавати згідно із ч. 2 ст. 109 ЦПК України за місцем знаходження юридичної особи - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», до Шевченківського районного суду м. Києва (а.с. 19-21).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача, Банку, пояснення на апеляцію представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що 13 березня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №21«Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем ОСОБА_3 був укладений договір заява №328823/14403/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-го березня» на 370 днів в національній валюті, предметом якого розміщення вкладу в розмірі 90000 грн. на строк до 18 березня 2015 року (а.с. 7,8).)

Згідно із пп. 3, 17, 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

У п.п. 1, 2 постанови №5 Пленум «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року Верховний Суд України зазначив, що при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів» (далі ОСОБА_5), прийнятого 12 травня 1991 р. і введеного в дію з 1 жовтня 1991 р., який відповідно до Закону від 15 грудня 1993 р. діє в новій редакції з 15 січня 1994 р.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

На відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється.

ОСОБА_5 не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

У статті 1058 ЦК України зазначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

У рішенні від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі №1-26/211 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) Конституційний Суд України висловив таку правову позицію: «В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023XII з наступними змінамиу взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору».

Аналізуючи вказане Рішення Конституційного Суду України, розяснення Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року та діюче законодавство, яке регулює надання фінансово-кредитних послуг та захист прав споживачів Верховний Суд України у своєму Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів за 2009-2012 роки розяснив, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Предявляючи позов за місцем свого проживання, позивач виходив з положень ч. 5 ст. 110 ЦК України.

Згідно із ч. 5 ст. 110 ЦК України позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач ОСОБА_3 вправі предявляти вказаний позов за правилами альтернативної підсудності, а саме, ч. 5 ст. 110 ЦПК України.

Посилання відповідача, Банку, в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки судом не враховано, що позов має бути розглянутий за правилами загальної підсудності, тобто за місцем знаходження юридичної особи - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Шевченківським районним судом м. Києва, не приймаються до уваги за таких підстав.

У пунктах 2 та 37 постанови №3 Пленуму «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108114 ЦПК).

Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при предявленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Тому колегія суддів вважає, що дана справа підлягає розгляду за правилами альтернативної підсудності за місцем проживання позивача ОСОБА_3, який обґрунтовано звернувся за вирішенням спору до Київського районного суду м. Одеси.

Отже, суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Отже, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про направлення справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва немає.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

При подачі апеляційної скарги відповідач, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», не сплатив судовий збір в сумі 121, 80 грн. згідно із пп. 14 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

У п. 23 постанови №10 Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що підпунктом 14 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначено розмір ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду, а саме 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на будь-які ухвали суду, що підлягають оскарженню незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VIсправляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляться відповідні ухвали.

Тому з відповідача необхідно присудити судовий збір в сумі 121, 80 грн. у дохід держави.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», , зареєстроване місце знаходження: 04050, м. Київ, вул.. Артема, буд. 60, судовий збір в сумі 121,80 грн. у дохід держави на банківські реквізити: Отримувач коштів УК у м. Одесі /Малиновський р-н/ 22030001, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923, Банк отримувача ГУ ДКCУ в Одеській області, Код банку отримувача (МФО) 828011, Рахунок отримувача 0007, Код класифікації доходів бюджету 22030001, Призначення платежу Судовий збір, за позовом ___ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Апеляційний суд Одеської області (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа).

Ухвала суду апеляційної інстанції подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_6

ОСОБА_2