Справа № 369/4198/13-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/780/34/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 1 05.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про зміну черговості у спадкуванні, визнання права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року позивачі звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про зміну черговості у спадкуванні, визнання права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після смерті матері позивачки ОСОБА_1, її брат ОСОБА_6 став власником домоволодіння АДРЕСА_1, яке на час видачі свідоцтва складалося з: дерев'яного житлового будинку, жилою площею 55,9 кв. м., загальною площею 60 кв. м.; літньої кухні, гаражу, погребу, сараю, навісів, вбиральні, альтанки, замощення, свердловини і огорожі. Інвентарна оцінка успадкованого будинковолодіння на час видачі свідоцтва - складала 36784 грн.

Далі позивачі зазначили, що ще при житті матері, у лютому 2002 року, оскільки вона останні роки життя потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду, ОСОБА_1 з чоловіком переїхали в с. Білогородка і почали проживати разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 однією сім'єю у спірному будинку. Після смерті і похорон ОСОБА_7 подружжя ОСОБА_1, їх син ОСОБА_3 і ОСОБА_6 продовжували спільно проживати у вказаному будинку однією сім'єю і вести спільне господарство, оскільки ОСОБА_6 не міг самостійно забезпечувати умови свого життя і потребував постійної сторонньої допомоги.

Крім того, позивачі зазначили, що влітку 2004 року вони та ОСОБА_6 за спільні кошти, спільними зусиллями, діючи в міру можливостей кожного, обклали дерев'яний житловий будинок цеглою, побудували прибудову до будинку, зробили реконструкцію вже існуючої частини будинку, провели ремонт та реконструкцію систем опалення, водопостачання та водовідведення. Станом на 2012 рік спірний будинок вже складався з дерев'яного обкладеного цеглою житлового будинку жилою площею 87,8 кв. м., загальною площею 123,5 кв. м., в якому було реконструйовано системи опалення, електромережі, проведено до будинку воду, облаштовано туалетом і ванною. Як інвентарна так і ринкова вартість будинку внаслідок проведених будівельних і будівельно-монтажних робіт значно збільшилася, тому ОСОБА_6 усвідомлюючи, що потребує постійної сторонньої допомоги та намагаючись переоформити житловий будинок, що зареєстрований на нього на праві власності, на свого племінника позивача ОСОБА_3, у жовтні - листопаді 2012 року ОСОБА_6 звертався до Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей і молоді за отриманням консультацій з приводу оформлення ним договору його довічного утримання племінником, однак, укласти такий договір, як і оформити належним чином проведену реконструкцію житлового будинку останній не встиг.

ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок травм, отриманих під час ДТП, ОСОБА_6 помер, тому позивачка ОСОБА_1, як спадкоємиця другої черги за законом, оскільки інших спадкоємців не було звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлого брата. Проте у лютому 2013 року з'ясувалось що в померлого є син ОСОБА_4, який також подав заяву в нотаріальну контору, як спадкоємець першої черги за законом. За викладених обставин ОСОБА_1 вважає, що має право на зміну черговості у спадкуванні після смерті свого брата ОСОБА_6 разом із спадкоємцем першої черги. Крім того, послалась, що у них виникла необхідність захисту своїх права власності на здійснені реконструкцію, переобладнання та добудову будинковолодіння АДРЕСА_1.

Таким чином, позивачі стверджуючи, що належні умови життя і догляд за ОСОБА_6, який потребував допомоги, знаходячись у безпорадному стані з-за тривалої хвороби з лютого 2002 року забезпечували вони, тривалий час проживаючи з померлим однією сім'єю, вважали, що ОСОБА_1, яка є спадкоємицею другої черги за законом, має право на спадкування після свого брата разом із сином померлого ОСОБА_4, який є спадкоємцем першої черги за законом та на визнання за нею права на 1/2 частину спірного домоволодіння.

Крім того, позивачі посилаючись, що за життя ОСОБА_6 приміщення, що були добудовані та перебудовані в період з 2004 року по 2012 рік, не були належним чином здані в експлуатацію і зареєстровані в БТІ, вважали що мають право на визнання за ними права на 3/4 частини матеріалів, робіт обладнання, які були використані в процесі реконструкції і переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_1.

Інша 1/4 частина використаних матеріалів, робіт обладнання тощо у складі спадкової маси, підлягає спадкуванню після померлого ОСОБА_6

Таким чином, позивачі просили суд змінити черговість права на спадкування після смерті ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,250 га. з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1/8 частину матеріалів, обладнання тощо, використаних при реконструкції та переобладнанні спірного житлового будинку, визнати за ОСОБА_1, її чоловіком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 право власності на 6/8 частини спільного майна: матеріалів, обладнання тощо, використаних при реконструкції та переобладнанні спірного житлового будинку.

В подальшому позивачі уточнили свої позовні вимоги у частині матеріалів та обладнання, на яке просили визнати за ними право власності, зазначивши їх перелік та обсяги.

Не погоджуючись з позовом, відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання права власності. Свій позов обґрунтував тим, що він є сином померлого ОСОБА_6 та єдиним спадкоємцем першої черги по закону, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.12.1980 р. та свідоцтвом про встановлення батьківства від 20.02.1981 року. 19.02.2013 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що померлий ОСОБА_6 за життя був цілком дієздатною та працездатною людиною, працював, отримував доходи від своєї діяльності, за власні кошти купував будівельні матеріали та здійснював будівельні роботи по облаштуванню належного йому на праві особистої приватної власності спірного будинку, в якому проживав лише він один та вів своє господарство без будь-якої матеріальної та іншої допомоги з боку ОСОБА_3, які у вказаному будинку взагалі не мешкали, просив суд визнати за ним право власності на спірне домоволодіння, а саме житловий будинок та земельну ділянку площею 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачі подали апеляційну скаргу, просять рішення скасувати в частині відмови у задоволенні їх позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення їх позовних вимог. В частині відмови зустрічного позову залишити без змін. При цьому апелянти посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, внаслідок чого суд не застосував до правовідносин, що склалися норми ст.3 Сімейного Кодексу та ч.4 ст.368 ЦК України і безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7, мати ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Після її смерті спадщину прийняв її син ОСОБА_6, про що державним нотаріусом 29.10.2004 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Право власності на зазначене будинковолодіння було зареєстроване за ОСОБА_6 08.12.2004 року.

15 березня 2007 року ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, надану для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного паспорту від 21.09.2004 року на спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 загальна площа будинку 91,6 кв.м, житлова площа - 55,9 кв.м, площа приміщень, що не увійшли у загальну - 31,9 кв.м. Також технічний паспорт містить відмітку, що приміщення будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, веранда І, гараж «Л» є самочинними, станом на 19 серпня 1991 рік самочинні приміщення будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 вже існували.

27 листопада 2012 року ОСОБА_6, внаслідок травм отриманих під час ДТП, помер.

Заповіт ОСОБА_6 не укладався.

Після його смерті до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись відповідач ОСОБА_6, як син померлого, позивачі ОСОБА_1 - сестра померлого та ОСОБА_3 - племінник померлого та третя особа ОСОБА_4 - брат померлого.

Відповідно до довідок виконкому Білогородської сільської ради від 12.03.2013 року ОСОБА_6 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1, разом з ним був зареєстрований та проживав його племінник ОСОБА_3, та на момент його смерті з ним без реєстрації в проживала його сестра ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2, які зареєстровані у АДРЕСА_2.

Суд також встановив, що відповідно даних медичного огляду від 15.04.2010 року, померлий ОСОБА_4 мав поганий зір, незначно занижену групу рухомої активності, його здатність до самообслуговування була знижена, він підлягав надомному обслуговуванню відділенням соціальної допомоги.

Відповідно до довідки від 18.06.2013 року ОСОБА_6 працював сторожем ТОВ «Трансбуд-ХХІ» з 11.06.2011 року по 02.04.2012 року.

Згідно з листом Києво-Святошинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) за вих. № 227 від 01.10.2013 року ОСОБА_6 перебував на обліку у центрі як особа, яка відповідно до заяви та акту обстеження матеріально-побутових умов потребує натуральної чи грошової допомоги, з 15.04.2010 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та фактично не заперечуються сторонами.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі у справі не надали суду достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 тривалий час здійснювала матеріальне забезпечення свого померлого брата, а також що він через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, тому суд зробив висновок про відсутність обставин, які б давали підстави змінити черговість спадкування.

Щодо відмови у задоволенні вимог позивачів про визнання за ними права власності на 6/8 частин спільного майна, а саме матеріалів та обладнання, які були витрачені позивачами на реконструкцію будинку, про що вони надали до справи копії договорів та квитанції на виконання будівельних робіт, то суд виходив з того, що позивачі не довели факт спільного проживання однією сім'єю разом з померлим ОСОБА_6 в розумінні ст.3 СК України та наявність будь-яких домовленостей між ними, які б свідчили про прагнення створення спільного майна за рахунок спільної праці та коштів або факт надання дозволу ОСОБА_6 на будівництво Солов'єнками нерухомого майна на його земельній ділянці, перебудови його будинку або укладання між ними правочину стосовно будівництва, ремонту та реконструкції його житла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми вимагає доведення позивачем: 1) факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 мав поганий зір, незначно занижену групу рухомої активності, його здатність до самообслуговування була знижена, незадовго до смерті працював сторожем у ТОВ «Трансбуд-ХХІ», тобто у безпорадному стані у розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України не перебував, мав достатній матеріальний стан, отримував як пенсію, так і соціальну допомогу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спадкодавець ОСОБА_6 не перебував у безпорадному стані, тобто у стані безпомічності, неспроможності своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим не потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених у справі вимог щодо визнання права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на спадкове майно.

Судова колегія погоджується з висновком суду, що позивачами не доведено факт їх проживання з померлим однією сім'єю, пов'язаність спільним побутом, існування взаємних прав та обов'язків та спільну реконструкцію і переобладнання його будинку у виді створення об'єкту спільного сумісного майна.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні як первісного так і зустрічного позовів є обґрунтованим, ухвалюючи його не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :