АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Златобанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» про стягнення суми депозитних вкладів та моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Златобанк» (надалі - ПАТ «Златобанк») про стягнення суми депозитних вкладів та моральної шкоди.

Одночасно позивач звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ПАТ «Златобанк», в сумі 130 000 євро та 40 000 євро; накладення арешту доручити відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 р. заяву задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нову ухвалу, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно ( в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо) яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись у суд, заявник належним чином вказав причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає законними й належно мотивованими висновки районного суду про наявність підстав до задоволення заяви.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Між тим, вирішуючи питання про накладення арешту, районний суд не врахував, що він має бути накладений в межах грошових коштів, що обліковуються саме на спірних рахунках позивачки у банку, а не на всі рахунки, відкриті у банківській установі.

Відтак ухвалу суду слід змінити, виклавши її резолютивну частину в іншій редакції та зазначити про накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках ОСОБА_1, відкритих у ПАТ «Златобанк» на виконання умов договорів банківських вкладів від 22 листопада 2013 р. за №051418, в сумі 130 000 євро та від 04 листопада 2014 р. за №072962, в сумі 40 000 дол. США.

Окрім того, висновок суду про покладення оскаржуваною ухвалою обов'язку по виконанню накладення арешту на відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України підлягає виключенню з резолютивної частини ухвали, остільки зазначена особа не була учасником судового розгляду справи та не притягувалася судом до участі в справі, що позбавляє права зобов'язувати її вчиняти будь-які дії судовим рішенням.

При цьому, колегія суддів також враховує й ту обставину, що обов'язок по виконанню ухвали суду про накладення арешту на державну виконавчу службу покладено Законом України «По виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Златобанк» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти, що обліковуються на рахунках ОСОБА_1, відкритих у публічному акціонерному товаристві «Златобанк» на виконання умов договорів банківських вкладів від 22 листопада 2013 року за №051418, в сумі 130 000 євро та від 04 листопада 2014 року за №072962, в сумі 40 000 євро.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/38300/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3315/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Саадулаєва А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.