АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1814/15 Головуючий в І інстанції Ведмідська Н.І. Категорія: 44 Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року липня місяця «17» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової І.В.
Суддів:Вейтас І.В.,
Склярської І.В.
при секретарі: За участю адвоката:Павловській Ю.О. Бережного В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від «29» травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. При цьому посилався, що він 31.01.2011р. купив вказаний житловий будинок, проте в ньому проживали та були зареєстровані за згодою попереднього власника ОСОБА_10 його мати ОСОБА_7 та брат ОСОБА_9, а 02.02.2011р. без його, позивача, згоди, в будинку зареєструвалася його сестра ОСОБА_8

Оскільки власник будинку змінився, а відповідачі не є його, позивача, членами сім'ї, договір найму з ними не укладався, то, за його думкою, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 29.05.2015р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, позивача, його представника та відповідачів (в режимі відеоконференції), перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу позивач 31.01.2011р. придбав у ОСОБА_10 житловий будинок АДРЕСА_1 /а.с. 14/.

З довідки Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області від 19.12.2014р. вбачається, що відповідачка ОСОБА_7 зареєстрована в будинку з 22.07.2009 року, ОСОБА_9 з 29.07.2009р., тобто до того, як позивач став власником будинку, ОСОБА_8 зареєстрована з 02.02.2011 року /а.с. 15/.

Позивач в судовому засіданні визнав, що відповідачі - його матір та брат, фактично проживають в будинку з 2009 року, та що після придбання ним будинку в січні 2011 року, він також не заперечував проти їх проживання в подальшому, доки між ними не погіршилися стосунки, ОСОБА_8 в будинку не проживала.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.02.2015 року залишено без змін рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 05.12.2014 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Оскільки судом встановлено, що сторони не були членами однієї сім'ї, між сторонами з січня 2011р. фактично склалися стосунки договору найму житлового приміщення на невизначений строк, в межах дії якого згідно ч.3 ст.168 ЖК України, позивач не може просити визнати відповідачів втратившими право житлового приміщення, а договір найму може бути розірваний з послідуючим виселенням на підставі ст. 169 ЖК України, про що позивач не просить, то суд вважав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, тому позовні вимоги є незаконними і необґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду про наявність фактичних договірних відносин між сторонами договору найму житлового приміщення, оскільки сторони вказану обставину заперечують, та пояснюють про відсутність домовленості про користування житлом за плату.

Оскільки згідно ст. 161 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності є суттєвою умовою договору, тому в розумінні ч.1 ст. 638 ЦК України без досягнення згоди сторін з цієї умови не можна вважати договір найму укладеним, то протилежний висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального права і суперечить обставинам справи, тому вказівку на цю обставину та посилання на ст.ст. 168, 169 ЖК України слід виключити з рішення суду шляхом його зміни.

В іншій частині висновок суду про необґрунтованість позовних вимог є правильним.

Оскільки позивач заперечує, що відповідачі є його членами сім'ї, членами сім'ї ОСОБА_10, заперечує також факт укладення договору найму жилого приміщення як з ним, так і з ОСОБА_10, на інший юридичний статус відповідачів по відношенню до жилого будинку не посилається та правову підставу для задоволення позовних вимог не наводить, то висновок суду про відмову в позові є таким, що відповідає обставинам справи і ґрунтується на вимогах закону, тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, в порядку, передбачених законом.

Нормами діючого права передбачена підстава визнання особи втратившою право користування житлом, а саме ч.2 ст.405 ЦК України, за умови, що ця особа є членом сім'ї власника житла та у разі відсутності такого члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки ОСОБА_6 заперечує проживання однією сім'єю з відповідачами та на їх відсутність без поважних причин у будинку, як на підставу позову не посилається, натомість зазначає, що ОСОБА_7 і ОСОБА_9 проживають в будинку з 2009р. по теперішній час, а ОСОБА_8 не проживає, а лише зареєстрована, то позовні вимоги не ґрунтуються на нормах права.

Заява представника позивача при розгляді справи апеляційним судом про наявність підстав для визнання ОСОБА_8 втратившою право користування житловим будинком на підставі ч.2 ст. 405 ЦПК України у зв'язку з її відсутністю більше року без поважних причин до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки зазначеною обставиною позов не було обґрунтовано.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про необхідність дотримання судом п.п. 1, 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в яких зазначено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації, оскільки в даній справі відповідачі не є попередніми власниками житла або членами сім'ї попереднього власника ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 користувалися житловим будинком за згодою позивача і після купівлі ним будинку 31.01.2011р., який таким чином розпорядився своєю власністю в порядку передбаченому ст. 150 ЖК України.

На підставі ст.ст. 9; 150 ЖК України, керуючись ст.ст.303, 316, п.3 ч.1 ст.307, п. 3 ч.1 ст. 311 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 29 травня 2015 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду про те, що між сторонами з січня 2011р. фактично склалися стосунки договору найму житлового приміщення, яке належить особі на праві приватної власності, на невизначений строк, та посилання на ст.ст. 168, 169 ЖК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 2015 року

Ухвала набрала законної сили 2015 року

Суддя: І.В. Цуканова

Секретар судового засідання: Ю.О. Павловська