АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

у березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив стягнути з останнього 22 860 грн. суми боргу; три проценти річних від простроченої суми у розмірі 592, 20 грн. та 4 023, 26 грн. інфляційних витрат, посилаючись на те, що надав у борг відповідачу грошові кошти, а останній зобов'язався повернути їх не пізніше 19.01.2014 року, проте грошей не повернув.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 22 860 грн., три проценти річних від простроченої суми - 592, 20 грн., інфляційні витрати в сумі 4 023, 36 грн. та судовий збір у розмірі 277,56 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не надав оцінки його показанням як свідка, не допитав як свідка позивача та не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_4, тим самим не з`ясував природу спірних правовідносин.Розписка написана ним як посадовою особою з метою гарантування виплати коштів за виконану роботу. Суд також безпідставно врахував інфляційні збитки за січень 2014 року, прийняв позовну заяву, яка не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України і неправильно стягнув судовий збір. Крім того, суд не мав права приймати до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, оскільки у ній позивач змінив предмет позову та подав заяву уже в період розгляду справи по суті.

Справа № 754/4414/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/3027/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Скрипка О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
У судовому засіданні апелянт та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з розпискою від 19.12.2013 року ОСОБА_1 отримав у борг за договором позики від ОСОБА_3 22 860 грн. та зобов`язався їх повернути у місячний термін, не пізніше 19.01.2014 року в повному обсязі, одержання ним зазначеної суми підтверджується написаною розпискою від 19.12.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач не виконав взятих на себе боргових зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції правильно керувався вимогами зазначених норм та дійшов обґрунтованих висновків про те, що укладення договору позики підтверджується розпискою та наявність розписки у позикодавця підтверджує доводи останнього про невиконання відповідачем зобов`язань по поверненню коштів.

Оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, доводи апеляційної скарги про те, що інфляційні витрати мають нараховуватися лише по дату, яка вказана у розписці суперечать вимогам зазначеної норми, так як у січні 2014 року позика не була повернута.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не визначився з характером спірних правовідносин, оскільки насправді грошові кошти не передавалися, що підтверджено показаннями свідків суперечать ч. 2 ст. 1051 ЦК України, згідно з якою, якщо договір позики має бути укладений у письмові формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегією суддів не встановлено процесуальних порушень при розгляді справи, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Порядок виправлення описок чи арифметичних помилок визначено ст. 219 ЦПК України. Відповідач звернувши увагу на арифметичну помилку, якої припустився суд при розрахунку судового збору не позбавлений права звернутися до суду із заявою про її виправлення, проте дана обставина не є підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді