Справа № 132/2629/14-ц Провадження № 22-ц/772/659/2015Головуючий в суді першої інстанції Каращук О. Г.
Категорія 32 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

при секретарі: Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування доходу, втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування доходу, втраченого внаслідок зменшення працездатності, мотивуючи свої вимоги тим, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.08.2012 року з вини ОСОБА_2, згідно вироку Тиврівського районного суду Вінницької області, позивач отримав тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, висновком МСЕК з 14.01.2013 року йому встановлено другу групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. Разом з тим, висновком експертів № 32 від 17.03.2014 року встановлено втрату ОСОБА_3 професійної працездатності як механізатора на 60%. Вважає, що внаслідок своєї стійкої непрацездатності ним втрачений дохід в розмірі 13154,40 грн. за період з 14.01.2013 року до 20.07.2014 року. За таких обставин просив суд стягнути з відповідача втрачений заробіток, судові витрати покласти на відповідача..

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09.12.2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 13154,40 грн. у відшкодування втраченого заробітку за період часу із 14.01.2013 року до 20.07.2014 року та судовий збір в розмірі 243,60 грн. в дохід держави.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього 9578,25 грн. у відшкодування втраченого ОСОБА_3 доходу, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення на них осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції було встановлено, що під час ДТП, яка сталася 21.08.2012 року з вини ОСОБА_2, згідно вироку Тиврівського районного суду Вінницької області про засудження останнього за ст. 286 ч. 2 КК України, ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень, з 14.01.2013 року висновком МСЕК позивачеві встановлено другу групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. Відповідно до висновку експертів № 32 від 17.03.2014 року ним також втрачена професійна працездатність як механізатора на 60%. Так, через стійку втрату працездатності ОСОБА_3 втрачено дохід в розмірі 13 154,40 гривень за період з 14.01.2013 року по 20.07.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обов'язку особи, відповідно до ст. 1195 ЦК України, яка завдала шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок зменшення професійної або загальної працездатності.

У своїй апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що позивач звернувся з позовом про відшкодування доходу, втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності, проте суд, вийшовши за межі позовних вимог ухвалив рішення про стягнення доходу, втраченого внаслідок зменшення професійної працездатності та, відповідно, при розрахунку суми втраченого доходу застосував відсоток саме втраченої професійної працездатності, замість відсотку втрати загальної працездатності.

Проте, з таким твердженням апелянта погодитись не можна, зважаючи, на зміст позовних вимог з яких вбачається, що позивач ставить питання саме про відшкодування доходу, втраченого внаслідок втрати ним 60% професійної працездатності, а відтак суд першої інстанції будучи обмеженим предметом та обсягом заявлених ОСОБА_3 вимог не вийшов за їх межі при розгляді справи.

Зазначає, також, і про неврахування судом розміру мінімальної заробітної плати в 2013 та 2014 роках, та неправильного визначення втраченого доходу лише виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у 2014 році - 1218,00 грн., а відтак, наводить власні розрахунки.

Колегія суддів приходить до висновку, що такі доводи апелянта заслуговують на увагу, проте з вказаними ОСОБА_2 розрахунками погодитися не може, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі становив з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі становив 1218 гривень.

Так, позивачем визначений період з дати втрати ним працездатності, тобто 14.01.2013 року, до 20.07.2014 року, за який просить стягнути втрачений заробіток та визначає його у повних 18 місяців. В свою чергу, апелянт також наводить розрахунок за повних 18 місяців, але кожну половину з них обраховує за різним розміром мінімальної заробітної плати. Проте, суд не може однозначно погодитися з такими нарахуваннями, та зауважує, що втрачений заробіток за січень 2013 року та липень 2014 року вираховується із кількості робочих днів у цей період, одноденного заробітку та ступеня втрати професійної непрацездатності.

За таких умов, розмір втраченого заробітку з 14.01.2013 року до 20.07.2014 року становить 12 841,98 грн., з яких: у січні 2013 року - 542,80 грн. (64,62 грн. (одноденний заробіток ) х 14 днів (кількість робочих днів, починаючи з 14.01.2013 року) х 60% = 542,80 грн.); за лютий-листопад 2013 року - 6882,00 грн. (1147,00 грн. х 60% х 10 місяців = 6882,00 грн.); за грудень 2013 року - червень 2014 року - 5115,60 грн. (1218,00 грн. х 60% х 7 місяців = 5115,60 грн.); за липень 2014 року - 444,78 грн. (52,96 грн. (одноденний заробіток) х 14 днів (кількість робочих днів до 20.07.2014 року) х 60% = 444,78 грн.).

Суд першої інстанції не з'ясував вказаних обставин та прийшов до невірного висновку щодо задоволення позову у нарахованій ним сумі.

Відповідно до ч.1 п.п. 1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що вирішуючи спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи і його висновки не в повній мірі відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позову.

На виконання вимог частини 5 статті 88 ЦПК України, зважаючи на частковість задоволення вимог, та звільнення від оплати судового збору позивача на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів визнає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави 243,60 судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09.12.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування доходу, втраченого внаслідок зменшення працездатності - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 12 841,98 (дванадцять тисяч вісімсот сорок одну гривню 98 коп.) грн. у відшкодування втраченого заробітку за період з 14.01.2013 року до 20.07.2014 року.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: А.Ю. Зайцев

Судді: Т.О. Денишенко

В.В. Луценко

З оригіналом вірно: