11 лютого 2015 року м. Мукачево Справа №303/237/15-ц
Номер рядка стат.звіту-26
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого - судді Кость В.В.
при секретарі Прокоп Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»
про стягнення депозитного вкладу,
позивача - ОСОБА_1 ;
Як на підставу для задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що в процесі цивільно - правової реалізації укладеного між сторонами договору банківського вкладу, відповідач не виконав своїх зобов'язань зі сплати відсотків за користування коштами, та на йому вимогу не повернув і саму суму вкладу, в зв'язку з чим банківська установа має нести обов'язок з погашення вищевказаної суми заборгованості.
Позивач, прийнявши участь у судовому розгляді справи, позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, додатково вказавши на те, що відповідач умови договору не виконує, не виплатив йому нараховані по Вкладу відсотки. Його неодноразові усні та письмові звернення до відповідача, з проханням повернути належний йому вклад та нараховані відсотки, залишилися без задоволення.
Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач повторно в судове засідання свого уповноваженого представника в суд не направив, заперечень проти позову не надав, тому, за згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Відповідно до умов Договору (п.п. 1.5., 1.7.) стандартна ставка за вкладом становить 25 процентів річних та діє з першого по третій місяць дії Вкладу. З четвертого по тринадцятий місяць дії Вкладу стандартна ставка за Вкладом становить 10 процентів річних.
Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.
Відповідно до частини першої ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Виходячи з міжнародно-правових зобов'язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.
Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент ( частини друга - третя ст. 1060 Цивільного кодексу України,.
У відповідності до ст. 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.
У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» до категорії неплатоспроможних».
Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 № 123 було розпочато процедуру виведення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової з 21.11.2014 по 20.02.2015 адміністрації.
Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним законодавчим актом, а саме Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст.46 цього Закону.
Зокрема, цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (ст. 1).
Згідно з частиною першою, п. 3 частини другої ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.
Зокрема, з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку вважається таким, що настав.
Як свідчать подані по справі доказові матеріали зобов'язання за Договором відповідачем, на момент судового розгляду справи, не виконано.
Зокрема, ні на вимогу позивача (а.с. 19), ні в добровільному порядку, відповідачем не було виплачено вкладнику відсотки за користування його коштами.
Часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення відсотків за користування вкладом, пов'язано із законодавчими обмеженнями, регламентованими п. 5 частини п'ятої ст. 36, п. 4 частини другої ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у відповідності з якими не проводиться нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами у випадку призначення тимчасової адміністрації та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Отже, вимоги позивача щодо стягнення відсотків на вклад після запровадження тимчасової адміністрації Банку та призначення Уповноваженої особи Фонду з 21.11.2014 задоволенню не підлягають.
Частково задовольняючи позов, суд виходить з того, що запровадження тимчасової адміністрації Банку та призначення Уповноваженої особи Фонду жодним чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договору банківського вкладу, незважаючи на те, що строку дії Договору на момент винесення даного судового рішення не закінчився.
Судові витрати по справі у сумі 243,60 грн. (судовий збір) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 169, 212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. Позов задоволити частково.
4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
5. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом (для позивача).

Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.02.2015.