Справа № 368/952/15-ц
Провадження № 2/368/355/15
Рішення

іменем України

"02" червня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області про втрату права користування житлом та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в:

представник позивач та позивач зменшили позовні вимоги та просять суд визнати ОСОБА_3, 1981 р.н., такою, що втратила право на користування житлом у квартирі АДРЕСА_1, згідно Закону України «Про судовий збір» звільнити від сплати судового збору як інвалід 2 групи, що стверджується копією посвідчення, посилаючись на те, що відповідачка по даній справі являлася йому співмешканкою, з якою вони спільно проживали з 2004 року. Проживав він з нею спільно в його квартирі, яка належить йому на праві особистої власності та розташована в АДРЕСА_1, де зареєстровані: він, відповідачка по справі ОСОБА_3 та двоє їхніх спільних дітей: ОСОБА_4, 2009 року народження та син ОСОБА_5, 2011 року народження, що стверджується довідкою від 06.05.04.2015 року за № 107 виданою Кагарлицькою міською радою та копією свідоцтва про право власності на житло від 11.04.2000 року.

Але відповідач, як член сім'ї в даному будинку не проживає без поважних причин з жовтня 2013 року по теперішній день. Особистих речей ні її, ні дітей в квартирі немає, оскільки вона забрала всі свої речі та речі дітей і переїхала жити на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою АДРЕСА_2.

Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом .

Той факт, що відповідачка дійсно не проживає без поважних причин в квартирі АДРЕСА_1, власником якого являється він, стверджується актами, складеними депутатом Кагарлицької міської ради від 17.12.2013 р., 28.11.2014 р., 22.04 2015 року.

Факт відсутності відповідачки понад один рік без поважних причин в його квартирі можуть ствердити в суді свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Таким чином відповідачка понад один рік без поважної причини не проживає і не користується житлом у його будинку, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом.

Відповідач зменшені вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Будь -яких пояснень надати не хоче. Звільнень від сплати судового збору у неї не має, тому вона його сплатить.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зменшені позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивача, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним."

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від 25.05.1998 року) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловими приміщенням, судам необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України).

Згідно ст.15 Цивільно-процесуального Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно свідоцтва про право на житло від 11.04.2000 року позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтво про право власності.

Відповідач ОСОБА_3 була співмешканкою позивача, яка проживала у даній квартирі з 2009 року. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей - сини ОСОБА_5, 2011 року народження та ОСОБА_4, 2009 року народження. Вищевказане підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради.

Враховуючи те, що відповідач не подала суду доказів на спростування позовним вимог позивача, а тому відповідача слід визнати такою, що втратила право проживання та користування квартирою АДРЕСА_1.

Депутат Кагарлицької міської ради шостого скликання тричі проводив обстеження та ним було складено три акти про те, що ним обстежено житлові умови проживання власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, де виявлено відсутність ОСОБА_3, яка зареєстрована у даному будинку, з жовтня 2013 року.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що відповідача не бачать у квартирі АДРЕСА_1 з кінця 2013 року, тобто з того часу як вона поїхала із дітьми до своїх батьків.

Частина 1 статті 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв'язку з тим, що відповідач відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Водночас відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, як випливає із указаних норм права, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1 )позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням, 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи той факт, що відповідач відсутня понад один рік у квартирі АДРЕСА_1, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності відповідачем не надано, а судом не здобуто, то суд прийшов до висновку, що відповідачка втратила право користування зазначеним вище житловим будинком.

Суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі ЖК України, ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

ви р і ш и в:

Зменшені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Кагарлицький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Київській області про втрату права користування житлом та зняття з реєстрації - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Кипячка Миронівського району Київської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь держави судовий збір на р/р 0324, МФО 821018, код 22030001, ЄДРПОУ - 37341907, банк - ГУ ДКСУ у Київській області в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення

Суддя: І. І. Шевченко