Справа № 445/2537/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Постигача Б. А.

при секретарі Стеців Н.Р.

з участю адвоката Колодзінського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення неповнолітніх дітей у квартиру , надання їй дозволу перебування у квартирі і визнання незаконним виселення дітей з квартири , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 у поданому суду позові просить вселити у квартиру АДРЕСА_1 її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та надати їй дозвіл до повноліття дітей право постійного перебування у цій квартирі і визнати виселення дітей з квартири .

Свій позов обгрунтовує тим , що 24 жовтня 2013 р. шлюб між нею та ОСОБА_6 було розірвано. Від шлюбу у них є двоє спільних дітей Син ОСОБА_4 1997 р.н., та дочка ОСОБА_5 2006 року народження . Відповідач з часу розірвання шлюбу знаходиться в Ізраїлі.

Вона разом з дітьми з 2008 року до травня 2014 року проживала в квартирі АДРЕСА_1

Вказана квартира отримана у спадок її чоловіком ОСОБА_6 від свого батька . В травні 2014 року ОСОБА_6 вигнав її із займаної квартири з тієї причини, що цю квартиру він подарував своїй матері ОСОБА_9 ще 24.04.2013 року. Виселення дітей вона вважає незаконним

Відповідачі забороняли їй та її дітям реєструватися в спірній квартирі протягом всього часу, коли, вона там проживала.

Її ніхто не попереджав про те, що 11 червня 2014 року вона має виселитися з цієї квартири. Тому такими діями відповідача їй було завдано душевного болю, бо донька не змогла попасти до себе до дому та , плачучи , стояла під дверима, а ОСОБА_6 її не пускав . Також нічого не зрозумів з поведінки відповідача і їх син.

Вона фактично була змушена підкоритися волі відповідача та виселитися з дітьми.

24.12.2014р. позивачка збільшила позовні вимоги , подавши відповідну заяву в суд. Вона просить визнати незаконним виселення ОСОБА_9 та ОСОБА_6 її неповнолітнього сина ОСОБА_4, дочки ОСОБА_5 та її з квартири АДРЕСА_1, що в м. Золочеві.

В підтвердження вимог зазначає, що відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. А оскільки виселення було не з її волі, то воно є незаконним. 27.05.2015 року позивачка подала письмове пояснення у якому просить суд врахувати рішення суду від 28.01.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2. У якому вирішено стягнути з ОСОБА_6 2000 грн. моральної шкоди у зв'язку з її виселенням. В поясненні вказує на те, що жодного рішення про виселення її та дітей з спірної квартири не має, а тому вона має право з дітьми проживати у АДРЕСА_1

Представник відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_9 позову не визнав і пояснив , що власником спірної квартири був ОСОБА_6, колишній чоловік позивачки. Цю квартиру він успадкував після смерті свого батька.

В 2013 році він цю квартиру подарував своїй матері.

ОСОБА_2 вимагала визнання цього договору дарування недійсним , але рішенням апеляційного суду Львівської області їй в цьому було відмовлено. В цьому рішенні апеляційний суд вказав , що цим договором не були порушені права дітей , так як діти у квартирі не зареєстровані , а сама позивачка мала іншу квартиру на вул.Промисловій.

Крім цього , ОСОБА_10 спірну квартиру продала , її купив ОСОБА_3, який має свою сім`ю , у нього є двоє різнополих дітей , які не можуть по віку проживати в одній кімнаті . Вважає позов ОСОБА_2 безпідставним.

Представник відповідача ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_11 , позову не визнала і пояснила , що її чоловік в грудні 2014 рокцу придбав спірну квартиру. На час її купівлі у цій квартирі були відсутні батареї опалення , котел , все понищено.

Вони до цього часу проводять у ній ремонт. У них є двоє дітей син і дочка , яким вже 11 і 9 років, а вони проживають в одній кімнаті у гуртожитку.

Вони проти того , щоб дітей позивачки і її саму було вселено до них у квартиру .

Представник відповідачів ОСОБА_2 , крім цього , подав письмове заперечення проти позову у якому зазначає , що шлюб між сторонами був розірваний. Договір дарування спірної квартири оспорювався в судовому порядку і залишився в силі .

Після відчуження квартири ОСОБА_3 ОСОБА_9 втратила право на цю квартиру. А ОСОБА_3 набув право власності на цю квартиру на законних підставах.

Крім того, позивачка разом з дітьми виїхала з квартири самостійно , забравши свої речі. А оскільки, вона не проживає у спірній квартирі більше 9-ти місяців , то вона вважається такою, що втратила право на користування нею відповідно до ст. 71 ЖК України.

В договорі купівлі-продажу не зазначалися обов'язки на вселення колишньої дружини ОСОБА_6 . Крім того, позивачка була зареєстрована разом з дітьми у квартирі №16 в цьому ж будинку, яка належить їй на праві власності, свою частку від якої вона відчужила дочці від першого шлюбу. Оцінивши подані докази суд прийшов до переконання , що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно з копії договору дарування від 24.04.2013 року то за цим договором ОСОБА_6 подарував своїй матері ОСОБА_9 належну йому квартиру в АДРЕСА_1 Ця квартира належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом його батька ОСОБА_12

Рішенням Золочівського районного суду від 12.09.2014 року було визнано недійсним договір дарування квартири ОСОБА_6 своїй матері ОСОБА_9

Але рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.11.2014 року це рішення районного суду було скасоване і ухвалено нове рішення , яким відмовлено ОСОБА_2 у визнанні недійсним договору дарування ОСОБА_6 квартири своїй матері, вселення у яку вимагає позивачка.

Апеляційний суд вказав у своєму рішенні , що при даруванні спірної квартири права неповнолітніх дітей не були порушені, оскільки вони там не були зареєстровані та не проживали, бо проживали разом з матір'ю за іншим місцем проживання.

ОСОБА_2 подавала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду , проте у відкритті касаційного провадження за її зверненням було відмовлено.

24.10.2013 року рішенням Золочівського районного суду задоволено позов яким шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був розірваний.

Як вбачається з довідки №33 від 07.07.2014р., то ОСОБА_2 проживала без реєстрації по АДРЕСА_1 разом з дочкою та сином.

Іншою довідкою ОСББ "Наш дім" № 35 від 26.11.2014р. стверджується, що позивачка проживає разом з своїми дітьми в квартирі АДРЕСА_2

Як видно з договору купівлі - продажу від 08.12.2014р. то ОСОБА_9 продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Витягом з державного реєстру речових прав доведено ,що відбулась державна реєстрація спірної квартири за новим власником.

ОСОБА_3 не має до ОСОБА_2 , а вона до нього ніякого відношення . Вони взагалі чужі люди , не перебувають ні в родинному , ні в сімейному зв`язку один з одним.

У відповідності до ст. 156 ч.4 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням.

Але ОСОБА_2 не є і не була членом сім`ї ОСОБА_3 У цій квартирі вона не зарестрована , а тому неправомірно вимагає вселення своїх дітей у квартиру.

Не заслуговує на увагу і її твердження про те , що її незаконно виселили з квартири. Сама ОСОБА_2 в позовній заяві від 2014 року вказувала , що вона після того , як її колишній чоловік запропонував їй піти з вкартири , забрала звідти свої речі , у квартирі познімала батареї опалення , світильники , газову плитку , машину для миття посуду , інше обладнання.

У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належить права володіння , користування та розпорядження своїм майном.

Ст.319 ЦК передбачає , що власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності , як зазначається в ст.321 ЦК , є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже , так як власником спірної квартири став ОСОБА_3 , який не має ніяких зобов`язань перед ОСОБА_2 щодо забезпечення житлом і надання житла її дітям у квартирі і їй самій , тому позов є безпідставний.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України , ст. 154 ЖК України , ст. 317, 319 , 321 ЦК суд- , В И Р І Ш И В :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ОСОБА_13 про вселення у квартиру АДРЕСА_1 її неповнолітніх дітей і надання їй дозволу постійного перебування у цій квартирі та визнання незаконним виселення з квартири її дітей відмовити. .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області на протязі 10 днів з дня його проголошення

Суддя Б. А. Постигач