АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Карі Україна» Мазітова Максима Сергійовича на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карі Україна», третя особа: директор магазину Товариства з обмеженою відповідальністю «Карі Україна» Храпчинський Степан Вікторович, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 752/19068/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/942/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сальникова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Карі Україна» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги і моральної шкоди.

09 грудня 2014 року директор ТОВ «Карі Україна» Мазітов М.С. подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути позов позивачу для подання до належного суду. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що ТОВ «Карі Україна» зареєстровано у м. Дніпропетровську, а тому відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позов ОСОБА_2 не підлягає розгляду в Голосіївському районному суді м. Києва.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представники - ОСОБА_6, ОСОБА_7 апеляційну скаргу просили відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення позивача і її представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

11 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Карі Україна», у якому просила стягнути з нього на свою користь середній заробіток в сумі 3000 грн. за затримку проведення розрахунку при звільненні з 20 вересня 2014 року по 08 жовтня 2014 року, вихідну допомогу у розмірі 12 000 грн. і моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції керувався ст. 122 ЦПК України та виходив з того, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 119-120 ЦПК України, підстав для відмови у відкритті провадження у справі чи повернення позову немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що документами, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), проставляє у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітку про реєстрацію місця проживання, в якій зазначається:

1) адреса фактичного проживання, за якою внутрішньо переміщеній особі може бути вручено офіційну кореспонденцію (місце фактичного проживання); або

2) адреса структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення; або

3) адреса територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції).

При цьому відмітка про реєстрацію місця проживання внутрішньо переміщеної особи не вноситься до її паспортного документа.

З довідки від 27 жовтня 2014 року № 1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, вбачається, що ОСОБА_2 постійно проживала у квартирі АДРЕСА_2 і перемістилася з тимчасово окупованої території у квартиру АДРЕСА_1.

Отже, на сьогодні місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано по АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Голосіївського району м. Києва.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції провадження у справі відкрито з додержанням правил територіальної підсудності.

Доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 скористалася належним їй правом подати позов за зареєстрованим місцем свого проживання відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України.

Отже, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року є такою, що постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Карі Україна» Мазітова Максима Сергійовича - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді