У Х В А Л А

25 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Дем'яносова М.В., Писаної Т.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» (далі - ПрАТ «Укрпрофтур») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 2005 року він працював на посаді першого заступника голови правління ПрАТ «Укрпрофтур» та 1 квітня 2011 року його було звільнено з посади за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. В частині неоспорюваних сум відповідач 29 липня 2010 року здійснив з ним розрахунок. В частині оспорюваних сум рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2012 року та 28 березня 2013 року з відповідача на його користь було стягнуто 79 400 грн - недоплачену премію за перевиконання плану у 2010 році та 90 593 грн 65 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 квітня 2011 року по 29 липня 2011 року. Крім того, з відповідача на його користь рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року стягнуто компенсацію за невикористану відпустку в сумі 12 933 грн Однак відповідачем до цього часу зазначене рішення не виконано, тому позивач вважає, що має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України. З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути на його користь 829 287 грн 44 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 3 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_3 12 933 грн 84 коп. за затримку розрахунку при звільненні. Вирішено питання про судовий збір. У решті позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, відхилено. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року залишено без змін.

У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ст. 117 КЗпП України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на:

‒ ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 19 липня 2011 року;

‒ ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 31 жовтня 2013 року;

‒ ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 28 листопада 2011 року.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353‒360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Оскільки встановлені фактичні обставини даної справи та справ, в яких постановлено зазначені ухвали, є різними, то наведені заявником доводи не містять ознак неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Керуючись ст. ст. 355, 359 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за заявою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

Т.О. Писана

О.В. Ступак