Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Черненко В.А.,

Нагорняка В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобов'язання до вчинення певних дій та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позивач посилався на те, що влітку 2012 року за пропозицією відповідача погодився виконати роботи з утеплення житлового будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4, а відповідач зобов'язався оплатити виконану роботу. Вказував на те, що у вересні 2012 року він завіз до будинку необхідні для утеплення будівельні матеріали, будівельні ліса, що належать підприємству, де він працює, домовився з бригадою, яка до кінця листопада повністю завершила роботи, за які він розрахувався власними коштами, оскільки відповідач уникав оплати. Лише 06 квітня 2013 року відповідач склав письмову розписку про повернення коштів за утеплення фасаду будинку в сумі 40 тис. грн у квітні-травні 2013 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свого зобов'язання та не розрахувався за проведену роботу, позивач просив стягнути з нього заборгованість у сумі 40 тис грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 986 грн 30 коп.

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому посилався на те, що він сплатив ОСОБА_3 10 тис. грн за роботи, які виконані до кінця листопада 2012 року. Вказував, що між сторонами була домовленість про завершення робіт весною 2013 року та остаточний розрахунок в сумі 40 тис. грн. 06 квітня 2013 року ОСОБА_3 пообіцяв закінчити роботи та запропонував сплатити кошти. Оскільки він таких грошей не мав, попросив зачекати до кінця квітня-початку травня, про що написав розписку, і на початку травня, коли робочі почали роботу з усунення виявлених недоліків, він розрахувався повністю. Однак повернути розписку чи письмово підтвердити розрахунок відповідач ОСОБА_3 відмовився, вимагав провести додаткову оплату за роботи з усунення недоліків; неодноразово шантажував, приїздив додому, погрожував. ОСОБА_4 просив зобов'язати ОСОБА_5 закінчити роботи з утеплення фасаду будинку, а також стягнути 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його неправомірними діями, та судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2014 року в задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 40 тис. грн борг за виконані роботи та 986 грн 30 коп. - 3 % річних від простроченої суми, а всього 40 986 грн 30 коп., та 400 грн судового збору.

У частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що у 2012 році сторони уклали усний договір на виконання робіт з утеплення фасаду належного відповідачу будинку АДРЕСА_1

Відповідно до розписки від 06 квітня 2013 року ОСОБА_4, який проживає по АДРЕСА_1, зобов'язався розрахуватися з ОСОБА_5 за виконану ним роботу з утеплення фасаду у сумі 40 тис. грн з виплатою коштів у квітні-травні 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що сторони уклали усний договір на виконання будівельних робіт, проте сторонами не було укладено договору підряду з дотриманням вимог чинного законодавства у розумінні ст. 843 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини не поширюються норми закону, які регулюють договір підряду. Суд виходив із того, що відповідач не розрахувався з позивачем за виконані роботи, відповідно до ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу, яка передбачена розпискою, у розмірі 40 тис. грн, а також 3 % річних від простроченої суми - 986 грн 30 коп.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Досліджуючи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, не перевірив, чи є за своєю природою вказані правовідносини такими, що виникли внаслідок укладення договору підряду, не зазначив у рішенні, якою нормою матеріального права ці правовідносини регулюються.

Крім того, апеляційний суд, дійшовши висновку про те, що між сторонами не виникло правовідносин, які випливають із договору підряду, у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України не визначився із тим, які саме зобов'язальні правовідносини виникли між сторонами. При цьому апеляційний суд послався лише на загальні норми зобов'язального права, не вказавши який договір між сторонами укладено.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

В.А. Черненко

С.П. Штелик