Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/5729/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Провадження № 22-ц/778/3590/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 10 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та у відповідності до ст. ст. 512-514 ЦК України, правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № CL-200/1342/2007.

Згідно з умовами кредитного договору та кредитними заявками Банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу ОСОБА_3 у сумі 19270,89 доларів США. Призначення кредиту - купівля автомобіля. Кошти за кредитним договором були перераховані на рахунок позичальника. Відповідач зобов'язалася за користування кредитом сплатити фіксовану процентну ставку у розмірі 11,49% річних.

Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору). Датою остаточного повернення кредиту є 10 жовтня 2013 року.

06 березня 2009 року та 07 липня 2009 року між Банком та позичальником ОСОБА_3 були укладені додаткові договори до Кредитного договору, графік платежів викладений у новій редакції.

В порушення умов Кредитного договору, вищевказані зобов'язання відповідачем ОСОБА_3 щодо повернення Кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконуються.

23 вересня 2011 року Банком була направлена ОСОБА_3 досудова вимога № 25612 від 23 вересня 2011 року про погашення заборгованості за кредитом протягом 30-ти календарних днів, але вказана досудова вимога відповідачем ОСОБА_3 не виконана, сума заборгованості не погашена.

Заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед Банком станом на 14.09.2011р. складає: заборгованість за тілом кредиту - 5 724,80 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.07.2013р. складає 45758 грн. 32 коп.; заборгованість за процентами (за період з 11.05.2010р. по 15.05.2013р) - 2815,37 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.07.2013р. складає 22503 грн. 25 коп.; пеня, нарахована на суми заборгованості в розмірі 1% на кожний день прострочення з 15.07.2012 р. по 15.07.2013р.

Далі позивач зазначив, що заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею станом на 15.07.2013 року становить 306 866 грн. 37 коп.

В якості забезпечення укладеного Кредитного договору 10.10.2007 р. ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Договір поруки № SR.-200/1342/2007 з ОСОБА_4, згідно з яким відповідач ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_3 (позичальником) боргових зобов'язань по Кредитному договору у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку, передбаченими в Кредитному договорі.

07.09.2009 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений додатковий договір до договору поруки. Відповідно до п. 1.2 вказаного додаткового договору до договору поруки поручитель - відповідач ОСОБА_4 та боржник - відповідач ОСОБА_3 відповідають як солідарні боржники. Згідно п.п. 3.2, 3.4 Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником боргових зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, Поручитель зобов'язаний здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому Банком протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги.

Відповідна досудова вимога № 25613 від 23.09.2011року була направлена відповідачу ОСОБА_4, але виконана ним не була.

18.03.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н.

Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором № CL-200/1342/2007 від 10.10.2007р. та договором поруки № SR -200/1342/2007 від 10.10.2007р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за вищевказаними кредитним договором та договором поруки.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 306 866 грн. 37 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не правильно застосований строк позовної давності та не враховано, що остаточною датою повернення кредиту є 10 жовтня 2013 року, тому перебіг строку позовної давності з дня звернення позивача до суду - 17.07.2014 року починається з липня 2011 року. Крім того, судом не враховано, що останній платіж відповідачем ОСОБА_3 був здійснений 10.06.2010 року не в повному розмірі, а 28.01.2011 року за рахунок реалізації заставного майна здійснено часткове погашення заборгованості.Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3, суд виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4, суд дійшов висновку про припинення зобов'язань поручителя перед банком, оскільки він не давав згоду на збільшення фінансового зобов'язання - відсоткової ставки та додатковий договір не укладав.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

При вирішенні спору про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 судом першої інстанції правильно застосовані норми ст. 253,256 ЦК України та правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно умов кредитного договору № CL-200/1342/2007від 10 жовтня 2007 року, що укладений між Банком та відповідачем ОСОБА_3, погашення кредиту та сплати відсотків відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтетних платежів (сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на потязі всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту). Графік платежів є невід'ємною частино договору - п.4. (а.с. 4-8).

Оскільки, умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Із розрахунку заборгованості, наданого Банком до позовної заяви вбачається, що до 10.06.2010 року відповідач належним чином виконувала умови кредитного договору, а в подальшому припинила оплату чергових платежів. 28 січня 2011 року відбулося погашення кредиту за рахунок реалізації заставного майна (а.с.17).

Таким чином, з 10 червня 2010 року погашення платежів відповідачем не здійснюється. Після частково погашення боргу за рахунок реалізації заставного майна, платежі відповідачем не здійснювалися. Це не заперечується представником позивача.

Таким чином, право банку є порушеним після чергової несплати платежу, а тому виникло право на пред'явлення позову до суду.

Крім того, 18.03.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514 ЦК України укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю за яким до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за вищевказаними кредитним договором та договором поруки та Банк знав, що погашення відповідачем за кредитним договором не здійснюється.

З позовом до суду Банк звернувся 17 липня 2014 року (а.с. 2), а тому висновок суду першої інстанції поро застосування строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (а.с. 79) є правильним та обґрунтованим.

Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно правових позицій викладених в постанові Верховного Суду України № 6-25 цс15 від 18.03.2015 року, норми частини третьої статті 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності (а.с. 79), тому суд першої інстанції правомірно вирішив питання застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України з урахуванням вказаних обставин та моменту пред'явлення позову тільки у липні 2014 року.

За таких обставин, доводи апелянта про те, що перебіг строку позовної давності починається з липня 2011 року є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Крім того, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, однак зміст апеляційної скарги не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про стягнення боргу з поручителя ОСОБА_4

В силу ч.1 ст. 303ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позові про стягнення боргу з поручителя ОСОБА_4, в цій частині рішення суду не переглядається.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: