Справа № 372/1068/14 Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/420/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом, який мотивував наступним:

21 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 99 000 доларів США строком до 23 квітня 2029 року. 21 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 199018. Також між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 199019. Згідно умов вказаних договорів поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 поручилися перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_4 зобов'язання за кредитом.

Відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконував, чергові платежі не сплачував, у зв'язку з чим за кредитом утворилася заборгованість у розмірі 97 180,41 доларів США, яка у перерахунку на національну валюту України за курсом НБУ на день розрахунку становить 831 203,51 грн., з яких: 685 468,59 грн. - залишок боргу за кредитом, 130 086,82 грн. - заборгованість за відсотками, 6592,30 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 9055,80 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків. У зв'язку з наведеним банк просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку суму боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 квітня 2008 року в розмірі 831 203 грн. 51 коп. Також банк просив стягнути на його користь зазначену суму заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в солідарному порядку та стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 3654 грн.

У травні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просили визнати недійсним договір поруки № 199019 від 21 квітня 2008 року, посилаючись на його укладення одним із подружжя без згоди дружини, а також формальність його укладення без наміру створити правові наслідки.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 0 від 21 квітня 2008 року в розмірі 831 203 грн. 51 коп. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати по 1 218 грн. з кожного. У задоволенні іншої частини вимог первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тій обставині, що оспорюваний договір укладався лише для додержання процедури надання кредиту та вимог, які встановлені кредитним комітетом банку, а тому підлягає визнанню недійсним. Зазначає, що у банка право пред'явити поручителю вимогу про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 21 вересня 2009 року, протягом наступних шести місяців, а банк пред'явив таку вимогу лише 12 січня 2014 року, тобто після спливу встановленого ст.559 ЦК України строку. За таких умов вважає, що порука є припиненою.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов - задовольнити. Обґрунтував скаргу тим, що суд невірно дав оцінку доказам по справі, що призвело до неправильного вирішення справи.Зазначає, що 21 квітня 2008 року між банком та ним був укладений договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності, за рахунок якої банк може задовольнити вимоги банку. Судом першої інстанції також залишено поза увагою, що він не був належним чином проінформований щодо сукупної вартості кредиту.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначав, що договір поруки було укладено лише для формального дотримання встановленої процедури видачі кредиту та без наміру його сторін щодо досягнення передбачених договором наслідків та встановлення відповідних правовідносин. В той же час з даного приводу жодного доказу до суду надано не було. Фактично зазначені твердження залишилися голослівними та нічим не підтвердженими. За таких умов колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позиції апеляційної скарги, що зумовлює відсутність підстав для її прийняття судом.

Не можуть бути прийняті колегією суддів й твердження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про закінчення дії договору поруки на підставі положень ст. 559 ЦК України. У відповідності до ч. 4 наведеної норми порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з п. 1.2.2. кредитного договору, строк виконання основного зобов'язання встановлений 23.04.2029 р. При цьому, відповідно до положень розділу 6 договору кредиту у разі невиконання боржником покладених на нього обов'язків щодо погашення кредиту більш ніж на 1 місяць та неусунення зазначеного порушення протягом 31 дня з дня отримання відповідної претензії (або 41 дня з часу направлення такої претензії у разі її неотримання/відмови отримання) банк має право визнати термін погашення кредиту таким, що настав, та вимагати виконання основного зобов'язання. Як вбачається з наявних у справі матеріалів, відповідні претензії були направлені основному боржнику та поручителям 21-21 січня 20014 року, а позов пред'явлено до суду 19.02.2014 р. Таким чином твердження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про сплив з часу настання строку виконання основного зобов'язання до часу пред'явлення позову передбаченого ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не відповідають дійсності.

Критично колегія суддів апеляційного суду відноситься й до посилань представника відповідача ОСОБА_4 на можливість задоволення претензій банку за рахунок звернення стягнення на передане в іпотеку майно як на підставу для відмови в позові, оскільки така процедура є правом позивача, а не його обов'язком, і не може зумовлювати відсутність підстав для стягнення заборгованості. Такими, що не відповідають дійсності, колегія суддів вважає й посилання апелянта на порушення вимог закону при укладенні договору кредиту, зокрема щодо відсутності у позичальника інформації щодо сукупної вартості кредиту, оскільки це спростовується, зокрема, укладеними кредитним договором та додатками до нього. Не зумовлюють наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді