АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Поливач Л.Д.

при секретарі Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09.06.2015 у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1821,11 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач перебуває на пенсійному обліку в УПФ України в Солом'янському районі м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 06.04.2011 було задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 та зобов'язано Управління здійснити з 31.10.2010 перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу за 2009 рік.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2011 постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 06.04.2011 скасовано та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв'язку з чим виникла переплата пенсійних коштів.

Переплата в сумі 1821,11 грн. виникла за період з 20.12. 2013 по 31.03.2014 року саме через наявність постанови суду, яка згодом була скасована. Вважає, що ці кошти є отриманими відповідачем без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), тому на підставі статей 1212, 1215 ЦК України просить стягнути їх на користь УПФ України в Солом'янському районі м. Києві.

Справа № 760/2986/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9689/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.06.2015 в задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу,оскільки вважає, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не дослідив докази та не встановив обставини, які мають значення для справи та порушив норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач вказує на те, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 06.04.2011 зобов'язано УПФ України в Солом'янському районі м. Києва зробити перерахунок та виплати ОСОБА_1 пенсію виходячи з показника середньої заробітної плати за 2009 рік з 01.10.2010, проте, в зв'язку із скасуванням постанови Солом'янського районного суду м. Києва виникла переплата пенсійних коштів за період з 20.12.2013 по 31.03. 2014 в сумі 1821, 11 грн. В зв'язку з тим, що підстава, за якої було нараховано пенсійні кошти відпала, то відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України надміру сплачені

кошти в сумі 1821, 11 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1

На підставі викладеного, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В судове засідання позивач свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому, керуючись положеннями ст. ст.303-1, 305 ч. 2 ЦПК України, колегія суддів вважає за доцільне розглянути справу у його відсутність.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вражає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1215 та ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також вважав, що несвоєчасне виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10. 2011 не є підставою для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ у Солом'янському районі м. Києва та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 06.04.2011 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов'язано Управління здійснити з 01.10.2010 перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу за 2009 рік (а.с. 6).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2011 постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 06.04.2011 скасовано та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв'язку з чим виникла переплата пенсійних коштів (а.с. 7-8).

Як вбачається з матеріалів справи, переплата пенсійних коштів виникла за період з 20.12.2013 по 31.03. 2014 в сумі 1821, 11 грн.

Надіслана УПФУ у Солом'янському районі м. Києва ОСОБА_1 претензія від 14.10.2014 № 13238/09 про повернення переплачених коштів в сумі 1821,11 грн. залишилася відповідачем без відповіді (а.с.10).

Таким чином, УПФУ у Солом'янському районі м. Києва порушив перед судом питання про стягнення з ОСОБА_1 надмірно виплачених коштів у розмірі 1821,11 грн. на підставі ч. 1 ст. 1215 ЦК України.

Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлено механізм утримання надміру виплачених сум пенсій, зокрема, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добровільності виплати таких грошових сум юридичною особою, відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі № 6-151 цс 13 та у справі № 6-91 цс 14, згідно якої, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч.1 ст. 1215 ЦК України (зокрема, пенсія) за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, поверненню не підлягають.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не було надано суду переконливих доказів того, що виплата відповідачу коштів відбулася внаслідок рахункової помилки, або недобросовісного набуття їх відповідачем, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог УПФУ у Солом'янському районі м. Києва про стягнення надміру виплачених коштів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності передбачених ст. 1215 ЦК України підстав для стягнення з відповідача надміру сплачених коштів, у зв'язку з їх безпідставністю, оскільки сумлінність поведінки одержувача коштів - ОСОБА_1 презумується, а позивачем не доведено, що нарахування пенсійних виплат відбулось з вини пенсіонера.

Таким чином, колегія суддів вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів на підставі статті 1215 ЦК України відсутні.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва - відхилити

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09.06.2015- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: