Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/601/15 Головуючий у 1 інстанції: Погрібна Н.М.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та встановлення факту родинних відносин.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власність на житло від 29.10.1993 року, яке було зареєстровано в Артемівському БТІ 14.01.1994 році.

Інша половина квартири належала її сину ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вона прийняла спадщину, оскільки на день смерті сина проживала разом з ним, та після смерті також проживала в спадковій квартирі, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 вона та іі померлий син були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, вона залишалась зареєстрованою в спадковій квартирі і після смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. ст.529,549 ЦК України (в ред.1963 року), якій діяв на час смерті ОСОБА_7, вона є спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину.

Своє право на спадщину вона не оформила в зв'язку з хворобою.

Зазначає, що нещодавно їй стало відомо, що на 1/2 частину квартири було видано свідоцтво про право на спадщину на ім'я відповідача, доньки померлого ОСОБА_7

Свідоцтво, яке видано на ім'я відповідача порушує її право на спадщину після смерті сина, оскільки вона є спадкоємцем, який прийняв спадщину та відповідно ст.ст. 560,561 ЦК України (в ред.1963 року), свідоцтво про право на спадщину після прийняття спадщини, може бути отримано у будь який час, не раніше 6 місяців.

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями є вона - мати померлого, та відповідач - ОСОБА_4 - донька померлого.

Померлому ОСОБА_7 на час смерті належало на праві власності 1/2 частина квартирі спірної квартири, отже відповідачу мало бути видане свідоцтво про право на спадщину лише на 1/4 частину вищевказаної квартири.

Для захисту її права, як спадкоємиці першої черги, потрібно встановити факт родинних відносин між нею, та померлим ОСОБА_6, оскільки документами цей факт підтвердити неможливо.

В свідоцтві про смерть її сина його прізвище вказане, як "ОСОБА_5".

Свідоцтво про народження у неї не збереглося.

Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян також не є документом, який може ствердити родинні відносини, оскільки в ньому прізвище її сина вказане "ОСОБА_6".

Посилаючись на зазначені обставини просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_6, визнавши факт, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, є її сином та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, яке видане Часівоярською державною нотаріальною конторою 30.09.2009 року на ім'я ОСОБА_4 на спадщину, яке залишилось після смерті ОСОБА_6

У квітні 2014 року ОСОБА_5 уточнила позовні вимоги та просила суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнавши факт, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, є сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, яке видане ЧасівоЯрською державною нотаріальною конторою 18.02.2003 року на ім'я ОСОБА_4 /Нині ОСОБА_4/, реєстровий номер 146, та додаткове свідоцтво про право на спадщину, яке видане 30.09.2009 року на ім'я ОСОБА_4, реєстровий номер 1409 на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6.

У листопаді 2014 року представник позивача ОСОБА_10 подала до суду заяву, в якій просила позов ОСОБА_5 в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 18.02.2003 року залишити без розгляду, в іншій частині позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2014 року провадження по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та встановлення факту родинних відносин в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яке видане ЧасівоЯрською державною нотаріальною конторою 18.02.2003 року на ім'я ОСОБА_4 (нині ОСОБА_4), реєстровий номер 146, залишено без розгляду.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та встановлення факту родинних відносин, задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнавши факт, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, яке видане 30.09.2009 року на ім'я ОСОБА_4, реєстровий номер №1409 на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України „Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням анти терористичної операції, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

В засідання суду апеляційної інстанції належно повідомлені сторони не з"явилися. У відповідності до ст. 305 ЦПК України справа розглянута за їх відсутністю.

Рішення суду оскаржується в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, керувався нормами ст. ст. 1268,1301 ЦК України і виходив з того, що позивач під час та після смерті сина проживала і проживає у вказаній квартирі, право на 1/2 частину якої оспорюється у суді, прийнявши спадок відповідно до вказаних норм матеріального права.

Як роз'яснив пленум Верхового Суду України в п. 27 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1301 ЦК (435-15) свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Обидва були зареєстровані та проживали у вказаній квартирі на день смерті ОСОБА_6. Таким чином позивач, як спадкоємець першої черги, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України ( в редакції 1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Отже відмова від спадщини могла підтверджуватися такими діями спадкоємців, які за своїм характером свідчили про те, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони звернулись до нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_5, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи була подана 18.02.2003 року, а спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто заяву позивачкою було подано після спливу шестимісячного строку, передбаченого законом для подачі заяви про прийняття спадщини.

Крім того, номер спадкової справи на заяві ОСОБА_4 про видачу свідоцтва ( а.с. 27) вказано 19, а на заяві позивачки ОСОБА_5 - 16 (а.с.28). Також при оформленні документів 18.02.2003 року і позивачкою і відповідачкою було вказане як спадкове майно лише земельна ділянка та грошовий вклад та саме на це майно було видане свідоцтво про право на спадщину.

При оформлені документів 30.09.2009 року на спадкове майно, яке складалося з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 будь які заяви від позивачки в матеріалах спадкової справи відсутні, при цьому як вбачається з документів про право власності на вказану квартиру, останньою користується ще й позивач.

Аналізуючи обставини справи не можливо погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що подана 18.02.2003 року заява ОСОБА_5 про відмову від спадщини, свідчить про те, що вона точно знала, що свідоцтво про право на спадщину буде видано на ім'я відповідача. Такий довід є припущенням апелянта, оскільки, як вбачається з матеріалів справи в заяві, яку надала позивач нотаріусу, начебто про відмову від спадщини, взагалі не йдеться мова про частку в спірній квартирі.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про право на спадщину у вигляді ? частини спірної квартири було видано додатково 30.09.2009 року, в той час як на інше майно, а саме грошові вклади в Ощадбанку, та на земельну ділянку у АДРЕСА_2 свідоцтво про право на спадщину було видано 18.02.2003 року.

Не є прийнятним і довід апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, щодо визнання свідоцтва про право на спадщину, яке видано Часів Ярською державною нотаріальною конторою 30.09.2009 року на ім'я ОСОБА_4 недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що після отримання нею довідки КП „Артемівське БТІ" № 3811 від 29.10.2012 року їй стало відомо, про свідоцтво, яке було видане 30.09.2009 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази тому, що ОСОБА_5 достеменно було відомо про отримання відповідачем ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину на ? частину спірної квартири.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановлення нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2014 року в цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: