Провадження № 2/642/2403/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого -судді Грінчук О.П.

за участі секретаря Бурди Н.П.

розглянувши у попереньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова про стягнення пенсійного забезпечення та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення пенсійного забезпечення та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, вона була зареєстрована та отримувала пенсійне забезпечення в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області. Остання виплата пенсії була здійснена 19 червня 2014 року через АТ "Ощадбанк" філія- Луганське обласне управління у сумі 2657, 39 грн. 17 липня 2014 року позивачка звернулася з заявою до УПФУ в Ленінському районі м.Харкова для реєстрації та забезпечення виплати пенсії за місцем фактичного проживання. У заяві вона вказала, що останню пенсію отримала за червень 2014 року. УПФУ в Ленінському районі м.Харкова перерахувало 11.08.14 р. їй пенсію у сумі 2698, 60 грн за серпень 2014 року на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий нею в ПАТ "КБ "Надра". Пенсійне ж забезпечення за липень 2014 року їй не було виплачено.

Також позивчака зазначила, що неодноразово зверталася зі скаргами та заявами до УПФУ.

В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Окрім цього , 06.01.2015 р. подала до суду уточнену позовну заяву, в якій вказала, що відповідачем було виплачено їй пенсійне забезпечення за липень 2014 року, тому вона просить стягнути з нього лише моральну шкоду у розмірі 13285 грн.

Представник відповідача надіслав до суду заперечння проти уточненої позовної заяви та просив врахувати їх при винесенні рішення по справі.

Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що в задоволенні вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити з наступних підстав.

Позивачка у своїй позовній заяві зазначила, що їй була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та переживаннях. Внаслідок бездіяльності відповідача, як вона вказує, вона була позбавлена фінансових можливостей реалізувати свої уподобання та бажання як звичайна людина та це викликало у неї моральні страждання. Це спричинило порушення її звичайного життєвого укладу, тому що у неї з'явилася необхідність витрачати багато часу на подання заяв, скарг та відстоювати свої права у судовому порядку.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень наведеної норми, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Пленум Верховного Суду України у абз. 2 п. 5 постанови від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно матеріалів справи, 17.07.2014 року Управлінням було зроблено запит пенсійної справи та 31.07.2014 року було отримано електронну справу в зв'язку з виїздом пенсіонера на постійне місце проживання. ОСОБА_1 було прийнято на облік та проведено нарахування пенсії з 01.08.2014 року відповідно до матеріалів електронної справи. Пенсію за серпень 2014 року було внесено до виплатної відомості від 12.08.2014 року у розмірі 2698, 60 грн. 05.09.2014 року Управлінням було запитано додатковий атестат на ОСОБА_1 У зв'язку з тим, що відповідь не надійшла, 17.11.2014 року Управління зробило повторний запит.Відповідь на нього не надійшла. На підставі електронного листа головного управління Пенсійного фонду України №11376/3-11 від 21.11.2014 року 18.12.2014 року було доплачено пенсію ОСОБА_1 за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року у розмірі 2698, 60 грн. шляхом включення до додаткової виплатної відомості.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність порушення законодавства у діях представників Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова.

Слід звернути увагу також на положення ч. 1 ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, у позовній заяві не доведені обставини спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, не наведені конкретні наслідки цих неправомірних дій, та , аналогічно, не розкритий причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та негативними наслідками для позивача. Також у позові не обгрунтована вказана сумма моральної шкоди саме у розмірі 13285 грн.В позовній заяві не д

Аналізуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 294, 296 ЦПК України , ст.23, 1167 ЦК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі Харківської області про відшкодування моральної шкоди -відмовити.

Рішення по справі може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: