Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-4908/12
Провадження № 2/369/590/15
РІШЕННЯ

Іменем України

10.02.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М.

при секретарі Рябець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Таврика» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Таврика», третя особа ОСОБА_2, про визнання недійсним Договору іпотеки від 12 квітня 2005 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року позивач Публічне акціонерне товариство «Банк Таврика» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що між Акціонерним банком «Таврика» та ОСОБА_5, 12 квітня 2005 року був укладений Кредитний договір, відповідно до якого позичальнику був наданий кредит в сумі 70 000,00 доларів США, строком користування до 10 квітня 2009 року, зі сплатою 16% річних за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 2.1.1. Кредитного договору поновлювальність кредитної лінії припиняється 12 квітня 2008 року, а погашення кредиту повинно здійснюватися відповідно до Графіка погашення кредиту.

Протягом перших трьох років користування кредитними коштами (до 11 квітня 2008 року) позичальник мав право неодноразово повертати банку отримані кредитні кошти цілком чи частинами та зі згоди банку одержувати нові кредитні кошти таким чином, щоб загальний розмір виданих кредитних коштів у будь-який час складав не більше загальної суми кредитної лінії, визначеної в п.1.1. Кредитного договору.

Додатковими угодами №№ 1-4 до Кредитного договору вносилися зміни в частині розміру відсотків, порядку і строків погашення кредиту та сплати відсотків. Додатковою угодою № 2 від 21 листопада 2007 року кредитна лінія була змінена на мультивалютну, збільшений ліміт до 140 000 (ста сорока тисяч) доларів США, встановлена процентна ставка в гривнях - 20,5% річних, 15% в євро та 16% в доларах США. Додатковою угодою № 3 від 25 червня 2008 року збільшені відсоткові ставки за користування кредитними коштами: в гривні - 21% річних, в євро - 15,5% річних та в доларах США - 16,5% річних. Додатковою угодою № 4 від 27 жовтня 2008 року встановлена відсоткова ставка по кредиту доларів США - 17,5% річних; пунктом 4.1. визначено порядок та строки повернення кредитних коштів: до останнього робочого дня місяця, за який здійснюється розрахунок, та в останній день погашення коштів по кредиту.

Кредитні кошти надавалися позичальнику в доларах США відповідно до його заяв на видачу кредиту. Цільове використання кредиту - придбання та облаштування земельної ділянки.

Забезпеченням зобов'язань позичальника по кредитному договору відповідно до Договору іпотеки від 12 квітня 2005 року,укладеного з майновим поручителем позичальника - ОСОБА_1 - дружиною позичальника, є нерухоме майно, а саме - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 174,1 кв.м., жилою площею 92,2 кв.м., сарай-кухня літ. Б, погріб під літ. Б, замощення № 1, свердловина № ІІ, огорожа № 1,2; земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер :01:005:0013. Право власності на предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя та підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 073157, виданий Малютянською сільською радою 09 квітня 2004 року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 4449 від 14 червня 2001 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 436, та Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Малютянської сільської ради 17 лютого 2005 року на підставі рішення від 17 січня 2004 року за № 3/1 та зареєстроване у Києво-Святошинському БТІ 05 березня 2005 року за № 464 в книзі № 2. Укладений Договір іпотеки був нотаріально посвідчений 21 листопада 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі № 740, та накладено заборону відчуження на майно за реєстровим номером № 741, яка діє до повного виконання позичальником всіх його боргових зобов'язань за Кредитним договором або до припинення дії договору іпотеки.

Відповідно до п. 2.5. Договору іпотеки банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо кредит, проценти, штрафні санкції, які були забезпечені заставою, не сплачені у передбачений кредитним договором строк.

Кредитним договором передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється протягом трьох перших робочих днів місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється розрахунок. За несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах передбачено стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, і така пеня нараховується на прострочену суму за кожен день прострочки.

Умови кредитного договору не виконувалися позичальником належним чином, не відбувалося погашення кредиту та сплата процентів, у зв'язку з чим Банк направив ОСОБА_2 повідомлення про наявність боргу з вимогою здійснити погашення у 30-денний термін.

Станом на 31 жовтня 2012 року заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору складає:

· прострочена заборгованість по кредиту у сумі 61 56,89 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 492 024,22 грн.;

· строкова заборгованість по кредиту в сумі 25 375,00доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 202 822,38 грн.;

· строкова заборгованість по відсоткам: 1 474,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 11783,28 грн.;

· прострочена заборгованість по відсоткам: 26 925,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 215 218,00 грн.;

· по сплаті пені по простроченому кредиту в сумі 5 614,94 долари США, що в гривневому еквіваленті складає 44 880,22 грн.;

· по сплаті пені по простроченим відсоткам у сумі 2 213,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 17 691,79 грн.

Так, загальна заборгованість по Кредитному договору № 257-Ф від 12 квітня 2005 року складає 123 160,25 доларів США, що еквівалентно 984 419,89 грн.

Враховуючи викладене, позивач ПАТ «Банк Таврика» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, та встановити спосіб реалізації предмету застави шляхом проведення аукціону (публічних торгів) у межах процедури виконавчого провадження, та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір.

В подальшому позивач ПАТ «Банк Таврика» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про уточнення позовних вимог, у якій посилався на те, що заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору погашена не була. Оскільки заборгованість обраховується у доларах США, офіційний курс гривні до долара США станом на 26 листопада 2014 року, встановлений НБУ на рівні 15,007932 грн. за долар США, позивач ПАТ «Банк Таврика» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 822 267 грн. 30 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зустрічною позовною заявою до відповідача ПАТ «Банк Таврика», третя особа ОСОБА_2, про визнання недійсним договору іпотеки, посилаючись на те, що між ПАТ «Банк Таврика» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, який відповідно до додаткової угоди трансформований у договір про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії.

Відповідно до додаткової угоди № 5 від 21 квітня 2010 року до Кредитного договору встановлено кінцевий строк погашення заборгованості - 19 квітня 2013 року, та встановлено проценту ставку у розмірі 16,5% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 між ПАТ «Банк Таврика» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за яким банку в іпотеку було передано домоволодіння та земельну ділянку площею 1238 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

24 жовтня 2013 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Таврика» про визнання недійсним кредитного договору. Під час розгляду вказаної справи суд дійшов висновку, що кредитний договір є неукладеним, оскільки не містить всіх істотних умов. На підставі цього рішення ОСОБА_1 вважає, що визнання Ріпкинським районним судом Чернігівської області кредитного договору неукладеним є обов'язковим для судів щодо фактів, які встановлені судом, та має значення для вирішення вказаної справи, а тому обставини щодо неукладеності кредитного договору не підлягають доказуванню. Також у рішенні зазначено, що не може бути визнано недійсним правочин, який не укладено, у зв'язку з чим відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

ОСОБА_1 зазначала, що у зв'язку з тим, що кредитний договір є неукладеним, то він не може породжувати будь-яких прав та обов'язків для сторін та не може бути підставою для породження будь-яких інших правовідносин щодо забезпечення його виконання, в т.ч. іпотеки.

Так, ОСОБА_1 наголошувала, що у зв'язку з неукладеністю кредитного договору ОСОБА_2 не має зобов'язань перед ПАТ «Банк Таврика», а також у зв'язку з тим, що іпотека є похідною від основного зобов'язання, вона припиняється з моменту припинення основного зобов'язання.

Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним Договір іпотеки від 12 квітня 2005 року.

В судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ПАТ «Банк Таврика» поданий позов підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про проведення судового засідання у відсутності відповідача (позивача за зустрічним позовом), первісний позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не підтримав та заперечував проти його задоволення, зустрічний позов підтримав та не заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов ПАТ «Банк Таврика» підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 січня 1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

12 квітня 2005 року між Акціонерним банком «Таврика» та ОСОБА_2 був укладений договір про кредитну лінію № 257-Ф, за умовами якого банк відкриває позичальнику відкличну, поновлювальну кредитну лінію в сумі 70 000,00 доларів США строком з 12 квітня 2005 року до 10 квітня 2009 року. За користування кредитом необхідно сплачувати відсотки у розмірі 16% річних від суми наданого кредиту.

Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надається ОСОБА_2 з метою придбання та облаштування земельної ділянки.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що відсотки за користування кредитними коштами в поточному календарному місяці позичальник щомісячно сплачує на рахунок банку протягом трьох перших робочих днів місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється розрахунок.

За правилами п. 4.5. Договору погашення кредитної лінії та відсотків за користування нею здійснюється в доларах США.

Вимогами п. 4.6. Договору при здійсненні платежів позичальник в першу чергу сплачує відсотки за користування кредитними коштами, потім - заборгованість за кредитом, в останню чергу погашаються нараховані штрафи та пеня.

За правилами п. 5.1. Договору забезпеченням своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитною лінією, а також можливої пені та штрафів, що витікають з цього договору, є застава житлового будинку, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,1298 га, що належать ОСОБА_1, та розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Наданий Банком кредит забезпечується також усім майном та коштами позичальника, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством. Також банк має право забезпечити повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливої пені та штрафів, що витікають із цього Договору, іншим, не забороненим чинним законодавством способом.

Положення п. 6.1. Договору встановлюють, що за несвоєчасне погашення заборгованості за договором, якщо термін прострочки не перевищує десять календарних днів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочки, від простроченої суми за кожен день прострочки.

За правилами п. 9.1. Договору за оформлення та супровід кредитної лінії позичальник зобов'язується сплатити банку комісію в сумі 0,5% від суми ліміту кредитної лінії в національній валюті по курсу НБУ на день сплати.

Відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2, за період з квітня 2008 року по березень 2009 року, він має погашати щомісячно по 5 830 доларів США, а в останній місяць розмір погашення становить 5 870,00 доларів США, що в сумі за 12 місяців складає 70 000 доларів США.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку орієнтовної сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки вбачається, що додаткову угоду до кредитного договору було підписано 21 квітня 2010 року, курс НБУ на день підписання становив 7,9256 грн. за 1 долар США, фактична заборгованість ОСОБА_2 становила 97 000,00 грн. Термін користування кредитом встановлений до 19 квітня 2013 року, тобто строком на 36 місяців, з щомісячним погашенням процентів у розмірі 16,5% річних. Зазначений кредит забезпечений нерухомістю, її вартість становить 1 075 494,00 грн., що у валюті кредиту становить 135 698,7484 долари США. До супутних витрат позичальника вказаним розрахунком віднесено також послуги нотаріуса на суму 1 200 гр.

23 лютого 2006 року шляхом укладення додаткової угоди № 1 до договору про кредитну лінію № 257-Ф від 12 квітня 2005 року сторони погодили, що протягом перших трьох років користування кредитними коштами до 11 квітня 2008 року включно, позичальник має право неодноразово повертати банку отримані кредитні кошти, цілком чи частинами та одержувати, зі згоди банку, нові кредитні кошти таким чином, щоб загальний розмір виданих кредитних коштів, тобто основної позичкової заборгованості, у будь-який момент часу складав не більше загальної суми кредитної лінії. Поновлювальність кредитної лінії припиняється з 12 квітня 2008 року. Погашення кредитних коштів та сплату процентів позичальник щомісячно здійснює на позичковий рахунок протягом трьох перших робочих днів місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється розрахунок.

21 листопада 2007 року між АБ «Таврика» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 2 до договору про кредитну лінію № 257-Ф від 12 квітня 2005 року, відповідно до умов якої банк відкриває позичальнику мультивалютну, відкличну, поновлювальну кредитну лінію та збільшує ліміт на суму, еквівалентну 70 000,00 доларів США, до загального рівня 140 000,00 доларів США, строком до 10 квітня 2009 року. Кредитні кошти надаються за письмовими заявками позичальника в доларах США, а також в еквіваленті в гривні та в євро за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на день видачі. За цією додатковою угодою кредитні кошти надаються зі сплатою 20,5% річних від суми кредиту у гривнях, 15% річних від суми кредиту в євро та 16% річних від суми кредиту в доларах США. В додатковій угоді також вказано, що проценти за користування кредитом до останнього робочого дня місяця, за який здійснюється розрахунок, та в останній день погашення коштів по кредиту. При простроченні повернення кредиту /або частини кредиту/ більше 10 днів, процентна ставка за кредитом збільшується на 5% річних. За несвоєчасне повернення заборгованості за цим договором, зокрема, наданого кредиту, процентів за користування ним, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки, від простроченої суми за кожен день прострочки. За продовження терміну користування кредитною лінією з ініціативи позичальника на термін до 365 днів включно, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 0,5% від суми ліміту кредитної лінії, а якщо подовження становить понад 365 днів, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1,5% від суми ліміту кредитної лінії. Окрім того, у зв'язку із збільшенням ліміту кредитної лінії позичальник зобов'язується сплатити банку одноразову комісію у розмірі 0,5% від суми збільшення ліміту кредитної лінії в сумі 1 767,50 грн.

25 червня 2008 року додатковою угодою №3 АБ «Таврика» та ОСОБА_2 погодили, що процентна ставка за кредитом становить 21% річних від суми кредиту в гривнях, 15,5% річних від суми кредиту в євро, та 16,5% річних від суми кредиту у доларах США.

27 жовтня 2008 року між АБ «Таврика» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 4 до договору про кредитну лінію № 257-Ф від 12 квітня 2005 року, відповідно до якої було змінено процентну ставку на 17,5% річних від суми наданого кредиту в доларах США. Вказаною додатковою угодою також визначено, що повернення кредитних коштів на відкритий йому позичковий рахунок здійснюється до останнього робочого дня місяця, за який здійснюється розрахунок, та в останній день погашення коштів по кредиту.

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Згідно з вимогами ст. 10561 ЦК України процента ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 10561 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Так, на виконання та з дотриманням вимог законодавства Акціонерний Банк «Таврика» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти, а ОСОБА_2 зобов'язався їх повернути у строки, порядку та в розмірі, встановлені договором.

З договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 14 червня 2001 року вбачається, що ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_1 купила незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 90%, що знаходиться по АДРЕСА_1. Незакінчений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1298 кв.м., запланований до закінчення з жилою площею 71,44 кв.м. Біля незакінченого будівництвом житлового будинку є сарай літ. Б., погріб під літ. Б., огорожна № 1-2. Всі права та обов'язки по закінченню будівництва переходять за цим договором до ОСОБА_1 Укладений між сторонами договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 4446.

14 червня 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1298 га, розміщена на території АДРЕСА_1, надана для будівництва, обслуговування житлових будівель та господарських споруд. Продаж вказаної ділянки вчинено за 7 610 грн. 00 коп. Грошова оцінка земельної ділянки складає 7 606 грн. 66 коп. Зазначений договір був посвідчений за реєстровим № 4449 приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу ОСОБА_9

З витягу № 1431/1 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1238 кв.м., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, становить 6 952 грн. 98 коп.

09 квітня 2004 року ОСОБА_1 було видано Державний акт серії КВ № 073157 на право власності на земельну ділянку площею 0,1298 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку. Зазначений державний акт був виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 червня 2001 року за № 4449 та зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 436. Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:005:0013.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Києво-Святошинського БТІ вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 17 лютого 2005 року, виданого виконкомом Малютянської сільської ради на підставі рішення № 3/1 від 17 січня 2004 року, належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, про що внесено відповідний запис № 464 в книзі № 2. Згідно з вказаним витягом, домоволодіння складається з жилого будинку під літ. А, побудованого у 2003 році, житловою площею 92,2 кв.м., загальною площею 174,1 кв.м.; сараю-літньої кухні під літ. Б, погребу під сараєм-літньою кухнею, замощення за № І, свердловини за № ІІ, огорожі за № 1, 2. Загальна вартість нерухомого майна відповідно до витягу складає 103 379 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з одного жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Технічним паспортом на вказану будівлю також підтверджується, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

З викладеного слідує, що ОСОБА_1 набула у власність та належним чином здійснила державну реєстрацію нерухомого майна, а саме земельної ділянки та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

12 квітня 2005 року на забезпечення виконання умов кредитного договору про кредитну лінію № 257-Ф від 12 квітня 2005 року, укладеного між ПАТ «Банк Таврика» та ОСОБА_2, між банком та ОСОБА_1 як іпотекодавцем був укладений договір іпотеки до договору про кредитну лінію від 12 квітня 2005 року.

Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк Таврика» , ОСОБА_1 передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 174,1 кв.м., жилою площею 92,2 кв.м., сараю-кухні літ. Б, погребу під літ. Б, замощення № І, свердловини № ІІ, огорожі № 1, 2; а також земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер :01:005:0013.

За п. 1.4. Договору іпотеки предмет іпотеки оцінюється сторонами в розмірі 549 005 грн. 00 коп.

За вимогами п. 2.2. Договору іпотеки зобов'язання, забезпечене іпотекою, вважається виконаним, якщо кредит погашений, сплачені проценти, штрафні санкції, що витікають з кредитного договору, а також інші видатки, що пов'язані з його виконанням.

За правилами п. 2.5. Договору іпотеки банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо кредит, проценти, штрафні санкції, які були забезпечені заставою, не будуть сплачені у строк, передбачений кредитним договором або достроково у випадку порушення ОСОБА_1 умов договору іпотеки або кредитного договору.

Згідно з вимогами п. 4.1. Договору іпотеки він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань. Дія Договору іпотеки припиняється також у разі припинення права застави.

Тоді ж, 12 квітня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вказаний Договір іпотеки був нотаріально посвідчений, та у зв'язку з посвідченням цього договору накладено заборону відчуження на предмет іпотеки, реєстровий № 741.

21 листопада 2007 року був укладений Договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору іпотеки, відповідно до якого п. 1.1. Договору іпотеки викладено наступним чином: «Цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з умов Договору про мультивалютну кредитну лінію № 257-Ф від 12 квітня 2005 року, додаткової угоди № 1 до нього від 23 лютого 2006 року, додаткової угоди № 2 до нього від 21 листопада 2007 року та додатковими угодами до нього, що будуть укладені протягом дії цього договору, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язується перед ПАТ «Банк Таврика» повернути до 10 квітня 2009 року кредитні кошти у розмірі, еквівалентному 140 000 доларів США, сплатити проценти за його користування у розмірі 20,5% річних від суми наданого кредиту в гривнях, 15% річних від суми наданого кредиту в євро та 16% річних від суми наданого кредиту в доларах США у строки та на умовах, передбачених кредитним договором». Відповідно до укладеної додаткової угоди предмет іпотеки оцінюється сторонами в розмірі 1 075 494,00 грн.

21 квітня 2010 року був укладений Договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, відповідно до умов якого договір забезпечує зобов'язання ОСОБА_2 повернути до 19 квітня 2013 року включно кредитні кошти в розмірі 97 000 доларів США, та сплатити проценти за його користування в розмірі 16,5% річних у передбачені договором строки.

Правила ст. 546 ЦК України встановлюють, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Вимогами ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про іпотеку» іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього закону.

За правилами ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність.

За правилами ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечним боргом є основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою.

Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотека виникає відповідно до цього закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Оцінка предмета іпотеки здійснюється за згодою сторін, якщо інше не передбачено іпотечним договором. Іпотечний договір має бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Обтяження іпотекою нерухомого майна підлягає державній реєстрації в установленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. У разі, коли іпотечним договором передбачено накладення заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, нотаріус накладає таку заборону одночасно з посвідченням договору іпотеки.

Внаслідок укладення договору іпотеки ОСОБА_1, якій на праві власності належать передані в іпотеку домоволодіння та земельна ділянка, було здійснено забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк Таврика». З договору іпотеки вбачається, що в момент його нотаріального посвідчення нотаріус вніс запис про іпотеку до реєстру іпотек на наклав відповідно заборону відчуження предмета іпотеки.

Як встановлено з матеріалів справи, 25 березня 2005 року ОСОБА_2 звернувся до АБ «Таврика» із заявою-анкетою на отримання кредиту фізичною особою, у якій просив надати йому споживчий кредит /відкрити кредитну лінію/ на суму 70 000 доларів США строком на 4 роки з процентною ставкою 16% річних. Видача кредитних коштів ОСОБА_2 здійснювалася на підставі заяв на видачу кредиту в рахунок кредитної лінії, на підставі яких видавалося розпорядження відділу обліку банківських операцій щодо оформлення заяви на видачу готівки на заявлені позичальником розміри. Так, 12 квітня 2005 року було надано транш у розмірі25 000,00 доларів США, 25 квітня 2005 року - 11 000,00 доларів США, 27 квітня 2005 року - 30 000,00 доларів США, 05 травня 2005 року - 4 000,00 доларів США, 17 серпня 2005 року - 24 000,00 доларів США, 12 вересня 2005 року - 12 500,00 доларів США, 19 вересня 2005 року - 5 000,00 доларів США, 30 вересня 2005 року - 30 000,00 доларів США, 06 жовтня 2005 року - 4 000,00 доларів США, 10 січня 2006 року - 9 000,00 доларів США, 03 лютого 2006 року - 4 000,00 доларів США, 08 лютого 2006 року 5 000,00 доларів США, 27 лютого 2006 року - 11 000,00 доларів США, 22 травня 2006 року - 70 000,00 доларів США, 03 липня 2006 року - 15 000,00 доларів США, 17 липня 2006 року - 5 000,00 доларів США, 08 серпня 2006 року - 4 000,00 доларів США, 15 серпня 2006 року - 17 000,00 доларів США, 11 вересня 2006 року - 3 000,00 доларів США.

З наведеного суд дійшов висновку, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором щодо відкриття ОСОБА_2 відновлювальної кредитної лінії та надання кредитних коштів.

21 квітня 2009 року за № 05/876 ПАТ «Банк Таврика» надіслав ОСОБА_2 повідомлення про те, що станом на 21 квітня 2009 року його заборгованість за кредитним договором складається з: простроченої заборгованості по процентам - 7 202,22 долари США; пені за несвоєчасно сплачені проценти - 2 218,91 грн.; простроченої заборгованості по кредиту - 137 000,00 доларів США; пені за несвоєчасно сплачений кредит - 5 626,13 грн. У вказаному повідомленні встановлено, що заборгованість може бути погашена до 26 травня 2009 року, в іншому банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки. Загальна сума боргу по кредитному договору складає 153 666,88 доларів США.

Тоді ж, 21 квітня 2009 року за № 05/875 поручителю ОСОБА_1 було надіслане аналогічне повідомлення про заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором з вимогою здійснити погашення наявного боргу до 26 травня 2009 року.

16 серпня 2012 року ПАТ «Банк Таврика» надіслав ОСОБА_1 повідомлення за вих.. № 23/2258, в якому наголосив, що ОСОБА_2 не виконуються умови кредитного договору. Станом на 15 серпня 2012 року заборгованість ОСОБА_2 становить 960 720,23 грн. та складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 434 074,97 грн.; строкової заборгованості за кредитом у розмірі 260 771,63 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам у сумі 203 465,73 грн.; строкової заборгованості по процентах у розмірі 7 006,26 грн.; заборгованості по сплаті пені за простроченим кредитом у розмірі 37 851,65 грн.; заборгованості по сплаті пені по простроченим відсоткам у сумі 17 549,99 грн. У повідомленні банком наголошено, що у разі несплати боргу у 30-денний термін банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічне повідомлення за вих.. № 23/2257 було надіслане ПАТ «Банк Таврика» на ім'я ОСОБА_2

За правилами ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти ленний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Банк виконав свої обов'язки, передбачені вимогами чинного законодавства, щодо надсилання боржнику та іпотекодавцю, який є відмінним від боржника, письмових вимог про погашення заборгованості, у разі невиконання яких банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ні боржник ОСОБА_2, ні іпотекодавець ОСОБА_1 у встановлений тридцятиденний строк свої зобов'язання за договором, викладені у вимогах банку, не виконали.

З довідки ПАТ «Банк Таврика» від 01 листопада 2012 року вбачається, що станом на 31 жовтня 2012 року діяв офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ, у розмірі 799,3000 за 100 доларів США.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 370 від 06 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1, та займає житлову площу з 5 кімнат 92,2 кв.м. У вказаному будинку, крім ОСОБА_1 як власника, зареєстрована та проживає її дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору № 257-Ф від 12 квітня 2005 року вбачається, що станом на 26 листопада 2014 року офіційний курс гривні до долара США встановлений на рівні 15,007932 грн. за 1 долар США, і заборгованість за кредитом становить 121 420,28 доларів США, що еквівалентно 1 822 267 грн. 30 коп., та складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 86 931,89 доларів США, що еквівалентно 1 304 667,89 грн.; простроченої заборгованості по процентам в розмірі 26 300,01 доларів США, що еквівалентно 394 708,76 грн.; заборгованості по сплаті пені по простроченому кредиту в розмірі 5 977,04 грн., що еквівалентно 89 703,01 грн.; заборгованості по сплаті пені по простроченим процентам у розмірі 2 211,34 долари США, що еквівалентно 33 187,64 грн.

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки не сільськогосподарського призначення, виконаної консалтинговою фірмою «Інвесткон», об'єктом оцінки є земельна ділянка площею 1298 кв.м., розташована в АДРЕСА_1, та знаходиться у власності у ОСОБА_1, загальна ринкова вартість земельної ділянки становить 380 200 грн. 00 коп., у розрахунку на один квадратний метр земельної ділянки - 292 грн. 80 коп.

Згідно з звітом про оцінку майна, об'єктом якої є жилий будинок загальною площею 167,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_1, ринкова вартість об'єкта незалежної оцінки станом на 15 листопада 2007 року становить 695 294 грн. 00 коп., або 137 682 доларів США.

За правилами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 589 ЦК України зміст правочину у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя.

За правилами ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Вимогами ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена під час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Вимоги ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до вимог п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником чи іпотекодавцем порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

У зв'язку з тим, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а ОСОБА_2 порушив своє зобов'язання, яке забезпечене іпотекою, а також враховуючи, що банк з дотриманням вимог чинного законодавства двічі надсилав позичальнику та іпотекодавцю досудову вимогу про усунення порушень кредитного договору, у ПАТ «Банк Таврика» виникло законне право задовольнити свої вимоги та захистити порушене право за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк Таврика» за кредитним договором становить 121 420,28 доларів США, що еквівалентно 1 822 267 грн. 30 коп. Вартість предмета іпотеки відповідно до звіту про оцінку складає: вартість земельної ділянки - 380 200,00 грн., а вартість домоволодіння - 695 294,00 грн., що загалом становить 1 075 494 грн. 00 коп. Оскільки вартість предмета іпотеки не перевищує розміру заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк Таврика», суд вважає за можливе задовольнити вимогу ПАТ «Банк Таврика» та звернути стягнення на предмет іпотеки, який складається із земельної ділянки та домоволодіння, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, оскільки не звернення стягнення на іпотечне майно призведе до завдання збитків та порушення майнових інтересів іпотекодержателя.

В обґрунтування вимог, заявлених у зустрічному позові ОСОБА_1, вона посилалася на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області, у якому було встановлено, що кредитний договір між ПАТ «Банк Таврика» та ОСОБА_2 є неукладеним, а тому договір іпотеки, укладений на його забезпечення, має бути визнаний недійсним.

Відповідно до рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Таврика» про визнання недійсним кредитного договору, під час розгляду вказаної справи суд дійшов висновку, що кредитний договір між ПАТ «Банк Таврика» та ОСОБА_2 не є укладеним, оскільки банком не було здійснено письмового оприлюднення всіх істотних умов кредитного договору, що свідчить про недотримання вимог щодо істотних умов договору, які є необхідними при його укладенні. При розгляді вказаної справи Ріпкинський районний суд Чернігівської області зауважив на відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, а тому суд відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову до ПАТ «Банк Таврика» про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого 2014 року було відмовлено ПАТ «Банк Таврика» у відкритті апеляційного провадження, та рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області набрало законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Банк Таврика» до ОСОБА_2 про стягнення коштів було наголошено, що Солом'янський районний суд м. Києва, задовольняючи позов ПАТ «Банк Таврика» про стягнення з ОСОБА_2 коштів правильно не взяв до уваги висновки Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2013 року про те, що кредитний договір № 257-Ф від 12 квітня 2005 року є неукладеним, оскільки предметом спору при розгляді справи було визнання кредитного договору недійсним та ОСОБА_2 при зверненні з позовом про визнання кредитного договору недійсним вказував на те, що такий договір та додаткові угоди до нього укладалися.

Як вбачається з матеріалів справи, Ріпкинський районний суд Чернігівської області, зазначаючи про неукладеність кредитного договору між Акціонерним банком «Таврика» та ОСОБА_2, вийшов за межі поставлених позовних вимог, оскільки предметом розгляду в даній справі було визнання укладеного кредитного договору недійсним. Суд відмовив у задоволенні поставленої вимоги ОСОБА_2, та зазначив про її безпідставність.

Окрім того, ОСОБА_2 не ставив під сумнів укладеність кредитного договору, оскільки під час розгляду справи про недійсність кредитного договору Ріпкинським районним судом Чернігівської області він не заперечував, що такий кредитний договір та додаткові угоди до нього укладалися, про що свідчать матеріали справи. Крім цього, факт укладення кредитного договору підтверджують особисті підписи ОСОБА_2 на примірнику договору та додаткових угодах, а також наявні в матеріалах справи заявки на видачу траншів та розпорядження про перерахування коштів, що свідчить про досягнення згоди з приводу умов договору, його укладення і фактичне виконання.

Щодо посилань відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 щодо того, що договір іпотеки до кредитного договору № 257-Ф від 12 квітня 2005 року укладений з недотриманням вимог закону щодо всіх його істотних умов, а тому підлягає визнанню недійсним, суд зазначає наступне.

За правилами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим Кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених законом, на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняться у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За правилами ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, встановлених законом.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з договору іпотеки, він відповідає всім встановленим вимогам закону щодо його форми, змісту та нотаріального посвідчення. З матеріалів справи встановлено, що при укладенні договору іпотеки сторони дотрималися вимог законодавства, що забезпечують його чинність, тому посилання ОСОБА_1 на недотримання вимог ст. 203 ЦК України не може бути визнано судом як підстава для визнання договору іпотеки недійсним.

Окрім того, у зв'язку з тим, що кредитний договір, на забезпечення виконання якого був укладений договір іпотеки, не визнаний судом недійсним, його дія не припинена, як і не припинено зобов'язання за кредитним договором, а також з урахуванням похідного характеру договору іпотеки, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 у задоволенні вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки у зв'язку із відсутністю законних підстав для встановлення такої недійсності.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за первісним позовом ПАТ «Банк Таврика».

Керуючись п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 1, 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», ст.ст. 1, 3, 5, 7, 15, 17, 18, 33, 35, 41 Закону України «Про іпотеку», ст. 11, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 203, ст. 204, ч.ч. 1, 3 ст. 215, ст.ст. 526, 546, 575, 589-591, п. 1 ч. 1 ст. 593, ст.ст. 629, 638, 1054, 1055, 10561 Цивільного кодексу України, ст. 88, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Таврика» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 257-Ф від 12 квітня 2005 року в розмірі 1 822 267 грн. 30 коп., що включає: прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 1 304 667 грн. 89 коп., прострочену заборгованість по процентам в розмірі 394 708 грн. 76 коп., заборгованість по сплаті пені по простроченому кредиту в розмірі 89 703 грн. 01 коп., заборгованість по сплаті пені по простроченим процентам в розмірі 33 187 грн. 64 коп., звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1298 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) земельної ділянки-будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :01:005:0013, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 073157 від 09 квітня 2004 року, і є предметом іпотеки за Договором іпотеки до договору про кредитну лінію № 257-Ф від 12 квітня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстрованим в реєстрі за № 741, та на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок літ. А, загальною площею 174,1 кв.м., жилою площею 92,2 кв.м., сарай-кухня літ. Б; погріб під літ. Б; замощення № 1, свердловина № ІІ, огорожа № 1,2, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Виконкомом Малютянської сільської ради 17 лютого 2005 року на підставі рішення від 17 січня 2004 року за № 3/1, та зареєстроване у Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації 05 березня 2005 року за № 464 в книзі № 2, і є предметом іпотеки за Договором іпотеки до договору про кредитну лінію № 257-Ф від 12 квітня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстрованим в реєстрі за № 741, і встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення аукціону (публічних торгів) у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/належним експертом, яка становить 1 075 494 грн., на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Таврика», третя особа ОСОБА_2, про визнання недійсним Договору іпотеки від 12 квітня 2005 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.