АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/9288/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1091/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю ОСОБА_1, та її представника - адвоката Мерінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Кам'янець - Подільська районна державна адміністрація про виселення з квартири та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням в квартирі з апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року, -

встановила:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 зі зменшеними під час розгляду справи в суді позовними вимогами про виселення з квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках, по ? частці кожний.

Однак відповідач, який в 2005 році вселився в квартиру з дозволу їх матері, ОСОБА_5, на той час однієї із співвласників житла, на їх неодноразові пропозиції не виселився з житлового приміщення, чим вчиняє перешкоди в користуванні належним їм нерухомим майном, оскільки веде антигромадський спосіб життя на ґрунті зловживання спиртними напоями.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_5 зазначено, що оскільки позивач з 2005 року зареєстрований у спірному приміщення як член сім"ї відповідачів, чоловік ОСОБА_5, тому він набув право користування квартирою, незважаючи на припинення подружніх стосунків з ОСОБА_5 з листопада 2014 року. Просив суд визнати за ним право користування житловою кімнатою площею 12,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року у задоволенні обох позовів було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні поданого ними позову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, в решті рішення суду залишити без змін.

На думку апелянтів суд невірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, помилково встановив фактичні обставини справи, оскільки не врахував, що ОСОБА_4 в 2005 році вселився у спірне приміщення з дозволу одного зі співвласників, їх матері ОСОБА_5, тоді як вони були малолітніми. При цьому він вселився не як член сім"ї матері, не вів з нею спільного господарства. Крім того з 22 січня 2014 року власниками спірної квартири є лише вони в рівних частках, оскільки матір свою 1/3 частку подарувала їм обом, тому відповідач на даний час немає жодних правових підстав для проживання у спірній квартирі.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, допустив порушення норм матеріального права, в зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_1 до ОСОБА_4

Встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 25 липня 2003 року на підставі акту про приватизацію отримали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1.

Нотаріально посвідченим договором від 22.01.2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 визначили частки у вказаній квартирі, по 1/3 частці кожному.

В той же день, 22.01.2014 року матір позивачів, ОСОБА_5 подарували належну їй 1/3 частину спірного житла своїм дітям, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 шляхом укладення між ними нотаріально посвідченого договору дарування.

Таким чином, з 22.01.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є співвласниками вищевказаної квартири, по ? її частки кожний.

01.11.2005 року у квартирі АДРЕСА_1 з дозволу ОСОБА_5 був зареєстрований та постійно проживав ОСОБА_4

Відмовляючи у виселенні ОСОБА_4 суд виходив з того, що він вселився у спірну квартиру за згодою усіх співвласників житла не як член їх сім"ї, тому його виселення як квартиронаймача є неможливим.

Такий висновок суду є помилковим.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Законних підстав для проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі не вбачається.

Та обставина, що відповідач вселився та був зареєстрований в спірній квартирі з дозволу колишнього співвласника житла ОСОБА_5 не надає ОСОБА_4 права користування ним на теперішній час, оскільки 22.01.2014 року на законних підставах ОСОБА_5 відчужила свою частку ОСОБА_1 та ОСОБА_1, які з того часу є єдиними законними власниками квартири.

Відповідач був вселений та проживав у вищевказаній квартирі не в якості члена сім"ї, на що вказав суд першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення та що підтверджено рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 28.01.2015 року, яким, зокрема було встановлено, що хоча ОСОБА_4 і проживав спільно з ОСОБА_5 в одній спрій квартирі, однак відсутні дані про те, що вони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, у них був спільний бюджет.

При цьому справа не містить об'єктивних даних про те, що між сторонами існують будь-які домовленості з приводу проживання ОСОБА_4 в спірній квартирі; наявність договірних відносин з приводу найму житлового приміщення відповідно до ст. 158 ЖК України.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом вчиняє перешкоди позивачам у користуванні та розпорядженні житлом, оскільки проживаючи там провокує конфлікти з власниками житла та їх матір'ю, схильний до фізичного насильства на ґрунті зловживання алкогольними напоями, що підтверджується, зокрема, вироком Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2014 року, який набрав законної сили. Вказаним вироком суду ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в тому, що перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння 27.11.2013 року в квартирі АДРЕСА_1 він застосував щодо ОСОБА_5 фізичну силу, внаслідок чого заподіяв їй умисних легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин слід прийти до висновку, що оскільки проживання ОСОБА_4 в квартирі, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перешкоджає останнім у користуванні та розпорядженні належним їм майном, тому з метою усунення таких перешкод його слід виселити без надання іншого житлового приміщення.

Судові витрати між сторонами підлягають розподілу в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України.

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_1 підлягає стягнення 243,60 грн. судового збору, сплаченого при поданні первісного позову та 121,80 грн. судового збору, сплаченого апелянтами за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2015 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Кам'янець - Подільська районна державна адміністрація про виселення з квартири задоволити.

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3 по 182 грн. 70 коп. судових витрат кожному, а всього 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Бондар О.О. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 43,44