АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Українець Л.Д.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Першої Київської державної нотаріальної контори, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м.Києві про захист права власності, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та зобов*язанні вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, Першої Київської державної нотаріальної контори, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м.Києві про захист права власності, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та зобов*язанні вчинити певні дії. Позивачка, змінивши предмет позову та уточнивши позовні вимоги (а.с.72,96), просила суд зобов*язати ОСОБА_2 надати оригінали документів, а саме: договір довічного утримання, укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 12 березня 2001 року; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 шляхом звернення до компетентних органів.

Позов обґрунтовано тим, що за рішенням Солом*янського районного суду м.Києва від 27 серпня 2012 року між сторонами було поділено вказаний будинок, за кожним визнано право власності по Ѕ частини будинку АДРЕСА_1.

Позивака 23 січня 2014 року звернулась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м.Києв із заявою про державну реєстрації Ѕ частини будинку їй відмовлено у державній реєстрації права власності на нерухоме майно у зв*язку наявності обтяження в єдиному реєстрі заборон відчуження.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 04 березня 2015 року позов задоволено.

Зобов*язано ОСОБА_2: звернутися до Відділу реєстрації смерті у м. Києві з особистою заявою про отримання повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; звернутися до Першої Київської державної нотаріальної контори (адреса: м. Київ, проспект Перемоги, 11) з особистою заявою про зняття заборони відчуження об*єкту нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1.

Зобов*язано Першу Київську державну нотаріальну контору зняти заборону відчуження на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_3; зобо*язано Першу Київську державну нотаріальну контору зареєструвати припинення обтяження на нерухоме майно на цей будинок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На рішення суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про відмову у позові. Апелянта посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, зазначаючи, що судом його зобов*язано вчинити дії, які він не повинен вчиняти.

Справу розглянуто без участі апелянта, останнім 18 травня 2015 року подано через канцелярію Апеляційного суду м.Києва заяву, у якій зазначається про підтримання ним апеляційної скарги з проханням справу розглянути без його участі.

Першою Київською державною нотаріальною конторою 06 травня 2015 року подано лист про розгляд справи без її представника.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник не визнали апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішенням суду, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом*янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2012 року визнано житловий будинок АДРЕСА_1, як майно, набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час шлюбу і яке є їх спільною сумісною власністю. Поділено житловий будинок АДРЕСА_1 виділивши ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по Ѕ частині житлового будинку АДРЕСА_1, рішення набрало законної сили 27 серпня 2012 року (а.с.8-11).

Даний житловий будинок передано у власність ОСОБА_2 ОСОБА_4 відповідно до договору довічного утримання від 12 березня 2001 року. У даному договорі міститься напис державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про накладення заборони на його відчуження (а.с.7).

23 січня 2014 року позивачка ОСОБА_3, з метою державної реєстрації права власності на частину будинку, розташованого у м. Києві по вул. Краснодонській, буд 24, звернулась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві. 28 січня 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно. Позивачці було відмолено у державній реєстрації права власності. Підставою відмови стало наявне обтяження за № 1433452 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об*єктів нерухомого майна (а.с.12).

Позивачці листом Першої Київської державної нотаріальної контори від 03 липня 2014 року у знятті заборони відчуження вказаного також відмовлено.

Відповідно до листа позивачці рекомендовано звернутися до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, маючи при собі оригінали наступних документів: рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2012 року; договір довічного утримання; паспорт; документ, що підтверджує факт смерті відчужувача (а.с.13-15).

З відповідей Відділу реєстрації смерті в м. Києві від 29 липня 2014 року № Х-28/01-21 та від 25 листопада 2014 року та від 25 листопада 2014 року № Х-49/01-21 (а.с.32-33, 47-48), на заяву позивача (а.с.31) вбачається, що свідоцтво про смерть повторно видається, зокрема, особі, яка є спадкодавцем за законом або за заповітом на підставі їх заяви (вимоги ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року, згідно яких свідоцтво про смерть повторно видається другому з подружжя та близьким родичам померлого на підставі їх заяви та представникові органу опіки і піклування у разі виконання ним повноважень з опіки та піклування стосовно осіб, які мають право на отримання такого свідоцтва, та п. 2 розділу ІV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 листопада 2000 року).

Оригінали вищезазначених правовстановлюючих документів на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, за поясненнями позивача та її представника, знаходяться у відповідача ОСОБА_2

З листа Першої Київської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у м. Києві від 20 січня 2015 року № 295/02-14 вбачається, що на заяву ОСОБА_3 за вх. № 2046/01-16 від 16 травня 2014 року та заяву за вх. № 28822/01-16 від 24 червня 2014 року надано відповідь, що 12 березня 2001 року Першою Київською державною нотаріальною конторою було посвідчено договір довічного утримання за реєстровим № 10-1307, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на підставі якого було накладено заборону відчуження будинку АДРЕСА_1 за реєстровим № 3-555.

Також було надано роз*яснення, що у разі смерті відчужувача, необхідно звернутись до нотаріальної контори з оригіналом договору довічного утримання, паспортом та документом, що підтверджує факт смерті відчужувача. При цьому повідомлено, що на заяву ОСОБА_3 за вх. № 5091/01-16 від 07 листопада 2014 року було надано відповідь, що згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус проводить державну реєстрацію прав набутих, виключно, під час вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Оскільки зняття заборони не є нотаріальною дією, тому правових підстав витребувати копію актового запису про смерть немає. Також було роз'яснено, що набувачем в договорі довічного утримання є ОСОБА_2, тому саме він повинен звернутись до нотаріуса з особистою заявою про зняття заборони (а.с.62).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

При цьому, відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов*язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення.

Під способами захисту суб*єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органів Державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 16 ЦК України вказує, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред*явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно п. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV, державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п*яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Відповідно до п. 73 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є особа, якою встановлено обтяження, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач); у разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження.

Не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги, що судом фактично прийнято рішення, яке його примушує до вчинення дій, яких він не зобов`язаний вчиняти.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно зазначав, що позивачка ОСОБА_3 є заінтересованою особою, в інтересах якої може бути припинено обтяження, оскільки вона володіє Ѕ житлового будинку, на який накладено заборону, нарівні з ОСОБА_2, який є набувачем у договорі довічного утримання, оскільки рішенням Солом*янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2012 року визнано житловий будинок АДРЕСА_1 майном, що набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю. Останньою обрано такий спосіб захисту свого права, що не заборонено законодавством.

За матеріалами справи, позивачка набула право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1. Документи, які дають право позивачці на реєстрацію за собою частини будинку перебувають у володінні відповідача, який не позбавлений можливості надати позивачці. Не позбавлений відповідач і можливості звертися до компетентних органів із заявою щодо зняття заборони на відчуження будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно ухвалено рішення про задоволення позову із зобов*язанням відповідачів вчинити певні дії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність всіх підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, про який просить позивачка для усунення перешкод в реалізації її прав щодо володіння та користування Ѕ частиною житлового будинку АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303,307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: