Справа № 456/4052/14-ц
Провадження № 2/456/206/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі - Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_3 про відшкодування шкоди , -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення розміру позовних вимог просить стягнути з ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - Відповідач-1) 27540,16 грн. шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля; 555,68 грн. витрат, пов'язаних з проведенням оцінки пошкодженого майна; 3913 грн. пені; 1200 грн. вартість послуг евакуатора; стягнути з ОСОБА_3 (далі - Відповідач-2) 20000 грн. моральної шкоди; а також стягнути з відповідачів солідарно 7800 грн. витрат на правову допомогу та інші судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.11.2013 року о 14.00 год. на вул. Дрогобицькій у м.Стрий Львівської області ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки "Фіат Скудо" р.н.з. НОМЕР_1, допустив зіткнення з її автомобілем, яким в той час керував ОСОБА_4 На підставі постанови апеляційного суду Львівської області від 06.03.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у Відповідача-1. Згідно актуалізованого звіту №Ю-042.2 від 05.12.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 27540,16 грн. Окрім цього, нею було витрачено 500 грн. на проведення оцінки; 28,68 грн. та 27,00 грн. - вартість відправлення телеграм сторонам про дату та час проведення оцінки; 1200 грн. - вартість надання послуг евакуатора. Вона неодноразово зверталась до Відповідача-1 про виплату їй відшкодування, проте, отримувала відмовки. 11.04.2014 року нею було передано Відповідачу-1 постанову про притягнення Відповідача-2 до адміністративної відповідальності, а відповідно з того часу протягом 90 днів Відповідач повинен був виплатити їй відшкодування. Відтак, враховуючи те, що збитків їй не відшкодовано, то вважає, що з Відповідача-1 слід стягнути й пеню за прострочення виплати в розмірі 3913 грн..

Окрім цього, просить стягнути з Відповідача-2 моральну шкоду, яку оцінює в 20000 грн. та яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок порушення її прав, а саме: неможливості користуватися своїм автомобілем, що призвело до ускладнення пересування, та переживань внаслідок отримання її братом ушкоджень внаслідок ДТП.

При підготовці до даної справи, нею було понесено витрати на правову допомогу в розмірі 7800 грн., які просить стягнути солідарно з відповідачів.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задоволити.

Представник ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в судове засідання не з'явився, однак просив слухати справу у його відсутності. З письмового

заперечення, долученого до матеріалів справи, вбачається, що Відповідач-1 позов заперечує, покликаючись на те, що невиплата коштів сталася виключно з вини позивача, оскільки вона не зверталась із заявою про виплату страхового відшкодування, що також має наслідком і безпідставне нарахування пені. Окрім цього, вважає, що нова експертиза є некоректною та проведена без дотримання Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів. Визнають суму страхового відшкодування в розмірі 18330,50 грн., як різниці від вартості автомобіля до ДТП та після. В решті позову просить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згідний компенсувати потерпілій 1000грн. моральної шкоди, щодо судових витрат вважає, що такі повинна компенсувати страхова компанія.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити, виходячи з наступних міркувань:

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 26.11.2013 року близько 14.00 год. на вул.Дрогобицькій в м.Стрию Львівської області ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки "Фіат Скудо" р.н.з. НОМЕР_1, не врахувавши дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2107 р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого вказані автомобілі отримали технічні пошкодження.

Вчинення ОСОБА_3 зазначеного вище адміністративного правопорушення перебуває у прямо причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді механічних ушкоджень автомобіля марки "ВАЗ 2107" р.н.з. НОМЕР_2. Вказаний автомобіль належить ОСОБА_1.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.03.2014 року ОСОБА_3 визнано винним за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, тобто за вчинення вищевказаної ДТП. (а.с.8-9).

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1194 ЦК України регламентовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як власника наземного транспортного засобу застрахована у ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0818592).

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Вищевказаним законом регламентовано, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду,

завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Статтею 9 цього Закону встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до положень ст.22 вказаного вище Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 вищевказаного закону регламентовано, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами п.35.1 ст.35 цього Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Суду не представлено доказів того, що позивачка зверталась до Відповідача - 1 із заявою про страхове відшкодування.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002 у справі за конституційним звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини офіційного тлумачення положення ч.2 ст.124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи наведене, позивачка може реалізувати своє право на відшкодування шкоди шляхом подачі позову до суду, а не подання заяви позивачкою, як потерпілою, до страховика про відшкодування шкоди до подання позову не є підставою для відмови у його задоволенні.

У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На замовлення позивачки було здійснено повторну оцінку завданої майнової шкоди. Так, згідно Звіту вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 15.12.2014 року вартість відновлювального ремонту її автомобіля становить 27540,16 грн., а із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу і зносу акумулятора - 24636,56 грн.; ринкова вартість транспортного засобу на момент пошкодження становить 45825 грн.

За змістом ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі-Методика) встановлюється порядок оцінки (визначення вартості) дорожніх транспортних засобів (далі - ДТЗ), регламентуються загальні принципи, методи оцінки та товарознавчих досліджень, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості ДТЗ.

Згідно Методики ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Основним підходом до визначення ринкової вартості КТЗ є порівняльний підхід. Порівняльний підхід ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) КТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках КТЗ, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об'єктом порівняння та об'єктом оцінки.

Для визначення вартості за порівняльним підходом використовуються статистично усереднені цінові дані КТЗ, які були відчужені в Україні, за умов, що вони відповідають змісту поняття "ринкова вартість", зокрема ґрунтуються на даних ринку КТЗ і зведені в довідниках, до яких висуваються вимоги щодо науковості, об'єктивності, об'ємності інформації.

Найбільш вірогідним методом порівняльного підходу до оцінки КТЗ є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ.

За цим методом вартість визначається на базі середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ з відповідним строком експлуатації. Подальше коригування враховує різницю між пробігом, комплектністю, укомплектованістю, технічним станом об'єкта порівняння та об'єкта оцінки.

Усі дані, наведені у звіті (акті) про оцінку або у висновку експерта (експертного дослідження), зазначаються з посиланням на джерело їх отримання.

Джерела інформації повинні бути актуальними, тобто відповідати даті оцінки.

Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Дані про вартість складових частин КТЗ, які підлягають заміні, беруть відповідно до додатка 8, інформаційного забезпечення від виробника КТЗ, а також інших джерел, які містять у собі необхідну інформацію щодо оригінальних складників. Пріоритетними є дані про вартість складових частин, які поставляє виробник КТЗ у мережу своїх офіційних дилерів у регіоні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає вищевказаний висновок оцінки вартості транспортного засобу наданий у відповідності до вищевказаної Методики, а тому є належним та допустимим доказом у даній справі.

Статтею 30 вищевказаного закону встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З врахуванням наведених норм, суд вважає безпідставним покликання Відповідача-1 про економічну необґрунтованість ремонту транспортного засобу.

Згідно вимог зазначеної Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ. Отже при розрахунку завданої матеріальної шкоди обов'язковою умовою є врахування у відповідності до вимог п. 7.25 Методики фізичного зносу транспортного засобу.

Крім того, згідно Положення про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1175 від 28 вересня 1996 року страхувальником відшкодовується третій особі завдана унаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, у якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість новий деталей.

З таких підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача-1 в користь позивачки 24636,56 грн. шкоди, як вартості відновлювального ремонту її автомобіля із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу.

Окрім цього, як вбачається з квитанції від 18.05.2014 року та товарного чеку від 26.11.2013 року позивачкою понесено витрати на загальну суму 1200 грн. на евакуацію свого транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди додому в м. Миколаїв та в подальшому для ремонту в м. Львів. (а.с.28-30)

У зв'язку з тим, що шкода, пов'язана з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди є шкодою, яка заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, а тому така повинна бути відшкодована Відповідачем-1 позивачці.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідача -1 витрат, пов'язаних із проведенням оцінки майна в розмірі 555,68 грн., то суд вважає, що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити, оскільки проведення такої оцінки не пов'язане із розглядом даної справи, як вказала в судовому засіданні сама позивач, "першу експертизу не беремо до уваги". Позовних вимог, про стягнення витрат за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу (по другій експертизі), яка покладена в основу судового рішення, позивач не заявляла.

Відповідно до п.36.5 ст.36 вищевказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами

неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, пеня є особливою мірою відповідальності боржника, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Враховуючи вище наведене, зокрема те, що невиплата страхового відшкодування мала місце через несвоєчасне звернення позивачки із відповідною заявою до Відповідача-1, то суд не вбачає у цьому вини останнього, як страховика, та відповідно не вважає, що такий повинен нести за це відповідальність, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Щодо відшкодування позивачці моральної шкоди, суд вважає, що в цій частині позов є підставним, та підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного:

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача (відповідача-2), причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, у зв'язку зі знищенням та пошкодженням його майна, п.п.3 ч.2 ст.23 ЦК України.

Зі змісту п.22.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пп. 3, 4 ч.2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача-2, його поведінку після зіткнення, тривалість порушення прав позивачки, яка протягом тривалого часу позбавлена можливості використання свого автомобіля, що створило ряд незручностей в побутовому житті, - як наслідок порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зв'язків, тяжкість вимушених змін, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням її майна, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

А тому, враховуючи вимоги п.п. 3,5,9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4, з Відповідача-2 слід стягнути в користь позивача 2500 грн. моральної шкоди.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

У відповідності до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року №10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу

слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. (п.47, 48)

В судовому засіданні встановлено, що сума витрат на правову допомогу, яку позивач просить стягнути з відповідачів, становить 7800 гривень, передбачена умовами укладеного договору про надання правової допомоги від 11.03.2014р., а також акт виконаних робіт № 22-ц/а-14 від 06.10.2014р.

Вказана сума, згідно цього акту, складається з :

- консультації - 1500 грн.;

- представлення інтересів в суді - 1300 грн.;

- комплексний супровід цивільної справи щодо стягнення витрат отриманих в результаті ДТП - 3000 грн.;

- витрати на доїзд в судові засідання в м. Стрий - 2000 грн.

При прийнятті рішення щодо цієї позовної вимоги, суд керується положеннями ст. 84 ЦПК України, відповідно до вимог якої витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є адвокатом, що підтверджується копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, а отже є фахівцем в галузі права.

Відповідно до п. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією при КМУ 01.10.1999р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар, який має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтований за розміром.

При визначенні обгрунтованого розміру гонорару до уваги беруться такі фактори, як обсяг часу та роботи, які вимагаються для належного виконання доручення, необхідність виїзду у відрядження, важливість доручення для клієнта, роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт, особливі вимоги клієнта щодо строків виконання доручення, професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката, витрати адвоката, пов'язані з виконанням процесуальних дій у справі (копіювання документів, ознайомлення з матеріалами справи, збір доказів тощо).

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата допомоги адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином та юридичною особою (адвокатським об'єднанням) чи безпосередньо адвокатом. Суд може, враховуючи обсяг допомоги адвоката й витрачений ним час, зменшити розмір відшкодування цих витрат.

Оскільки Закону, про який йдеться у ст. 84 ЦПК України на даний час немає, розмір компенсації з урахуванням обставин конкретної справи, визначає суд відповідно до постанови КМУ від 27.04.2006 р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справи і порядок їх компенсації за рахунок держави".

Також при визначенні суми винагороди за правову допомогу, судом беруться до уваги середньостатистичні ціни по регіону за надавані послуги, а тому суд вважає, що таку слід задоволити частково і стягнути 2000 грн..

Судові витрати сплачені позивачем у вигляді судового збору згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів, пропорційно до задоволених вимог.

Винесене по справі рішення, на думку суду, є правильне і основне справедливе.

При ухваленні даного рішення судом, на вимогу ст.360-7 ЦПК України, застосовано рішення Верховного Суду України, зокрема: постанову Верховного Суду України №3-165гс14 від 04.11.2014 року, та постанови Верховного Суду України від у справі № 6-49цс12 від 06.06.2012 року, у справі № від 24.10.2011 р.).

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 229 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в користь ОСОБА_1 24 636 (двадцять чотири тисячі шістсот тридцять шість) гривень 56 копійок завданої матеріальної шкоди; 1200 (одна тисяча двісті) гривень витрат на евакуацію транспортного засобу; та 2000 (дві тисячі) гривень витрат на правову допомогу, а також сплачені позивачем 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 36 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 2500 (дві тисячі п"ятсот) гривень на відшкодування моральної шкоди та 25 гривень сплаченого позивачкою судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів