Справа № 522/2795/15-ц
Провадження № 2/522/4600/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, діючий від імені ОСОБА_6, у лютому 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири № 13 по вул. Осипова в м. Одесі, укладеного 29.01.2015 між ОСОБА_6 та її онуком ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а також про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №13 по вул. Осипова в м. Одесі, укладеного 30.01.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, посилаючись на те, що ОСОБА_6 на час укладення договору від 29.01.2015 хворіла і в силу стану свого здоровя не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому зазначені договори є недійсними з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. З урахуванням уточненої позовної заяви позивач просив також скасувати право власності ОСОБА_3 на квартиру № 13 по вул. Осипова в м. Одесі та поновити право власності на неї за ОСОБА_6

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що його матері ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу належала квартира № 13 по вул. Осипова у м. Одесі. 29.01.2015 вона вказану квартиру шляхом укладення договору дарування подарувала своєму онукові ОСОБА_2, який вже наступного дня 30.01.2015 уклав договір купівлі-продажу цієї квартири з ОСОБА_3 Разом з тим, як стверджує позивач, ОСОБА_6 на момент вчинення спірного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, зважаючи на відсутність зору, вона не могла ознайомитись зі змістом документів, які підписувала.

Також позивач вказує на те, що ОСОБА_6 після укладення договору дарування сама усвідомила, що насправді вона підписала документи на право відчуження її квартири і з цього приводу звернулась до міліції.

09.03.2015 ОСОБА_6 померла, про що 10.03.2015 складено відповідний актовий запис за №2776, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 10.03.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 1-ЖД № 407660. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_6 першої черги за законом, звернувся з цього приводу до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи, про що свідчить Витяг зі спадкового реєстру.

Таким чином, позивач стверджує, що його мати ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, а тому її волевиявлення під час укладення договору дарування не було вільним, у звязку з чим цей договір, а також договір купівлі-продажу слід визнати недійсним.

Окрім того, позивач як на додаткову підставу визнання правочинів недійсними посилається на положення ст. 230 ЦК України щодо ведення однієї зі сторін правочину в оману, однак при цьому він не вказує в чому саме такі дії виразились.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, посилаючись на відсутність підстав вважати, що ОСОБА_6 на час укладення угоди не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки позивач не надав суду жодних даних про те, що ОСОБА_6 страждала будь-якими психічними захворюваннями чи взагалі оглядалась в той час лікарем-психіатром.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що 29.01.2015 він посвідчував договір дарування квартири № 13 по вул. Осипова у м. Одесі і відповідно до вимог діючого законодавства встановив дієздатність ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також волевиявлення особи щодо укладення договору дарування і підстав визнання недійсним договору, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, не має; просив в задоволенні позову відмовити. Окрім того, він надав суду копію відеозапису моменту укладення спірного договору дарування, з якого вбачається, що ОСОБА_6 в цей момент знаходилась в адекватному стані, усвідомлювала значення своїх дій та добровільно уклала договір дарування зі своїм онуком ОСОБА_2

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до суду не зявилась та не скористалась своїм правом на надання пояснень з приводу вказаного позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

ОСОБА_6 належала квартира №13 по вул. Осипова в м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2013, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Позивач по справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 337393, виданим 13.12.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області.

Відповідач по справі ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_1 і відповідно онуком ОСОБА_6

29.01.2015 ОСОБА_6 подарувала квартиру №13 по вул. Осипова в м. Одесі, що належала їй на праві приватної власності, своєму онукові ОСОБА_2 шляхом укладення договору дарування в присутності приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, який вказаний договір посвідчив.

30.01.2015 ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_3 у присутності приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, яка вказаний договір посвідчила.

11.02.2015 ОСОБА_6 видала довіреність на право представництва її інтересів на користь позивача ОСОБА_1, який на підставі цієї довіреності від імені ОСОБА_6 звернувся до суду зі вказаним позовом.

09.03.2015 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 407660, виданим 10.03.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8, яка виконувала за замовленням ОСОБА_9 технічну інвентаризацію на квартиру №13 по вул. Осипова в м. Одесі, ОСОБА_10, яка була знайомою ОСОБА_6, а також ХХХ, яка була сусідкою ОСОБА_6 Також пояснення суду надавала третя особа нотаріус ОСОБА_5, який посвідчував договір дарування зазначеної квартири 29.01.2015.

Аналізуючи матеріали справи, пояснення сторін, третьої особи та свідків, виходячи з положень норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про недійсність правочинів, укладених 29.01.2015 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а також 30.01.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо дарування та послідуючої купівлі-продажу квартири №13 по вул. Осипова в м. Одесі.

Згідно ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо недійсності правочинів, суд виходив з наступних норм матеріального права.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; увипадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно положень ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст.1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 44 Закону України «Про нотаріат», «під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Твердження позивача ОСОБА_1 щодо нездатності його матері ОСОБА_6 в період укладення нею правочину в січні 2015 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не підтверджуються жодним допустимим доказом та спростовуються поясненнями нотаріуса, який посвідчував правочин, та поясненнями свідка.

Так, за поясненнями свідка ОСОБА_8, яка за замовленням ОСОБА_6 виконувала технічну інвентаризацію квартири №13 по вул. Осипова в м. Одесі, ОСОБА_6 перебувала у добрій свідомості, розуміла значення своїх дій та керувала ними, була адекватною, привітливо з нею спілкувалася під час візуального обстеження квартири, який відбувався 27.01.2015, цікавилась ходом проведення обмірів та власноруч підписала відповідний ескіз, договір виконання робіт з інвентаризації та акт виконаних робіт. Причин ставити під сумнів достовірність пояснень свідка у суду не має.

За поясненнями третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, який проводив нотаріальне посвідчення договору дарування квартири, дійсність якого оспорюється позивачем, ОСОБА_6 в момент вчинення правочину повністю розуміла значення своїх дій та керувала ними, була адекватна. Текст договору дарування був зачитаний нотаріусом уголос після чого ОСОБА_6 власноруч поставила у ньому свій підпис. Також третя особа пояснила, що ОСОБА_6 під час вчинення правочину особисто виражала свою волю щодо укладеного на користь відповідача ОСОБА_2 правочину і свідомо вчиняла дії, направлені на відчуження належної їй квартири. Пояснення третьої особи повністю співпадають з наданим ним суду відеозаписом, який був зроблений під час вчинення вказаного правочину, і був переглянутий у судовому засіданні сторонами і судом.

Суд також виходить з того, що згідно ст. 3 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Виходячи з відповідальності, яка покладеною державою на нотаріуса в сфері встановлення дієздатності та вчинення нотаріальних дій, з урахуванням відсутності будь-яких доказів порушення нотаріусом законодавства щодо посвідчення правочину, у суду не має підстав для сумніву в дотриманні приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вимог закону щодо встановлення дієздатності та посвідчення 29.01.2015 спірного договору дарування.

Свідки з боку позивача ОСОБА_10 та ХХХ не надали пояснень щодо стану свідомості ОСОБА_6 саме в період укладення нею правочину, оскільки в цей час з нею не спілкувалися.

Посилання позивача та його представника на суттєві вади зору ОСОБА_6, що підтверджується відповідною медичною документацією, на дійсність договору дарування не впливають оскільки, як випливає з тексту договору дарування, приватний нотаріус ОСОБА_5 до його підписання сторонами зачитав текст договору уголос. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_6 мала вади слуху суду позивачем надано не було.

Щодо посилань позивача на ту обставину, що ОСОБА_6 після укладення договору дарування звернулась до органів внутрішніх справ з приводу шахрайських дій відповідача ОСОБА_2, то суд оцінює такі доводи критично. Витребувані судом з Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області матеріали за зверненням ОСОБА_6 свідчать про те, що вона зверталась до органів внутрішніх справ з заявою про прийняття заходів не до відповідача ОСОБА_2, а саме до позивача ОСОБА_1 та його дружини.

Про дієздатність ОСОБА_6 у момент вчинення правочину свідчить додатково і той факт, що 11.02.2015, тобто за 13 днів після укладення спірного правочину, вона видала довіреність на користь ОСОБА_1, яка була посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_11 Під час вказаної нотаріальної дії, як свідчить текст довіреності, нотаріус також особисто перевірив дієздатність ОСОБА_6 Можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час видачі довіреності позивачем при цьому не оспорюється.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів суду законність та обґрунтованість своїх вимог щодо порушення його цивільних прав під час укладення спірних правочинів, тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 110, 209, 213-215, 218 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10 ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя

07.07.2015