Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Черненко В.А.,

Нагорняка В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області про зобов'язання виділити земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю), за касаційною скаргою Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позов до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області, в якому просив зобов'язати Головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області виділити йому земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) площею 6,55 умовних кадастрових гектарів із земель резервного фонду на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області.

Позивач посилався на те, що 10 червня 2013 року рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області за ним визнано право на земельну частку (пай) розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. З питанням виділення йому земельної ділянки 11 липня 2013 року звернувся до П'ятихатської райдержадміністрації Дніпропетровської області, на що 17 липня 2013 року одержав відмову з посиланням на відсутність земель колишньої колективної власності на території Лихівської селищної ради. 26 лютого 2014 року він звернувся до відповідача з клопотанням про виділення земельної ділянки із земель резервного фонду, однак у виділенні земельної ділянки також було відмовлено з посиланням на відсутність у них на це повноважень.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року, позов задоволено.

Зобов'язано Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області виділити ОСОБА_3 земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) площею 6,55 умовних кадастрових гектарів із земель резервного фонду на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровській області.

У касаційній скарзі Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2013 року позов ОСОБА_3 до П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, виконкому Лихівської селищної ради П'ятихатського району, ТОВ «Суворовське» про визнання права на земельну частку (пай) задоволено. Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, після ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення набрало законної сили 26 червня 2013 року.

11 липня 2013 року на виконання рішення суду ОСОБА_3 звернувся з заявою до П'ятихатської райдержадміністрації про вирішення питання щодо виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Листом голови П'ятихатської райдержадміністрації Дніпропетровської області від 17 липня 2013 року ОСОБА_3 повідомлено, що землі сільськогосподарського призначення є державною власністю, тому розпорядження ними здійснює Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області, і рекомендовано для вирішення питання звернутися до цього управління.

Згідно з листом Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області від 26 червня 2014 року № 31-4-0.11-5163/2-14 ОСОБА_3 надано роз'яснення, що повноваження щодо виділення земельних ділянок, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам належить сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям, а тому дані питання не відноситься до компетенції Головного управління.

Згідно з листом керівника управління Держземагентства у П'ятихатському районі Марченка В.М. від 12 березня 2014 року повноваження щодо розпорядження землями колективної власності на територіальні органи Держземагентства не покладалися і так як вільні землі колишньої колективної власності, які підлягають паюванню на території Лихівської селищної ради, відсутні, тому викопіювання необхідно надавати із земель державної власності, які були передані в оренду П'ятихатською районною державною адміністрацією, куди і запропонувано звернутися ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку, проте не може реалізувати своє право на виділення йому земельної ділянки через відсутність вільних земель бувшої колективної власності, у зв'язку з чим дійшов висновку, що вимоги позивача щодо виділення йому земельної ділянки із резервного фонду на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області є законними та обґрунтованими.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (па місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Статтею 2 Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією, а документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Пунктом 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

У преамбулі вказаного Закону передбачено, що виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) провадиться із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на вказані вимоги закону уваги не звернув та належним чином не перевірив, чи наділено Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств (КСП).

Згідно з п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з п. п. 3, 4, 7 Указу вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.

Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Вирішуючи спір, суд належним чином не встановив факту відсутності вільних земель колишньої колективної власності, які підлягають паюванню на території Лихівської селищної ради, та не зазначив, якими доказами підтверджується відсутність указаних земель.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим судом, так і апеляційним судом, то судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

В.А. Черненко

С.П. Штелик