АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1375/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріРибасюк О. С.

з участю: представника апелянта ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7, його представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а :

25 березня 2015 року позивачка ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17 лютого 2011 року по 24 листопада 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою, та знаходиться на повному її утриманні.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивачка вказує, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не дивлячись на те, що обіцяв надавати грошову допомогу добровільно і своєчасно.

ОСОБА_10, дочка сторін, відвідує приватний дитячий центр «Умка», згідно договору щомісячний платіж на надання послуг з виховання, освіти і догляду за дитиною становить 2 500 грн.

22 квітня 2015 року позивач ОСОБА_9 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просила суд:

- стягнути з ОСОБА_7 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_10 у розмірі 2000 грн. щомісячно за минулий час (з моменту розірвання шлюбу) і стягувати їх в подальшому до досягнення дитиною повноліття.

- стягувати з відповідача на користь ОСОБА_9 додаткові витрати на дитину в розмірі 1500 грн. щомісячно.

- стягнути з відповідача усі судові витрати по справі, понесені позивачем.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2015 року і до її повноліття.

Стягнуто з відповідача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_9, не погоджуючись з рішенням суду, просить його скасувати як незаконне та необґрунтоване і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Також апелянт в скарзі заявила клопотання про виклик свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які можуть дати пояснення по суті заявлених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з урахуванням матеріального стану платника аліментів, який на даний час не працює, прийшов до висновку про необхідність стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо додаткових витрат, то суд вважає, що витрати понесені на оплату дитячого центру «Умка» (приватний садочок) не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами у розумінні ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду, оскільки судом першої інстанції не повно досліджено обставини справи щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в частці від заробітку (доходу), а також щодо відшкодування судових витрат та не дано їм належну правову оцінку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що 17 лютого 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб у відділі РАЦСу по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 106 (а.с. 10).

Від даного шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.11).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 184 СК передбачено підстави визначення аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15. 05. 2006 року (далі Постанова від 15.05.2006р.) роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі заслуговують на увагу, оскільки вони не враховані судом першої інстанції та є підставою для зміни рішення.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_7 ніде не працює та не має постійного офіційного доходу, а тому не може сплачувати аліменти на утримання своєї дочки в тому розмірі, який зазначено позивачкою і який вона вважає необхідним для забезпечення належного рівня життя дитини.

Тому колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки, враховуючи матеріальне становище відповідача ОСОБА_7, колегія вважає за можливе стягнути на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно до досягненню дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини індивідуальні у кожному конкретному випадку.

У п.18 Постанови від 15. 05. 2006 року також роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_9 посилалася на те, що відповідач як приватний підприємець, має значний дохід, а тому вважає за можливе стягнути з нього крім аліментів на утримання дитини ще й додаткові витрати на оплату дитячого центру «Умка» в розмірі 1500грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог в частині стягнення додаткових витрат, оскільки витрати, понесені на оплату дитячого центру «Умка» (приватний садочок), не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами у розумінні ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України, так як існує альтернатива - комунальний дитячий заклад з іншими витратами.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини за минулий період в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з 24.11.2014 року і до дня звернення до суду з позовом, то колегія суддів також погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позову і в цій його частині.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач не надала доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Нею також не спростовані твердження відповідача про те, що він після розлучення намагався надавати допомогу на утримання дитини добровільно, але позивач відмовлялася від такої допомоги, намагаючись таким чином тиснути на нього при вирішенні інших матеріальних питань.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 цього Кодексу до судових витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" граничний розмір витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі, у разі якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, яка обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі за годину роботи виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 42 ЦПК України документи, що посвідчують повноваження адвоката як представника, можуть також посвідчуватися ордером, який виданий відповідним адвокатським об'єднанням.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Грабовий Ігор Петрович, на підставі ордера від 21 квітня 2015 року, надавав правову допомогу позивачу ОСОБА_9 у цивільній справі в суді першої інстанції за даним позовом (а.с. 27).

Відповідно до квитанції № 1394 від 21 квітня 2015 року, ОСОБА_9 здійснила оплату адвокатських послуг у сумі 3000 грн.(а.с. 60).

Згідно з журналами судових засідань адвокат брав участь у справі в суді першої інстанції, в якому подав клопотання про уточнення позовних вимог; виготовив апеляційну скаргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним факт документального підтвердження витрат позивача, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката та можливості її часткового відшкодування на суму 500 грн., оскільки позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено частково, і покладає цей обов'язок по його компенсації на відповідача. При цьому суд враховує відсутність розрахунку адвоката по витратах.

З врахуванням того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, мається невідповідність висновків суду обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та в частині відшкодування судових витрат і ухвалення нового - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 частково задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини змінити.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Черкаси, зареєстрованого: АДРЕСА_1, не працюючого аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 25 березня 2015 року і до її повноліття.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.

В решті частини рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :