АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/2442/14-ц
Провадження № 22-ц/792/346/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді Федорової Н.О.,

суддів Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

при секретарі Кошельнику В.М.,

з участю: представника КЕВ м. Хмельницького Столаби Ю.М.,

представника відповідача Гучинського П.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Славутського гарнізону, військової частини НОМЕР_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом Славутського гарнізону військової частини НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про визнання його та малолітньої ОСОБА_2 такими, що витратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

28 липня 2014 року Славутський гарнізон, військова частина НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницького Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі КЕВ м. Хмельницького) звернулись до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначено, що у 2007 році на період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 м. Славута, військовослужбовцю ОСОБА_1 було надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

У 2009 році, в зв`язку із розформуванням вказаної військової частини, ОСОБА_1 переведений до нового місця служби в інший населений пункт.

З 2011 року перевірками щодо законності проживання військовослужбовців в службових житлових приміщеннях, які проводились житловою комісією Славутського гарнізону, встановлено факт відсутності проживання відповідача у вказаній службовій квартирі.

В травні 2014 року на адресу ОСОБА_1 було направлено попередження з вимогою про звільнення службового житлового приміщення. Однак, даний лист повернуто у військову частину НОМЕР_1 з відміткою про закінчення терміну зберігання, що одночасно свідчить про факт відсутності проживання останнього у службовій квартирі.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Тончук Р.І. Провадження № 22-ц/792/346/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 43, 46

А тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати ОСОБА_1 та неповнолітню доньку ОСОБА_2 , 2006 року народження, такими, що втратили право на користування службовим житловим приміщенням кв. АДРЕСА_1 .

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Непогоджуючись з даним рішенням, представник Славутського гарнізону, військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. Рішення суду вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що поза увагою суду залишилось те, що відповідно до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737, а також положень ст.ст. 71, 124 ЖК України, ОСОБА_1 , після вибуття до нового місця служби, втратив право користування службовим житлом за попереднім місцем служби.

Суд не врахував, що Славутський гарнізон, військова частина НОМЕР_1 є складовою частиною Збройних Сил України і його командування несе повну відповідальність за збереження та ефективне використання закріпленого за військовою частиною майна.

У судових засіданнях представник позивача наголошував, що у ОСОБА_1 подвійне громадянство, проте цей факт не перевірявся судом. Проігноровано і те, що за паспортом громадянина Російської Федерації останній отримав у спадщину частину квартири у м. Нова Каховка.

Крім того, суд не врахував зобов`язання від 11.06.2007 року, відповідно до якого відповідач та його дружина зобов`язувались звільнити надане військовою частиною службове житлове приміщення в разі переміщення до іншого місця служби.

Не погоджується із думкою представника органу опіки і піклування, що доньку ОСОБА_2 немає куди зареєструвати, оскільки дружині ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності нерухоме майно, де вона зареєстрована, що дає можливість зареєструвати там і неповнолітню доньку.

На його думку, мала кількість спожитих житлово-комунальних послуг, згідно довідок по оплаті за водопостачання, газ та електроенергію, є підтвердженням факту відсутності проживання відповідача в службовій квартирі та підставою для визнання його втратившим право користування нею.

Висновок суду про відсутність в Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року, № 737 вказівки про необхідність звільнення службового житла в двомісячний строк в разі переміщення на інше місце служби, є надуманим. Дане положення прямо передбачено пунктом 3.14 зазначеної Інструкції. Крім того, такий обов`язок передбачений пунктом 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081.

У судовому засіданні представник КЕВ м. Хмельницького Столаба Ю.М. підтримала апеляційну скаргу з мотивів, які зазначені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти апеляційної скарги, вважаючи рішення законним та обґрунтованим.

Інші учасники судового розгляду у засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм правильна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Встановлено, що старшому лейтенанту ОСОБА_1 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 рішенням житлової комісії цієї ж військової частини від 13 липня 2007 року відповідно до рішення начальника Славутського гарнізону була виділена службова двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4, 53, 54).

На підставі рішення виконавчого комітету Славутської міської ради від 25 жовтня 2007 року № 508 ОСОБА_1 1 листопада 2007 року на склад сім`ї з трьох осіб: він, ОСОБА_4 (дружина) та ОСОБА_2 (дочка), було видано ордер № 000218 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 28,7 кв.м., яке складається з двох ізольованих кімнат за вищевказаною адресою (а.с. 48).

9 листопада 2007 року ОСОБА_1 був зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с. 18). За цією ж адресою зареєстрована і донька останнього (а.с. 46).

У даній квартирі знаходяться меблі, посуд, інше майно сім`ї відповідача. Вказане підтверджується поясненнями сторін, зокрема, і представника КЕВ ОСОБА_5 , який оглядав помешкання.

Вартість наданих комунальних послуг за користування квартирою сплачуються нерегулярно (а.с. 46, 83, 84, 95-103, 107).

У 2009 році ОСОБА_1 у зв`язку з реформуванням військової частини НОМЕР_2 був переведений на нове місце служби в інший населений пункт і в даний час проходить службу у Харківському університеті Повітряних Сил України. Вказане підтверджується поясненнями сторін, даними посвідчення офіцера серії НОМЕР_3 , даними довідки навчального закладу від 09.09.2014 року № 2/712, даними витягу з наказу начальника університету від 16.11.2012 року № 269 про зарахування до особового складу (а.с. 50, 58, 74).

Факт звільнення відповідача та виключення його із списків військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з її розформуванням, з посиланням на відсутність такого у сторін та його знаходження в архіві Міністерства оборони України, визнається обома сторонами.

Вимушене переведення ОСОБА_1 у інші військові частини підтверджується даними посвідчення офіцера (а.с. 50) та даними витягу із його послужного списку (а.с. 142).

За час проходження служби у Харківському університеті Повітряних Сил України службове або інше житло відповідачу не надавалось, на квартирному обліку він не перебуває, що підтверджується даними довідки від 30.10.2014 року (а.с. 73). У власності житла у м. Харкові останній також немає, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 21.11.2014 року (а.с. 118).

Під час навчання та проходження служби у інших військових частинах ОСОБА_1 також житла не отримував, що підтверджується даними довідок: КЕВ м. Тернопіль від 16.12.2014 року, Яворівської КЕЧ району від 22.03.2006 року, КЕВ м. Львова від 21.03.2006 року, Червоноградського БТІ від 30.01.2007 року, військово-будівельного факультету при Харківському технічному університеті будівництва та архітектури від 21.06.2003 року (а.с. 143-149).

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разу спору судом.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у абз. 1 п. 10, абз. 3 п. 11 роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст. 107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв`язку з цією роботою, в разі одержання житлової площі, вселення на жилу площу членів сімї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги закону, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач вимушено, з поважних причин, змінив місце проходження служби у зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_2 , а отже, і місце проживання, за новим місцем служби іншим службовим житлом не забезпечений, у спірному житлі зареєстрована його донька, а тому підстави, передбачені ст.ст. 71, 107 ЖК України для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням відсутні.

Доводи апеляційної скарги про невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання та порушення ним п. 3.14. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737 щодо звільнення житла у двомісячний строк з дня видання наказу про виключення його зі списків особового складу військової частини не заслуговують на увагу. Так, внаслідок звільнення відповідачем зазначеного житла у зв`язку з вимушеним переміщенням по службі одного з подружжя, пов`язаним з переїздом в іншу місцевість, без забезпечення житлом за новим місцем служби, за наявності малолітньої дитини, будуть порушені права цих осіб і членів їх сімей на житло.

Що стосується наявності у власності відповідача іншого житла у м. Нова Каховка Херсонської області, то вказане ніяким чином не підтверджує забезпечення його постійним житлом за місцем проходження служби у м. Харкові.

Можлива наявність у ОСОБА_1 подвійного громадянства, що стверджується позивачем, не була доведена останнім у суді першої інстанції належними та допустимими доказами, а отже, є припущенням. Разом з тим, в силу ст.ст. 11, 15 ЦПК України перевірка зазначеного в межах розгляду вказаної справи до компетенції суду не належить.

Наявність у дружини відповідача у співвласності з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 квартири у м. Харкові, площею 24,9 кв.м., також не дає суду підстави зробити висновок про забезпечення відповідача та його доньки постійним житлом за місцем проходження служби відповідно до встановлених санітарних, технічних норм та норм житлової площі на одну особу.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Судом першої інстанції дотримані вимоги процесуального закону, всебічно, повно і об`єктивно з`ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка, тому підстав для скасування його рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявленого позову не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу представника Славутського гарнізону, військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова