Провадження № 2/760/4726/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К

позивача- ОСОБА_2

відповідача- ОСОБА_3

3-ї особи- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В :

В травні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 5000, 00гр. на місяць до закінчення нею навчання.

Посилається в позові на те, що з 22 квітня 1992 року перебувала в шлюбі з відповідачем, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

На даний час донька навчається в Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова на першому курсі денної форми навчання та потребує матеріальної допомоги.

Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги доньці, а тому просить задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Зазначив, що надає доньці матеріальну допомогу в залежності від її необхідності в цьому. Це складає приблизно 2000,00гр. на місяць.

Зазначив, що не може надати утримання в розмірі, визначеному позивачкою, так як не працює і стабільного заробітку не має. Крім того, він має малолітнього сина, якого також зобов»язаний утримувати та утримує його матеріально.

Зазначив, що може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки в зв»язку з її навчанням у розмірі 2000,00гр.

В подальшому, після надання пояснень у справі та оголошення перерви, відповідач у судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд до відома не поставив.

Виходячи з того, що підстави для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви, визначені ст.169 ЦПК України, відсутні, суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи в його відсутності .

3-я особа в судовому засіданні позов підтримала. Зазначила, що має потребу в матеріальній допомозі, так як є студенткою денної форми навчання.

Надала суду список своїх потреб, серед яких витрати на харчування, підручники та канцтовари, оплату занять у музичній школі, оплату занять англійською мовою, спортивний одяг та взуття для тренувань, медичне обслуговування, витрати на одяг та взяття, оздоровлення, засоби особистої гігієни, на культурний розвиток.

Просить задовольнити позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється в разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Встановлено, що позивачка та відповідач перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4.

10 липня 2001 року шлюб сторін був розірваний в органах РАЦС.

Згідно довідки Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова від 24 квітня 2015 року донька сторін є студенткою 1 курсу Інституту фізичного виховання та спорту денної форми навчання, отримує стипендію.

Термін навчання з 01.09.2014 року до 30.06.2018 року.

/ а.с.5 - 7; 17 /

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні даної категорії справ судом враховуються: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В ч.2 ст.200 СК зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Встановлено та не заперечує позивачка, відповідач не працює, тобто не має стабільного заробітку.

Крім того, позивачка в с удовому засіданні пояснила, що вона має роботу та отримує заробітну плату в розмірі 3 - 4 000,00гр. на місяць.

За таких обставин, враховуючи розмір місячного заробітку позивачки, на утриманні якої знаходиться донька сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивачки про потребу доньки сторін в матеріальній допомозі батьків.

При вирішенні спору в частині розміру аліментів, суд виходить з наступного.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Доведеність неспроможності надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період її навчання до досягнення двадцяти трьох років в силу об'єктивних обставин, тобто поважність причин, які є підставою для відмови в задоволенні таких вимог, покладається на відповідача.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував своєї можливості надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, здатність та своє бажання надавати таку допомогу, однак у меншому розмірі, а саме в розмірі 2000,00 на місяць.

При цьому пояснив, що має малолітнього сина, на утримання якого також надає матеріальну допомогу.

Позивачка та 3-я особа дані обставини, тобто відсутність роботи та наявність у відповідача малолітнього сина, в судовому засіданні підтвердили.

Як зазначено вище, позивачка працює, має заробіток 3 - 4000,00гр. на місяць.

Визнаючи дані обставини, сторони не надали в розпорядження суду підтверджень цьому, не дивлячись на роз»яснення суду з цього приводу.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Виходячи з цього, визнання даних обставин обома сторонами, приведені сторонами в цій частині докази є встановленими.

Суд вважає, що приведені в обґрунтування своєї позиції в суді відповідачем обставини можуть впливати на визначення розміру аліментів, однак не свідчать про неспроможність його надавати матеріальну допомогу на утримання доньки на період її навчання.

Так, з довідки Державної податкової інспекції у Солом»янському р-ні м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві вбачається, що відповідач задекларованих доходів не має.

Заперечуючи проти цих обставин, позивачка посилається на те, що відповідач здає в оренду свій будинок та має великий дохід, надавши при цьому оголошення з мережі Інтернет.

Крім того, зазначила, що відповідач має будинок у Іспанії та переводить кошти за кордон, надавши при цьому виписку з банківської установи.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст.57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх

осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків,

письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів,

висновків експертів.

Статтею 58 кодексу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Дійсно, з наданих позивачкою роздруківок убачається, що в мережі Інтернет розміщено оголошення про здачу в оренду будинку по АДРЕСА_1 та вказано контакт: ОСОБА_5, а також інші особи: ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6.

/ а.с. 9 - 16 /

В той же час, будь-яких доказів отримання відповідачем доходу від здачі в оренду житла не надала, а наявність такого доходу відповідач заперечував.

Це ж спростовується і повідомленням податкової служби.

Що стосується платіжних доручень на переведення коштів суд зважає на те, що вони викладені іноземною мовою. В той же час, в них фігурує і прізвище 3-ї особи, як клієнта, а також відповідача та іншої особи як бенефіціарів.

/ а.с. 41 - 44 /

Позивачка суду пояснила, що платіжні доручення є доказом статків відповідача та переведення ним коштів за кордон.

В той же час, як клієнт в даних платіжних документах зазначена 3-я особа, а відповідач та інша особа зазначені як бенефіціари.

Враховуючи поняття слова «бенефіціар» суд вважає, що дані платіжні доручення не можуть бути свідченням обставин, приведених позивачкою.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст.60 Закону України « Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Порядок розкриття банківської таємниці визначено ст.62 даного Закону.

Згідно п.1 ч.1 даної статті інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, у тому числі на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи.

Виходячи з викладеного вище, дані платіжні доручення не можуть бути прийняті судом як доказ тверджень позивачки.

В той же час, з врахуванням вимог, які пред»являються законом при визначенні розміру аліментів, обставин, встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 2000,00гр. на місяць.

Суд не приймає до уваги наданий 3-ю особою список своїх матеріальних потреб в обгрунтування розміру аліментів, виходячи з наступного.

З точки зору закону при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд виходить з обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст.187, 189-192 і 194-197 СК України.

Тобто, норми ст.185 СК України щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину застосовуватися не можуть.

Таким чином, визначені 3-ю особою потреби не можуть бути прийняті судом до уваги при визначенні розміру аліментів у зв»язку з її навчанням.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

За правилами ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.191 СК України.

Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки з моменту звернення позивачки до суду.

Керуючись ст.ст.141,180,182,184-185,191,199,200-201 СК України,ст.ст.3,4,10,11,57-60,88, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 2000,00гр. на місяць, починаючи з 25.05.2015 року і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до 23-х років.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243, 60гр.на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя