Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/5819/14-ц
Справа № 22-ц/778/3807/15 Головуючий у 1-й інстанції: Артемова Л.Г.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи змінював, доповнював і уточнював. Зазначав, що 31.08.2007 року сторони уклали кредитний договір №DN80FJ00000135, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 67 595,00 доларів США на строк до 31.08.2027 року, а відповідач зобов'язався у строк на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити 9,96 % річних. Кредитні зобов'язання боржника забезпечені іпотекою будинку АДРЕСА_1, який придбано за кредитні кошти. Відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором виконує неналежним чином, щомісячні платежі вносить нерегулярно, у зв'язку з чим станом на 02.07.2014 року має заборгованість в розмірі 198 577, 84 доларів США, із яких: 52 790,80 доларів США - заборгованість за кредитом; 39 955,65 доларів САШ - заборгованість за процентами за користування кредитом, 13 188, 43 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 92 642, 96 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання. Згодом, уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд на підставі ст.1050 ч.2 ЦК України про дострокове стягнення з боржника вказаної заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DN80FJ00000135 від 31.08.2007 року в розмірі 131028,40 доларів США, із яких: заборгованості за кредитом в сумі 52 790,80 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 39 955,65 доларів США, заборгованості з комісії в сумі 13 188,43 доларів США, заборгованості з пені в розмірі 25 093,52 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт зазначає, що суд не установив наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а відтак безпідставно стягнув суму боргу в іноземній валюті, оскільки єдиним законним платіжним засобом на території України являється гривня. На думку апелянта, судом першої інстанції неправильно застосована ст.256 ЦК України і при визначенні суми боргу не врахована правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справах №6-116 цс13 від 11 листопада 2013 року, №6-160 цс 14 від 19 листопада 2014 року.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні у зв'язку із наступними обставинами.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 31 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено договір №DN80FJ00000135, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 67 595,00 доларів США на строк до 31серпня 2027 року, а відповідач зобов'язався у строк на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити 0,83 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,32 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати. Періодом сплати вважається період з 12 по 19 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця в період сплати шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 671, 28 доларів США. При порушенні позичальником зобов'язань по поверненню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 29,68% річних, нарахованих на суму непогашеної в строк за кредитом. При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Сплата пені і винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті. (а.с.12-14: п.п.1.1,3.2, 4.1, 6.2 кредитного договору ).

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 31 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого останній передав у заставу банку житловий будинок №12/2 по вулиці Заполярній/ Білогорській, в м. Запоріжжі, придбаний за кредитні кошти (а.с.15-17).

Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник виконував неналежним чином, допускався порушень графіку погашення кредиту, внаслідок чого станом на 02.07.2014 року має заборгованість в розмірі 198 577, 84 доларів США, із яких: 52 790,80 доларів США - заборгованість за кредитом; 39 955,65 доларів САШ - заборгованість за процентами за користування кредитом, 13 188, 43 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 92 642, 96 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання (а.с. 69-71).

У зв'язку з порушенням позичальником графіку погашення кредиту у червні 2010 року Банк в порядку ст.39 Закону України «Про іпотеку» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який рішенням Шевченківського районного суду від 22 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 22 березня 2011 року, залишений без задоволення з підстав недотримання Банком вимог ст.35 Закону №898-1У щодо направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредиту.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За таких обставин, задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з боржника.

Проте, задовольняючи позов, суд не перевірив, чи дотримані Банком строки позовної давності, про застосування яких просив відповідач, подавши суду відповідну заяву 04.12.2014 року (а.с.51), а також чи відповідає умовам кредитного договору розрахунок заборгованості з пені і комісії.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні . Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, покладеного в основу судового рішення, за обслуговування кредиту і несвоєчасне виконання умов кредитного договору Банком нарахована пеня на суму 91 733 ,84 долари США, із яких розмір пені в межах річного строку позовної давності за період з 24.7.2013 року по 02.07.2014 року становить 25 093,52 долари США, а також винагорода на суму 12 622,17 доларів США (а. с.5-7, 121).

Разом з тим у п. 4.1 кредитного договору зазначено, що нарахування пені за цим договором здійснюється у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Пунктом 2.2.3, 6.2 договору передбачено, що позичальник зобов'язується сплатити банку винагороду у розмірі 0,83% на місяць від суми виданого кредиту щомісяця. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а. с. 14).

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в валюті договору у відповідності з умовами кредитного договору.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-145 цс14.

Із наданої в засідання апеляційного суду банківської ліцензії №22 від 04 грудня 2001 року і додатку №22-2 від 29 липня 2003 року вбачається право Банку на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст.192 ЦК України являються безпідставними.

Зважаючи на те, що пунктами 4.1, 6.2 кредитного договору сторони визначили обов'язок позичальника за обслуговування кредиту і порушення умов кредитного договору сплатити банку винагороду і пеню у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, стягнення судом першої інстанції заборгованості із зазначених платежів у валюті кредиту (в доларах США) суперечить умова кредитного договору і ст.533 ч.2 ЦК України.

Суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального права і при застосуванні ст. 256 ЦК України.

Умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості і строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення заборгованості за кредитом повинно здійснюватися позичальником частинами, а саме: з 12 по 19 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, за договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Слід також зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення; позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу; у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті; несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів; відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив суд першої інстанції про застосування строку позовної давності (а.с.51).

Із наданих Банком розрахунків заборгованості вбачається, що вимоги про стягнення простроченої заборгованості і дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором заявлені Банком з порушенням строків позовної давності. Позичальник почав порушувати графік погашення кредиту з листопада 2007 року. У червні 2010 року Банк звертався до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, і таке звернення до суду відповідно до ст.264 ч.2 ЦК України перервало перебіг позовної давності. Після набранням судовим рішенням про відмову у позові законної сили (22 березня 2011 року) перебіг позовної давності почався заново (ч.3 ст.264 ЦК України).

Позичальник жодної дії, яка б свідчила про визнання боргу, не вчиняв, кредит протягом 2010-2014 років не погашав.

З відповідним позовом до суду Банк звернувся у липні 2014 року. Аналіз фактичних обставин свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення простроченої заборгованості, яка існувала станом на липень 2011 року. За таких обставин рішення суду на підставі ст.309 ЦПК України підлягає зміні, з ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість, яка виникла після 30 липня 2011 року, розмір якої станом на 2 липня 2014 року становить: за тілом кредиту 48 271, 56 доларів США, за відсотками 18 910, 19 доларів США, а всього 67 191, 75 доларів США, а також з комісії (винагороди) у розмірі 128 293, 24 грн., що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 5 821, 20 доларів США, з пені - 552 995, 06 грн., що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 25 093, 52 долари США, а всього 681 288 ,30грн.

У стягненні простроченої заборгованості, яка існувала станом на 30 липня 2011 року, вимоги Банку підлягають залишенню без задоволення у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про неправильне нарахування Банком заборгованості являються безпідставними, ніякими допустимими доказами не підтверджуються. В чому полягає неправильність розрахунків ні апелянт, ні його представник суду пояснити не змогли, свої розрахунки не надали, надані Банком письмові докази в обґрунтування суми боргу не спростували.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року по цій справі змінити, стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DN80FJ00000135 від 31.08.2007 року, визначену станом на 02.07.2014 року, а саме:

за тілом кредиту 48 271, 56 доларів США (сорок вісім тисяч двісті сімдесят один долар США 56 центів);

за відсотками 18 910, 19 доларів США (вісімнадцять тисяч дев'ятсот десять доларів США 19 центів),

з комісії 128 293, 24 грн. (сто двадцять вісім тисяч двісті дев'яносто три гривні 24 коп., що за курсом НБУ становить 5 821, 20 доларів США;

з пені 552 995, 06 грн. (п'ятсот п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень 06 коп.), а всього 67 191, 75 доларів США (шістдесят сім тисяч сто дев'яносто один долар США 75 центів) і 681 288, 30 грн. (шістсот вісімдесят одна тисяча двісті вісімдесят вісім гривень 30 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за пропуском строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: