Справа № 562/717/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н

03.07.2015року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування -

встановив:

В поданій до суду заяві позивачка вказує на те, що 25 вересня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_4 Спадкоємцями після його смерті є вона та його діти від першого шлюбу відповідачі по справі. Спадкодавець на протязі тривалого часу тяжко хворів і за станом здоровя потребував стороннього догляду, який надавала вона з своїми дітьми. Відповідачі, як діти померлого фактично не цікавилися батьком, не надавали допомоги і таким чином ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані. Вона з своїми дітьми займалася похованням чоловіка. Просить суд винести рішення, яким усунути відповідачів від права на спадкування за законом.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали та просять задовільнити їх.

Представники відповідачів позов не визнали та пояснили суду, що жодної з підстав для позбавлення відповідачів права на спадкування, передбачених ст.1224 ЦК України немає. Відповідачі не ухилялися від надання допомоги спадкодавцю, надавали кошти. Відсутні будь-які докази, які б стверджували, що спадкодавець знаходився в безпорадному стані і не міг забезпечувати умови свого життя. Просять суд в позові відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представників відповідачів, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 25 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції 25.09.2014р., актовий запис № 246.

За життя померлий не залишив заповіт, спадкоємцями померлого першої черги є позивачка ОСОБА_1 (дружина померлого), та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 (діти спадкодавця від першого шлюбу).

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За приписами ч.3 ст.1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, при вирішення такої справи згідно з вимогам ст.ст.212-214 ЦПК України необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи, або покладення на цю особу такого обов'язку у встановленому законом порядку відповідним рішенням.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається як на підставу усунення відповідачів від права на спадкування, що відповідачі не виконували своїх обов'язків щодо догляду за хворим батьком, не піклувались про нього, хоча останній потребував постійного стороннього догляду, не цікавився його життям та здоровям, а догляд за покійним здійснювали саме вона зі своєю сімєю.

Відповідачі по справі проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, Російській Федерації. За таких обставин вони не мали змоги надавати фізичну допомогу спадкодавцеві.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі періодично приїжджали провідувати батька.

При цьому в судовому засіданні не було надано будь-яких доказів, які б підтверджували, що спадкодавець висловлював незадоволення тим, що діти не надають йому фізичної допомоги.

Крім того, суд враховує, що спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою.

Як спадкодавець, так і позивачка отримували пенсію за віком про що свідчать довідки за № № 1405, 1406 від 22 жовтня 2014 року, видані УПФ України в Здолбунівському районі.

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2014р. по 25.06.2014р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні ДЗ ВЛ ст.Рівне з діагнозом гіпертонічна хвороба другого ступеня 2 ст. ступінь за АТ, ризик 3-4, постійна форма фібриляції передсердь, тахісистологічний варіант, СЕ ІІБ, атеросклероз судин н/кінцівок, трофічні виразки нижніх кінцівок.

Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

На підтвердження заявлених позовних вимог та підстав для усунення відповідача від права на спадкування, позивачем надано лист ДЗ «Відділкова лікарня станції Рівне» від 26.05.2015р. №518 наданий йому на запит адвоката в якому зазначено, що ОСОБА_4 потребував постійного стороннього догляду.

Представником відповідача також надано суду лист ДЗ «Відділкова лікарня станції Рівне» від 26.03.2015р. №318 наданий йому на запит адвоката в якому зазначено, що спадкодавець ОСОБА_4 потребує сторонньої допомоги, але не вказано, що постійної.

При цьому, слід зазначити, що дані листи є аналогічні за змістом та структурою і відрізняються лише вказівкою щодо необхідності постійного стороннього догляду.

Отже, вказані листи ДЗ «Відділкова лікарня станції Рівне» є суперечливі між собою, а тому суд оцінює їх критично.

В той же час, інших медичних документів, які мали підтвердити, що покійний ОСОБА_4 потребував постійного догляду, проходив курси лікування та/або перебував на лікуванні у медичних установах за направленням (висновками) відповідних спеціалістів в галузі медицини, суду надано не було.

Також, не заперечується і той факт, що за життя спадкодавцю не було встановлено групи інвалідності у звязку з наявними захворюваннями, для вирішення цього питання в установленому порядку він не звертався.

Суд критично відносить до пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12, які були допитані під час судового розгляду справи, та лише підтвердили, що покійний ОСОБА_4 хворів, та проходив стаціонарне лікування, однак ці свідки не є обізнаними щодо дійсного стану здоровя покійного, його матеріального становища, тому надані цими свідками покази не можуть слугувати належним доказом того, що ОСОБА_4 за життя перебував у безпорадному стані.

Також, в обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідачі не надавали для батька матеріальної допомоги, яка необхідна була для лікування, а також на його утримання.

Проте, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували дані обставини.

Всі пояснення свідків про дану обставину ґрунтуються на припущеннях.

В спростування даних фактів відповідачами було надано суду копії квитанцій та довідки з установ банку про перерахування відповідачем ОСОБА_3 коштів своїй дружині.

Свідок ОСОБА_13, ОСОБА_14 дали суду пояснення, що частину коштів вони передавали для покійного.

Крім того, суду також надано копію платіжних документів про перерахування коштів і позивачці ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_15. пояснила в судовому засіданні, що вона лежала в лікарні разом з покійним ОСОБА_16 і він говорив їй, що син має вислати кошти з Сахаліна. Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що відповідач коли приїжджав в м.Здолбунів завжди їздив до свого батька в с.Копани, спілкувався з ним.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачкою у судовому засіданні не доведено свідоме ухилення відповідачів від виконання обов'язку по догляду та надання допомоги спадкодавцю, а неналежне виконання таких обов'язків носить оціночний характер, що за своїм критерієм не може бути віднесене до умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на умисне ухилення від обов'язку надання допомоги спадкодавцю, у розумінні ст.1224 ЦК України.

Оскільки позивачкою не доведено фактів безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги від відповідачів за умови надання йому допомоги іншими особами та ухилення останніх від надання допомоги батькові, крім того, ураховуючи, що за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину позивачці в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 81, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.1224 ЦК України, суд, -

вирішив:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскарженим в апеляційний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Здолбунівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя