АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2711/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у вересні 2014 року.

Зазначала, з 2007 року по 2009 року перебувала в шлюбі з відповідачем від якого сторони мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З самого народження дитина має проблеми із здоров'ям які потребують значних витрат. В дитинстві у ОСОБА_4 діагностували плосковальгусну деформацію стоп на фоні дисплазії сполучної ткани. Лікарями рекомендована мануальна терапія, яка коштує багато грошей. Всього на лікування сина позивачем витрачено 24 429,86 грн. Крім того ОСОБА_4 має здібності до навчання англійської мови та музики по класу фортепіано на що позивачем було витрачено 6 640,00 грн. На підставі викладеного, згідно ст. 185 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь 50 % понесених нею додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 15 534,93 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача фактично понесені додаткові витрати в розмірі 11 479,93 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона забов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 14.07.2007 року по 10.11.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 7,9).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утриманні матері.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку у імунолога у зв'язку із транзиторною гипогаммаглобулинемією та на обліку у ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» у м. Києві.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції прийшов до висновків що позовні вимоги в частині відшкодування витрат пов'язних з лікуванням дитини та придбанням окулярів, ліків та ортопедичного взуття є обгрунтованими та таким що ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 185 СК України визначено що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дана норма права встановлює додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. При вирішенні спору про стягнення додаткових витрат доведенню підлягає наявність саме особливих обставин, зокрема, наявність хвороби чи каліцтва дитини що вимагає додаткових витрат, які, зокрема, не покриваються аліментами, що отримує другий з батьків. Розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стан зоборов'я ОСОБА_4 підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України №20744 від 06.05.2014 року та консультативним висновком Медичного центру доктора Ігнат'єва від 20.01.2014 року.

Так згідно довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» №20744 дитині рекомендовано оберігаючий режим для опорно-рухового апарату з виключенням фізичних навантажень, масаж сідничних м'язів, м'язів гомілок, стоп, спини - курсами, устілки з вираженою ступінацією та інше.

Відповідно до заключного висновку Медичного центру доктора Ігнат'єва пацієнту ОСОБА_4 надані рекомендації щодо проходження курсу мануальної терапії.

Зі змісту статті 185 СК України вбачається, що сторона, яка звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

На підтвердження понесених витрат позивач надала квитанції № 034796 від 23.12.2013 року, №034020 від 10.02.2014 року, №034030 від 12.02.2014 року, №034430 від 21.06.2014 року, №034048 від 14.02.2014 року та №034130 від 14.03.2014 року що підтверджують проходження ОСОБА_4 курсів мануальної терапії та акт №Дет- від 10.01.2014 року, рахунок-фактуру №02/07/13/1398 від 02.07.2013 року та №06/02/14/4581 від 06.02.2014 року щодо надання ОСОБА_4 медичних послуг.

Позивачем також були надані до суду товарні чеки від 01.12.2013 року та від 25.04.2014 року на придбання ортопедичного взуття в розмірі 659 грн. та окулярів на суму 480 грн., що були рекомендовані дитині на підставі консультації Київської клінічної офтальмологічної лікарні «Центра мікрохірургії ока».

Зважаючи на доведеність понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини суд першої інстанції керуючись ст. 185 СК України правомірно стягнув 50% зазначеної суми що складає 11 479 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував постійну сплату ним аліментів, його майновий стан та стан здоров'я, а також перебування на його утриманні непрацездатних батьків, не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки, відповідно до ст. 185 СК України при визначенні розміру додаткових витрат не враховується матеріальна можливість одного з батьків сплачувати такі витрати, а необхідно виходити із потреби у додаткових витратах та їх розміру.

Таким чином участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини що мають істотне значення враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого звернення позивача до Медичного центру доктора Ігнат'єва у зв'язку з безкоштовним наданням вказаних послуг ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України».

На вимогу ст. 10, 60 ЦПК України апелянтом не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених доводів.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: