Категорія 52Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини батьком та визначення участі у вихованні дитини, -

встановила:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено, позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини батьком та визначення участі у вихованні дитини відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 вимоги своєї апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги не визнають, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Представник служби в справах дітей Вінницької міської ради Бойко М.П. в суді апеляційної інстанції підтримала висновок служби, що надавався до суду першої інстанції.

Прокурор Ігнатов Р.Г. вимоги апеляційної скарги підтримав, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, задовольнити вимоги ОСОБА_2 про встановлення часу й форм його участі у вихованні дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис та видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1, де батьком дитини зазначений ОСОБА_2.

Відповідно до довідки виданої квартальним комітетом «П'ятничани» №1105 від 15.08.2014 року неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15,16 Постанови №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Підставою позову ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є невиконання ним своїх батьківських обов'язків, яке полягає у тому, що останній не приймає участі у вихованні сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не підтримує стосунків з сином.

Стаття 19 СК України передбачає обов'язок органу опіки та піклування надавати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору про позбавлення батьківських прав на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її виховання, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Крім того, частинами 4, 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України)

Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, зазначені у частині 3 статті 252 ЦПК України.

В матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування виконкому Вінницької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.70).

До такого висновку орган опіки та піклування дійшов виходячи лише із пояснень матері та батька дитини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування виконкому Вінницької міської ради складений всупереч вимог статей 19,159 СК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітнього сина, судом першої інстанції вірно враховано те, що при відвідуванні дитини сімейним лікарем з вересня 2009 року по грудень 2012 року з приводу захворювань та профілактичних оглядів на дому завжди були присутні мати та дідусь, що підтверджується довідкою від 22.10.2014 року №01-2/1121 КЗ «Центру первинної медико-санітарної допомоги №2» (а.с. 91). Аналогічні пояснення свідок ОСОБА_9 дала в ході судового розгляду справи.

Надані відповідачем на спростування доводів позивача докази - довідки Вінницької обласної клінічної лікарні та Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова лише підтверджують посилання позивачки про те, що в лікарні дитина перебувала разом із матір'ю.

Ухилення ОСОБА_2 від своїх обов'язків по вихованню дитини підтверджується також письмовими доказами, зокрема довідкою №05-01-72 від 18.08.2014 року виданою Дошкільним навчальним закладом №5 (а.с. 14) та поясненнями свідків: вихователя у групі ДНЗ №5, що відвідує ОСОБА_4 ОСОБА_10, яка пояснила, що вона жодного разу не бачила батька дитини у дитячому садочку, лише з моменту звернення із позовом про позбавлення його батьківських прав він став проявляти інтерес до сина; сімейного лікаря ОСОБА_11, яка підтвердила, що при зверненні до лікарні, дитину завжди супроводжувала його мати, а батько жодного разу не був присутнім при медичних оглядах сина і не цікавився його станом здоров'я.

Крім того, відповідно до листа № 05-01-14 від 23.10.2014 року та клопотання від 12.12.2014 року за № 05-01-23 адміністрації ДНЗ №5, ОСОБА_2 в період розгляду справи в суді, два рази приходив до дитячого садочку під час організованої діяльності дітей (заняття), яка є обов'язковою, порушуючи встановлений режим дня, з метою зустрічі з дитиною. Спілкування проходило в присутності вихователя, після чого дитина була знервована, про що вихователь повідомив матері. Після даних відвідувань дитина хворіла та не могла відвідувати дитячий заклад (а.с. 74-75, 163-164).

Як пояснив ОСОБА_2, дитину в дитячому садку він не відвідував, так як матір дитини його не запрошувала туди.

Відповідно до висновку психолога від 26.09.2014 року, малолітній ОСОБА_4 відкритий до спілкування, добре йде на контакт в присутності матері з малознайомою людиною, має багато друзів, із задоволенням ділиться іграшками. У мами та сина склалися гармонійні відносини. Дитина не розуміє роль батька у вихованні та спілкуванні. Батька дитина бачить лише на відстані від себе. Відповідач-позивач не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не намагається стати для дитини цікавою особистістю та прикладом для поведінки. Прикладом для поведінки дитини є дідусь по материній лінії. Між дідусем та онуком виникли довірливі стосунки.

В апеляційному суді встановлено, що відповідач припинив сімейні відносини з позивачкою ще під час її вагітності і після народження дитини не виявляв про неї батьківської турботи і піклування, зв'язку з дитиною. Декларуючи своє бажання зберегти батьківські права щодо дитини, він не говорить про конкретні заходи, яких планує вжити для відновлення зв'язку з дитиною, не усвідомлює своїх обов'язків й відповідальності перед нею.

Твердження відповідача про те, що намагання позивача позбавити його батьківських прав пов'язане з виходом заміж за іноземця та переїздом на постійне місце проживання до іншої країни, не підтверджене жодними доказами по справі. Натомість надаючи дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, відповідач відбирав від позивачки розписку про те, що вона не має до нього жодних претензій.

Таким чином, вищезазначене свідчить про свідоме ухилення батька - ОСОБА_2 від виконання ним своїх батьківських обов'язків по відношенню малолітнього сина, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоров'я одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами.

Таким чином, із аналізу даної норми вбачається, що розглядаючи спір про усунення перешкод в спілкування з дитиною, суд має брати до уваги та оцінювати такі фактори: ставлення батьків до виконання своїх обов'язків (наскільки той з батьків, що проживає окремо, дійсно бажає спілкуватися з дитиною, приділити їй увагу, витратити час); особисту прихильність дитини до кожного з батьків (чи бажає сама дитина бачити того з батьків, хто проживає окремо); вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (нездоровий спосіб життя одного з батьків може мати негативний сплив на дитину, що є підставою для суду у відмові у задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні.

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60, статті 131 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини батьком та визначення участі у вихованні дитини суд першої інстанції, з урахуванням інтересів дитини та обставин справи вірно виходив з того, останнім не надано жодних доказів, які б свідчили про здійснення ОСОБА_3 перешкод у його спілкування із сином.

За змістом частини 1 статті 159 СК України особа повинна довести існування цих перешкод, які чиняться іншим батьком.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він звертався до правоохоронних органів та служби у справах дітей із заявами про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення йому порядку участі у виханні сина, не можуть бути прийнятими до належної уваги, оскільки як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 звернувся із вказаними заявами після подачі ОСОБА_3 первісного позову.

Доказів того, що мати малолітньої дитини чинить батькові перешкоди у спілкуванні з сином, крім вказаних заяв, відповідач ОСОБА_2 не надав.

З цих підстав, колегія суддів приходить до висновку, що висновок місцевого суду про відмову у задоволенні зустрічного позову, є вірним і цій частині рішення місцевого суду слід залишити без змін.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 304, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.