Справа № 464/9903/14-ц
пр.№ 2/464/77/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Дзюба І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 049-2008-299 від 19.02.2008р., укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1; визнати недійсним договір іпотеки від 19.02.2008р., укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 і посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 зареєстрований в реєстрі за № 215 від 19.02.2008р. В обгрунтування позову покликається на те, що 19.02.2008р. між нею та ПАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір № 049-2008-299 на споживчі потреби, згідно з яким їй було надано кредит в розмірі 137 800,00 дол.США із сплатою 13,45 % річних за користування кредитними коштами, строком до 10.02.2028р., а вона, в свою чергу, як позичальник, зобов'язалась здійснювати погашення кредиту щомісячними платежами в розмірі 1653,29 дол.США. В забезпечення виконання боргових зобов'язань за даним кредитним договором, між нею та ПАТ «Універсал Банк» 19.02.2008р. був укладений договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. Вважає, що укладений кредитний договір суперечить приписам ст.3 ЦК України щодо дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності. Несправедливістю вважає, зокрема умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк, покладає виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч.3 ст.13 ЦК України. Таким чином, використання банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункт, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з банком в разі настання певних подій, що дає право для позичальника відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Крім того, єдиним законним способом платежу, який застосовується при проведені розрахунків між резидентами на території України є гривня. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обов'язкового вираження зобов'язань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені ст.524 ЦК України. З вищенаведених мотивів, просить визнати недійсними кредитний договір № 049-2008-299 від 19.02.2008р. та договір іпотеки від 19.02.2008р., укладені між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просили таку задоволити.

Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що позивачу перед підписанням договорів було роз'яснено їхній зміст та надано можливість із ознайомленням з текстом договорів, також ОСОБА_1 роз'яснювалось її обов'язки внаслідок підписання вказаних договорів, наслідки їх підписання, ризики та інші особливі умови, що засвідчується особистими підписами позивача на договорах, доказів неправомірної видачі ОСОБА_1 кредитних коштів позивачем не представлено, а зміна еквіваленту грошової одиниці - гривні (курсу гривні), відносно долара США, від банківської установи жодним чином не залежить, оскільки відповідно економічної (фінансової) ситуації в державі, може як зрости, так і впасти, а відтак у задоволенні позовних вимог просить відмовити за безпідставністю та не необґрунтованістю вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2008р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 049-2008-299, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 137 800,00 доларів США, зі сплатою 13,45% річних за користування кредитними коштами та строком користування кредитом до 10.02.2028р. Кредитні кошти були отриманні відповідачем відповідно до кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19.02.2008р. між ПАТ «Універсал Банк» та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 зареєстрований в реєстрі за № 215 від 19.02.2008р., відповідно до якого позивач, як власник, передав в іпотеку відповідачу (банку) у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором, наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

Згідно положень ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За вимогами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, і актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

У визначені ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.266 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до змісту ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір є особливим різновидом договору позики, який слід відрізняти від продажу товару в кредит, тобто споживчого кредитування, яке регулюється Законом України «Про захист прав споживачів».

Звертаючись до суду позивач стверджував, що кредитний договір укладений всупереч ст. ст. 192, 524, 533 ЦК України ст.35 Закону України «Про Національний банк України», якими передбачено, що національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, ст.ст.1, 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», яким визначено режим здійснення валютних операцій на підставі відповідної ліцензії.

Слід зазначити, що згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Так, п.1.1 кредитного договору передбачено, що сума кредиту 137 800,00 дол.США дорівнює еквіваленту 695 890,00 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатись в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом. Тобто при наявності відповідної ліцензії банку, виданої Національним Банком України, передбачена можливість надання банками резидентам України кредитів в іноземній валюті.

Відповідно п.10 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті, як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

З метою дотримання вимог чинного законодавства, в тому числі при укладенні кредитних договорів, ВАТ «Універсал Банк» отримав банківську ліцензію від 07.12.2007 року № 92 на здійснення операцій, визначених ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльністю», та дозвіл від 07.12.2007 року № 92-1 на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльністю». Відповідно до додатків банківської ліцензії та дозволу, банку надано право здійснювати банківські операції, зокрема з валютними цінностями.

Що стосується знецінення валюти, то позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Беручи до уваги зазначене вище, суд приходить до висновку, що кредитний договір відповідає діючому законодавству та обґрунтованих підстав для визнання його або його окремих частин недійсним немає.

В позовній заяві позивач посилається на те, що при визнанні недійсним договору споживчого кредиту в іноземній валюті, втрачають своє правове значення й інші правочини, укладені на виконання недійсного договору, що, на думку позивача, є підставою для визнання недійсним договору іпотеки.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави припинення іпотеки, а саме іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, з інших підстав, передбачених цим законом. При цьому зміна основного зобов'язання не є підставою припинення відносин іпотеки.

Як було наведено вище, судом не встановлені підстави для визнання кредитного договору недійсним, таким чином, підстави для визнання недійсним договору іпотеки також відсутні.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК України).

Оскільки зобов'язання за кредитним договором на сьогодні не виконано, обсяг обов'язків позичальника не змінився, а підстав для визнання недійсними укладених між сторонами договорів судом не знайдено, відтак вимоги позивача є безпідставними та у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі ст.ст. 524, 626, 627, 651, 652, 1049, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та керуючись ст.ст.1, 10, 11, 17, 60, 61, 209, 213, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: