АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5154/15 Справа № 185/146/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року

у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 27 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, станом на 30 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 17 147,08 грн., яку банк просив стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що достовірно було встановлено, що 27.09.2011 року, на підставі кредитного договору № б/н, відповідачка отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Таким чином, отримавши кошти обумовлені договором, у зв'язку з погіршенням здоров'я, тривалим лікуванням та встановлення ІІ групи інвалідності, відповідач жодного разу не сплачувала обов'язкові щомісячні платежі, відповідно, порушила взяті на себе грошові зобов'язання в повному обсязі, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість зазначена у позові. Тобто, судом першої інстанції було встановлено, що права позивача в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів - були порушені наступного місяця після чергової не сплати нею обов'язкового щомісячного платежу, але не пізніше 25.10.2011 року - наступний місяць після укладення кредитного договору та фактичного отримання позичальником коштів. Таким чином, зробив висновок, що 25.10.2011 року позивач мав можливість звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості, однак, позовні вимоги заявлено 20.01.2015 року, тобто після спливу позовної давності. Тому, вважав можливим задовольнити клопотання відповідача та застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Однак, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки, вказані висновки спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що права позивача в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів - були порушені наступного місяця після чергової не сплати нею обов'язкового щомісячного платежу. А відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

Однак, колегія суддів враховує, що цивільним законодавством передбачено, що визнання боргу перериває позовну давність у цивільних правовідносинах, на які вона поширюється.

Так, згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, якщо особою вчинені дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, то перебіг позовної давності переривається. Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі були досліджені обставини справи, зокрема, як убачається з наданої виписки по руху коштів з особового рахунку відповідача, остання у 2013 році вчиняла дії направлені на погашення боргу, а саме: 07,02.2013 року, 06.03.2013 року, 06.04.2013 року, 06.05.2013 року, 06.06.2013 року, 06.07.2013, 03.12.2013 року на суму понад 5000 грн. А у відповідності до вимог ст.. 60 ЦПК України відповідачка не надала доказів у спростування вищевказаних доводів позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі зазначених норм ЦК України, мало місце переривання перебігу позовної давності, і строк позовної давності починається заново і час, що минув до переривання, до нового строку не зараховується. А тому, звернувшись до суду у січні 2015 року позивачем не було пропущено строку позовної давності. Тобто, позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, встановленої за домовленістю сторін у кредитному договорі.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позик (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором чи законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 нього Кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів погоджується з обставинами, що були встановлені у суді першої інстанції і не заперечувались відповідачем а саме, що 27.09.2011 року, на підставі кредитного договору № б/н, відповідачка отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_2А відкрито карту типу Gold Credit KMV.

Крім того, як убачається з витягу програмного комплексу Приват48 20.06.2013 року ОСОБА_2 знов було видано карту, строк дії якої до 06.2017 року. А як убачається з виписки по особовому рахунку, відповідач користується кредитними коштами саме з 21.09.2011 року і до теперішнього часу, останнє зазначення у виписці 31.03.2015 року.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг Погашення заборгованості по кредитному договору може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням коштів з дебетної карти.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов»язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перерасходу платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно до Умов та Правил при порушенні клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов»язань, передбачених даним договором більше чим на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

У порушення умов договору відповідач зобов»язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, в зв»язку з чим станом на 30.11.2014 року утворилась заборгованість по сплаті кредитних коштів в сумі 17 147,08 грн., яка складається з: 7977,04 грн. - заборгованість за кредитом; 6507,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1369,57 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 792,72 грн. - штраф (процентна складова), тому, вказана сума заборгованості, в межах позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Будь-яких доказів того, що сума заборгованості існує в іншому розмірі, ніж заявлено банком, відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає встановленими обставини, що ОСОБА_2 була ознайомлена та була згодна з Умовами надання банківських послуг та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді та своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку та його місцезнаходження, що вбачається із вказаної Анкети Заяви клієнта від 27.09.2011 року.

Таким чином, зважаючи на те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, він відповідно до ст. 638 ЦК України вважається укладеним. Будь-яких доказів, що цей кредитний договір був визнаний у передбаченому законом порядку недійсним, або був би розірваним, відповідачем суду не надано.

Крім того, відповідно до виписки з особового рахунку за період з 21.09.2011 року по 31.03.2015 року, наданої позивачем, ОСОБА_2 користувалася грошовими коштами за допомогою вищевказаної кредитної платіжної картки, що також свідчить про укладання нею з банком кредитного договору від та згоду з умовами надання кредиту, що не було спростовано.

Виходячи з викладеного, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія суддів, також у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, дійшла висновку про доведеність позивачем наявності та розміру заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 27.09.2011 року, а тому, оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача у розмірі: 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість на кредитним договором №б/н від 27.09.2011 року у розмірі 17 147,08 грн., яка утворилась станом на 30.11.2014 року та складається з: 7977,04 грн. - заборгованість за кредитом; 6507,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1369,57 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 792,72 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді