АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Побірченко Т.І. , Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участі осіб: відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовомПублічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 листопада 2014 року

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Приват-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем укладено Договір №б/н від 19.06.2008 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн.00 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначав, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує у зв'язку із чим станом на 25.02.2014 року виникла заборгованість у розмірі 13006,41 грн., що складається із 1458,86 грн. - заборгованість за кредитом; 5124,79 грн .- заборгованість по процентам за користування кредитом; 5327,22 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; а також 500,00 грн. - штраф фіксована частина, 595,54 грн. - штраф (процентна складова).

В судовому засіданні представник позивача підтримував заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові з посиланням на Виписку по особовому рахунку відповідача, Зазначала, що ОСОБА_2 щомісячно вносила мінімальну суму на погашення кредиту, якої вистачало на погашення відсотків та комісії, а по тілу кредиту залишалась непогашена заборгованість. Вважаючи що договір діяв та не був розірваний розмір заборгованості станом на 25.02.2014 року, на думку позивача, складає 13006,41 грн.

Відповідач в суді першої інстанції проти позову заперечувала, надала суду копії квитанцій про сплату нею кредитної заборгованості. Зазначала, що працівниками банку при оформленні кредиту було повідомлено про те, що вона має сплачувати банку щомісячно по 420 грн., що вона і робила. Працівниками банку не було вказано, що цих коштів замало на покриття щомісячних платежів з урахуванням сплати відсотків та комісії. Вважає, що виконала умови договору належним чином.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21.11.2014 року позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Акцент Банк» заборгованість за Договором №б/н від 19.06.2008 року у розмірі 13006 грн. 41коп., судові витрати у розмірі 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд визнав встановленими та доведеними обставини виникнення у неї заборгованості перед кредитором, посилаючись на наданий позивачем розрахунок, виконаний на підставі виписки по особовому рахунку та прийшов до висновку, що відповідач не довела доказами щодо виконання нею у повному обсязі умов кредитного договору, а тому, на думку суду позов є доведеним. З такими висновками суду вона категорично не погоджується, оскільки виконала свої зобов'язання перед банком у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями.

Також, ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що в запереченнях на позов вона посилалася на сплив позовної давності, про застосування якої нею, як стороною у спорі, було заявлено і яка є окремою підставою для відмови у позові.

В суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 підтримала подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник позивача ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна розписка. Причини неявки свого представника в судове засідання банк суду не повідомив. Колегія суддів розцінила їх як неповажні та у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено Договір №б/н від 19.06.2003 року, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3000 грн.00 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 25.02.2014 року у відповідачки виникла заборгованість за вказаним договором у розмірі 13006,41 грн., яка складається із 1458,86 грн. - заборгованість за кредитом, 5124,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5327,22 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штраф 500,00 грн. фіксована частина та 595,54 грн. штраф (процентна складова).

На доведення обставин виникнення заборгованості по кредитному договору банк надав суду виписку по особовому рахунку відповідача.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд визнав встановленими та доведеними обставини виникнення у відповідачки заборгованості перед кредитором, посилаючись на наданий позивачем розрахунок виконаний на підставі виписки по особовому рахунку та прийшов до висновку, що відповідач не довела доказами щодо виконання нею у повному обсязі умов кредитного договору, а тому, на думку суду позов є доведеним.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки розмір заборгованості відповідачкою не спростований. Квитанції надані суду не свідчать про виконання нею своїх зобов'язань за договором від 19.06.2008 року перед банком у повному обсязі. Так, оригінали квитанцій, які містяться в матеріалах справи на а.с. 106-110 не є належним доказом цьому, оскільки за якістю вони є такими, що неможливо встановити їх зміст, з них не вбачається яку

суму, куди та з якою метою сплатила відповідач.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказана позивачем сума заборгованості підлягала б стягненню з відповідачки, але нею було заявлено суду першої інстанції про застосування позовної давності, що є окремою підставою для відмови у позові.

Так, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-11 бцс 13, від 19 березня 2014 року № 6 -20цс14, від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, тобто до 19 червня 2009 року.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплачувала будь яки кошти за даним договором після 01.07.2010 року.

До суду позивач звернувся в травні 2014р, тобто з пропуском позовної давності. Про застосування позовної давності, відповідач заявила суду першої інстанції, проте суд зазначені обставини не з'ясував і в судовому рішення щодо цього не навів обґрунтування, а тому з цих підстав рішення суду є незаконним.

Таким чином, суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, внаслідок чого безпідставно стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за Договором №б/н від 19.06.2008 року у розмірі 13006,41 грн. та судові витрати у розмірі 243,60грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга, в частині застосування позовної давності, підлягає задоволенню. Суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову, а відповідно частково задовольняє апеляційну скаргу.

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк» відмовити в позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: