Ухвала

іменем України

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Дербенцевої Т.П.,Остапчука Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Прикарпатбуд», третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про стягнення коштів та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Прикарпатбуд» до ОСОБА_6, третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Прикарпатбуд» 81 954 грн заборгованості зі сплати щомісячної грошової компенсації за останні три роки, у зв'язку із втратою професійної працездатності, 25 000 грн на відшкодування моральної шкоди, та зобов'язати відповідача виплачувати їй 2 867 грн 50 коп. щомісячних платежів.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що вона працювала у будівельному управлінні 55 тресту «Львівжитлобуд» муляром 4-го розряду, де отримала виробничу травму, про що 04 квітня 1975 року було складено акт форми Н-1 за № 3.

09 листопада 1994 року згідно з довідкою МСЕК їй встановлено 50 % втрати професійної працездатності та призначено щомісячні виплати, які помилково розраховані відповідачем у розмірі 50 % від мінімальної заробітної плати, а не від середньомісячної заробітної плати муляра 4-го розряду з урахуванням зростання заробітної плати по ПАТ «Прикарпатбуд», що порушує її права та вимоги чинного законодавства та завдає їй моральної шкоди, просила задовольнити позов.

У грудні 2013 року ПАТ «Прикарпатбуд» звернулось до суду із зустрічним позовом, у якому просило зобов'язати відповідачку надати відповідні документи для передачі особової справи у Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, який має проводити ці виплати, а саме: заяву, копію своїх паспортних даних та трудової книжки.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2014 року, у задоволенні позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовано закон, що регулює ці відносини, оскільки нарахування щомісячних виплат їй проводилось підприємством із розрахунку від мінімальної заробітної плати, а не від середнього заробітку, який вона мала до ушкодження здоров'я, з урахуванням її зміни чи зростання, як передбачено законом, а її особова справа не була передана вчасно у Фонд, який мав проводити ці виплати, крім того, вона має право на відшкодування моральної шкоди.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовів, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що перерахунок сум щомісячних страхових виплат позивачці проводився згідно з законом і вона не надала доказів на підтвердження своїх вимог, а відповідач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

Судові рішення в частині вирішення зустрічного позову не оскаржуються в касаційному порядку, тому відповідно до ст. 335 ЦПК України не переглядаються в цій частині.

Проте погодитися з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 працювала у будівельному управлінні 55 тресту «Львівжитлобуд» муляром 4-го розряду та отримала виробничу травму, про що 04 квітня 1975 року складено акт форми Н-1 № 3.

Згідно з довідкою МСЕК від 09 листопада 1994 року позивачці встановлено 50 % втрати професійної працездатності і вона має право на виплату щомісячної грошової компенсації у зв'язку із трудовим каліцтвом, яку проводив правнаступник Будівельного управління - ПАТ «Прикарпатбуд» на підставі ст. 173 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи про те, що підприємство здійснювало виплату позивачці щомісячних страхових виплат у зв'язку з втратою професійної працездатності на виробництві відповідно до ст. ст. 1195, 1202 ЦК України та Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472.

А Фонд мав виплачувати ці виплати з часу набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» від 23 вересня 1999 року, після передачі підприємством йому у встановленому законом порядку відповідних документів, однак особова справа не була передана у Фонд, і підприємство продовжувало здійснювати нарахування та виплату позивачці щомісячних виплат.

Разом із тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив доводів позивачки про те, що підприємство сплачувало їй щомісячні страхові платежі із розрахунку 50 % від мінімальної заробітної плати та здійснювало їх перерахунок при підвищенні законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати, а не при зростанні заробітної плати в цілому по ПАТ «Прикарпатбуд» виходячи із розрахунку 50 % від середньої заробітної плати муляра 4-го розряду, ким вона працювала на момент, коли стався страховий випадок, не надав належної оцінки цим обставинам та не з'ясував, чи правильно підприємство проводило нарахування та здійснювало перерахунок щомісячних виплат, належних позивачці.

Не перевірив доводів позивачки про те, що підприємство здійснило відповідний перерахунок щомісячних виплат виходячи із середньої заробітної плати муляра 4-го розряду та зробив індексацію доходів тільки за період з 01 січня 1999 року до 01 квітня 2001 року і продовжив здійснювати виплати виходячи із мінімальної заробітної плати.

Не встановив, яким чином нараховувались щомісячні виплати, не перевірив правильність їх нарахування та розрахунку, не з'ясував, чи є підстави для проведення перерахунку цих виплат і стягнення недонарахованих сум, не надав належної оцінки цим обставинам, а пославшись на те, що підприємство проводило їй виплати та здійснювало їх перерахунок відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності», дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

А отже, і не перевірив наявності підстав для відшкодування підприємством моральної шкоди, вимоги про відшкодування якої є похідними від вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами, а пославшись на ненадання позивачкою доказів, ухвалив передчасне рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Разом із тим не уточнив цих позовних вимог та не з'ясував, у зв'язку з чим позивачка просила відшкодувати моральну шкоду, не уточнив підстави заявленого позову щодо її стягнення з підприємства, не врахував вимоги статті 237-1 КЗпП України, якою передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди, яке провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги про те, що відповідач неправильно здійснював нарахування щомісячних виплат та утворився борг, а внаслідок фізичних страждань та того, що позивачка стала інвалідом третьої групи, що пов'язано з наслідками нещасного випадку, ушкодженням її здоров'я, їй завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню підприємством, а пославшись на безпідставність позовних вимог та ненадання доказів, постановив передчасну ухвалу про залишення рішення суду без змін.

Ураховуючи, що такі порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду потрібно скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу ОСОБА_6 потрібно задовольнити частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2014 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О. КарпенкоД.О. Остапчук