АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2536/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1861/15Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 квітня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив про стягнення з ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як солідарних боржників, заборгованості за кредитним договором № 010/08-1064 від 17.06.2008 року в сумі 259 341,06 доларів США та судових витрат в сумі 36545 грн.

Заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» задоволено повністю та стягнуто в солідарному порядку з ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 259 341,06 доларів США та судові витрати в сумі 3 654 грн.

Ухвалою цього ж суду від 22 січня 2015 року за заявою відповідача ОСОБА_4 вказане заочне рішення було скасовано із призначенням справи до розгляду в загальному порядку відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 231 ЦПК України.

18 березня 2015 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог в частині суми кредитної заборгованості до 288 960, 50 доларів США.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» задоволено повністю.

Стягнуто в солідарному порядку з ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 288 960,50 доларів США.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі по 1827 грн. з кожного.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в повному обсязі.

Посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що ОСОБА_5 не було виконано умови кредитного договору щодо видачі кредиту на суму 500 000 дол. США, не надано черговий транш кредиту в розмірі 220 800 дол. США, що позбавило позичальника можливості надавати послуги й отримувати дохід, що є істотним порушенням і підставою для розірвання договору згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України. Крім того, ОСОБА_5 не вирішено питання щодо реструктуризації кредиту, перегляду графіку погашення кредиту відповідно до виданої суми, вирішення питання про пеню за невидачу кредиту, що передбачена п. 10.1 кредитного договору, а в результаті складної ситуації, яка склалася в банківській сфері України, вона, як позичальник позбавлена можливості купувати долари США для погашення зобовязань за кредитом.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, не заперечується сторонами та вбачається з матеріалів справи, що 17 червня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ФОП ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 010/08-1064, відповідно до умов якого останньому надано кредит для будівництва нового торгівельного приміщення та оплати інших поточних виробничих потреб у виді відновлювальної (револьверної) кредитної лінії на суму 500 000 дол. США зі строком повернення згідно графіка, але не пізніше 08.06.2018 року, та сплатою 14.75 % річних за користування кредитом.

Виконання позичальником зобовязання за вказаним кредитним договором у повному обсязі було забезпечено пенею та договором поруки № 010/08-1064, укладеним того ж дня між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

В межах відкритої кредитної лінії позичальником було одержано 279 200 дол. США кредитних коштів.

Внаслідок порушення ФОП ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань по поверненню кредиту, станом на 11.03.2015 року утворилася заборгованість з урахуванням заборгованості по тілу кредиту 249 900 дол. США, прострочених процентів 24 676,91 дол. США та пені 13 070,76 дол. США, в сумі 288 960,50 доларів США.

17 липня 2014 року позичальнику та поручителю ОСОБА_5 була направлена вимога про погашення простроченої заборгованості та дострокове повернення кредиту на підставі ст. 1050 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності факту прострочення боржника та наявності підстав для застосування правових наслідків порушення зобовязання, забезпеченого порукою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За умовами укладеного між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 кредитного договору, останній зобовязався повернути кредит та сплатити проценти шляхом внесення щороку до 12 червня по 50 000 дол. США.

Проте, з червня 2014 року позичальник належним чином не виконує своїх зобовязань, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 49 900 дол. США.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Вказана норма застосовується до правовідносин за кредитним договором на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, прострочення боржника, що по суті не заперечується апелянтом по справі, є підставою для солідарного стягнення з відповідачів неповернутої суми кредиту, процентів та пені, що обумовлено укладеними між сторонами договорами.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України).

З підстав, передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано лише за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, предявлену відповідно до ст. 118 ЦПК України. Проте таких обставин по справі не встановлено і суду не доведено, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, як вбачається з кредитного договору сторін (п. 1.4.), зобовязання кредитора з цим Договором є відкличними і від їх виконання не залежить обовязок боржника повернути одержану суму кредиту та сплатити проценти у визначені договором порядку та строки.

Відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, зокрема, валюти, або відсутність у боржника необхідних коштів для повернення кредиту, у відповідності до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України підлягає доведенню, що апелянтом по справі не здійснено, а по-друге не є випадком у розумінні ст. 617 ЦК України і не звільняє особу, яка порушила зобовязання, від відповідальності за порушення зобовязання.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи місцевим судом допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке відповідає фактичним обставинам справи та нормам права, що регулюють спірні правовідносини сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_6

ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1