ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6993/15-ц
провадження № 2/753/4196/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Ткач А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

У квітня 2015 року позивач ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, яка складається з чотирьох кімнат. В даній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_4 (дружина позивача) та відповідач ОСОБА_3 (дружина сина позивача). У 2014 році відповідач оселилася в спірній квартирі як дружина сина позивача. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідно до актів ЖБК «Хімік - 19» ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 На даний час його син та відповідач продовжують перебувати в шлюбних відносинах, але ці відносини носять лише формальний характер, оскільки відповідач не бажає проживати з нами разом та вже більше ніж півроку проживає в іншому місці. Будь яких грошових коштів на нараховані комунальні платежі щодо утримання квартири відповідач не сплачує, всі оплати здійснює позивач. Вікторія разом зі своїм батьком та матір'ю добровільно визначили собі інше місце проживання і зазначеним жилим приміщенням не користуються понад шість місяців без поважних причин. Жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинились та вважає, що дружина його сина на підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України втратила право користування квартирою оскільки півроку вже не проживає в ній.

В своїх позовних вимогах просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав з викладених підстав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала подала до суду письмові заперечення (а.с. 13-17) та просила у задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти позову заперечувала та просила у задоволені позову відмовити.

Вислухавши пояснення учасників, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (а.с. 4).

Дана квартира складається з чотирьох кімнат, жилою площею 53,0 кв.м., загальною площею 86,6 кв.м.

Відповідно до довідки ЖБК «Хімік-19» № 29 від 15.05.2015 р. в спірній квартирі № 269 зареєстровані дві особи: ОСОБА_4 (дружина позивача) та відповідач ОСОБА_3 (дружина сина позивача) (а.с. 23).

Судом встановлено, що у 2014 році відповідач ОСОБА_3 оселилася в спірній квартирі як дружина сина позивача і як член його сім'ї набула рівного з ним права на користування квартирою.

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до актів ЖБК «Хімік - 19» від 16.03.2015 р., 25.02.2015 р. ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8 ).

Під час слухання справи позивач посилався, що на даний час його син та відповідач продовжують перебувати в шлюбних відносинах, але ці відносини носять лише формальний характер, оскільки відповідач не бажає проживати з нами разом та вже більше ніж півроку проживає в іншому місці. Будь яких грошових коштів на нараховані комунальні платежі щодо утримання квартири відповідач не сплачує, всі оплати здійснює позивач. Жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не створює. Вікторія разом зі своїм батьком та матір'ю добровільно визначили собі інше місце проживання і зазначеним жилим приміщенням не користуються понад шість місяців без поважних причин. На підтвердження цієї обставини були складені акти, про те, що відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1

Однак, суд не може погодитися з даним обгрунтуванням позивача виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника і у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Приписами статті 156 Житлового кодексу УРСР члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які мешкають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо за їхнього вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Під час розгляду справи судом з'ясовано, що відповдіач була зареєстрована в спірній квартирі за згодою позивача, та позивачем дана обставина не заперечувалась, отже в установленному законом порядку.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. із змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України особа може бути визнана втратившою право користування житловим приміщенням у разі вибуття відповідача та членів його сім'ї на постійне проживання в інше житлове приміщення або не користуються житлом більше шести місяців без поважних на те причин.

З пояснень відповідача під час розгляду справи, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалася конфліктна ситуація, існують скандали, негативна психологічна атмосфера. Дана ситуація виникла після народження доньки відповідача, оскільки позивач відмовляється зареєструвати дитину у спірному житловому приміщенні та відповідач вимушена була піти з квартирі, оскільки перебувати в житловому приміщенні стало неможливо.

Акти ЖБК «Хімік - 19» від 16.03.2015 р., 25.02.2015 р. суд не бере до уваги, оскільки дані акти не підтверджують факт не проживання відповідача в спірній квартирі більше ніж півроку.

Щодо обґрунтування, що позивач несе витрати по утриманню спірної квартири та надає квитанцію про сплату ним комунальних послуг за лютий 2014 року (а.с. 5), суд не бере до уваги, оскільки квитанція не містить відмітки банківської установи про дійсне внесення грошових коштів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, приходить до висновку, що не проживання відповідача у спірній квартирі було поважне, оскільки члени сім'ї позивача своїми діями створювали перешкоди в проживанні і користуванні приміщенням. Не проживання відповідача в спірній квартирі вимушене, не добровільне, її житлові права порушені із-за перешкод, які чинять члени сім'ї позивача, посилання позивача, що відповідач добровільно вибула з квартири та не проживає понад шість місяців, комунальних послуг не сплачує та з даного часу втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, є не доведеними, спростовуються матеріалами справи, а тому у задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 64, 71, 72, 156 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. із змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212-215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: