Номер провадження: 22-ц/785/1587/15
Головуючий у першій інстанції Швець В.М.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

при секретарі - Максимець І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2014 року у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року державний виконавець звернувся до суду із зазначеним поданням, посилаючись на те, шо на виконанні у відділі державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області знаходиться зведене виконавче провадження № 41285984 від 14 листопада 2013 року з примусового виконання:

- виконавчого листа № 2-804/2010, виданого 19 травня 2010 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ "Ощадбанк" залишок боргу в розмірі 653646, 62 грн.;

- виконавчого листа № 1510/5806/12, виданого 26 липня 2013 року Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції судовий збір в розмірі 593,40 грн.

В порядку виконання зведеного виконавчого провадження заявник просив тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України (а.с. 80-81).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2014 року ОСОБА_3 заборонено у виїзді за кордон України до повного погашення боргового зобов'язання (а.с. 109).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову ухвалу про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Неправильність ухвали суду апелянт мотивував порушенням норм процесуального права (а.с. 116-119).

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 та представника ПАТ "Державний ощадний банк України" Шидерову Н.С., які просили апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За правилами ч.1 ст. 377-1 ЦГІК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Тобто за вимогами зазначених норм закону юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду пов'язано з наявністю факту ухилення боржника від виконання зобов'язання за рішенням.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України суд першої інстанції не зазначив мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність задовольнити подання заявника, а лише констатував факт не сплати боргу та зазначив норми закону, якими він керувався, постановляючи ухвалу (а.с.109).

Тобто, у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України, в ухвалі суду не зазначено в чому саме полягає навмисне чи інше свідоме невиконання боржником зобов'язань за рішенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 стверджував, що він не ухилявся від виконання зобов'язань за рішенням суду. Ці його доводи матеріалами справи не спростовано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 24 червня 2010 року про усунення описки, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Одеського обласного управління ВАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість в сумі 804677,76 грн. та судові витрати в розмірі 1730 грн., а всього 806407,76 грн. (а.с.40, 47).

Підставою для задоволення судом позову банка про стягнення заборгованості було встановлення порушення відповідачами зобов'язань за договорами про іпотечний кредит та поруки від 30 січня 2008 року.

Зокрема, з договору про іпотечний кредит № 2278-н від 30 січня 2008 року вбачається, що банк надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 581000 грн. для придбання будинку, розташованого за адресою: Одеська область, АДРЕСА_2 (а.с.4-6,10 зв.).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 24 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження (а.с.84).

Звертаючись до суду з поданням про тимчасову заборону боржнику виїзду за кордон Украаїни державний виконавець не зазначив в ньому, що вказаний будинок було реалізовано в рахунок погашення заборгованості з публічних торгів 7 лютого 2013 року за 151031,14 грн. (а.с. 83 зв.).

Разом з тим, посилаючись на заходи щодо виконання судового рішення державний виконавець вказав на те, що 24 вересня 2013 року ним здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2, проте майна ОСОБА_3 там не виявлено (а.с.80 зв.).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, який працює моряком, показав, що за відсутності власного житла в м. Ізмаїлі він вимушений проживати з сім'єю в арендованій квартирі АДРЕСА_1.

Він згоден погашати заборгованість добровільно, надав квитанцію від 17 лютого 2015 року про сплату 3500 грн. (а.с.160) та домовився із стягувачем про реструктуризацію боргу, що підтвердила в апеляційному суді представник ПАТ "Державний ощадний банк України" Шидерова Н.С.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання державного виконавця про заборону виїзду за кордон ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.2 ч.1 ст. 312, 313, п.6 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2014 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков