АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1462/15 Справа № 180/1153/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Хомченко С. І. Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати ОСОБА_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти останню з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачка являється його колишньою дружиною, шлюб між ними розірвано 22 червня 2013 року, однак остання не проживає у спірному житлі протягом останніх 14 років. Оскільки позивач несе за ОСОБА_3 додаткові витрати по утриманню житла, а остання не проживає у ньому , тому просить суд позов його задовольнити.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню та ухваленню нового рішення, про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано доказів не проживання відповідачки у спірному житлі без поважних причин.

Погодитись з таким висновком не можна, оскільки, у порушення ст.ст. 213,214 ЦПК України суд не встановив обставин, що мають значення для справи, дійсних прав та обов'язків сторін, які випливають з договору найму жилого приміщення, не зазначив, на підставі яких правових норм дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Судом встановлено, що згідно довідки про склад сім'ї та прописку Марганецького МКП «Житлове господарство» № 490 від 03 квітня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно особистого рахунку НОМЕР_2 ( ар. сп. 4) головним квартиронаймачем спірної квартири являється ОСОБА_2

Актом Марганецького МКП «Житлове господарство» від 02 квітня 2014 року встановлено, що у спірній квартирі ОСОБА_3 зі слів сусідів не проживає по зазначеній адресі на протязі останніх 14 років (а.с.6).

Дані обставини були підтверджені свідками , допитаними судом першої інстанції ( ар. сп. 30).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 22 червня 2013 року шлюб між сторонами розірвано 22 червня 2013 року, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 27 (а.с.7).

Сам факт реєстрації відповідачки та не проживання її в спірній квартирі порушує права та інтереси позивача, оскільки останній оплачує низку комунальних послуг (поставку гарячої та холодної води та ін.) виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі , у зв'язку з чим несе невиправдані додаткові витрати , що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом .

У відповідності до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як роз»яснювалось в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання , що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1986 року , з наступними змінами та доповленнями , суд вирішуючи спори про визнання наймача або члена його сім»ї таким , що втратив право користування жилим приміщенням ( ст. 71 ЖК) необхідно з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки

Оскільки ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі протягом 14 років без поважних причин, за захистом своїх прав нікуди не зверталась, вона втратила право користування вказаним житлом.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення, на підставі п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 107,116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України) і окремого вирішення цього питання рішенням суду не потребує.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідачки ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп. ( ар. сп. 1, 34).

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- М.М. Романюк