Справа № 381/7042/14 Головуючий у І інстанції Зуй Т. С.
Провадження № 22-ц/780/586/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко
Категорія 18 05.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "КуПол" про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №VLV845, посилаючись на те, що 15 червня 2007 року між ЗАТ "ПриватБанк" та ТОВ "Видавничий дім "КуПол" укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в розмірі 300000,00 доларів США та 3919,31 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених кредитним договором, в обмін на зобов'язання ТОВ "Видавничий дім "КуПол" повернути грошові кошти, 13,6 відсотків річних та винагороди на строк до 11 червня 2010 року. У той самий день з метою забезпечення виконання зобов'язань ЗАТ "ПриватБанк" уклало з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 окремі договори поруки. Позичальник зобов'язань за кредитним договором не виконує, у зв'язку із чим станом на 06 березня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 373354,64 доларів США, що становить 2 982 356,86 грн., і 3 628 899,51 грн.

Оскільки зобов'язання позичальника за кредитним договором забезпечені договорами поруки №VLV845/Р, №VLV845/Р2, №VLV845/Р4, укладеними 15 червня 2007 року відповідно між ЗАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, то позивач просив стягнути солідарно з поручителів заборгованість за кредитом, проценти й пеню у розмірі 373354,64 доларів США і 3 628 899,51 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 151038,50 дол. США, простроченої заборгованості за відсотками - 121813,12 дол. США, заборгованості з пені - 100503,02 дол. США, простроченої заборгованості за комісією - 34299,51 грн. та заборгованості за штрафами - 2982356,86 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Так, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.11.2013 року рішення Фастівського міськрайонного суду від 20.12.2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12.02.2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд. В решті зазначені рішення та ухвалу залишено без змін.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року в задоволенні позову ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає у тому, що суд критично оцінив та поставив під сумнів такий спосіб пред'явлення позивачем вимоги до поручителя, як пред'явлення 18.10.2010 року відповідачу ОСОБА_1 претензії відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, тобто протягом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом після закінчення встановленого законом строку поруки, тому даний позов не підлягає задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2007 року між ЗАТ "ПриватБанк" та ТОВ "Видавничий дім "Купол" укладений кредитний договір №VLV845, за умовами якого ЗАТ "ПриватБанк" за наявності вільних грошових коштів зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 300000,00 доларів США та 3919,31 доларів США на оплату страхових платежів.

Позичальник зобов'язався в строк до 11 червня 2010 року повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13,6 % річних та винагороду за кредитне обслуговування в розмірі 0,2% від встановленого ліміту.

Згідно пункту А.3 кредитного договору строк повернення кредиту 11.06.2010 року.

Зобов'язання позичальника за кредитним договором забезпеченні договором поруки №VLV845/Р4, укладеним 15 червня 2007 року між ЗАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_1

ТОВ "Видавничий дім "Купол" взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконало, що стало підставою для звернення банку до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1 у розмірі 373 354,64 доларів США, що становить 2 982 356,86 грн., та 3 628 899,51 грн.

Предметом договору поруки є надання поруки відповідачем за виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно п.11 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України визначено підстави припинення поруки.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що в договорі поруки від 15 червня 2007 року не встановлено строк припинення поруки, оскільки умови пункту 11 договору поруки щодо дії поруки до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не відповідають вимогам ст. ст. 251, 252 ЦК України, відповідно до положень яких строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Крім того, судом встановлено, що умови п. 12 договору поруки від 15.06.2007 року про те, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором встановлюється протягом у 5 (п'ять) років до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Встановлено, що з даним позовом до ОСОБА_1, як поручителя, про стягнення боргу за кредитним договором №VLV845 від 15.06.2007 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області 3 квітня 2012 року. ( а. с. 38).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в даному випадку порука припинилася 11 грудня 2010 року, оскільки строк припинення поруки в договорі поруки не встановлено, тому відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що лист-вимога позивача на ім'я ОСОБА_1 від 18.10.2010 року не є своєчасним пред'явленням вимоги до поручителя, оскільки ця вимога повинна була бути викладена пред'явленням кредитором у встановленому законом порядку протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання саме позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного суду України від 17.09.2014 року по справі №6-53 цс14, яке відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Так, згідно постанови Верховного суду України від 17.09.2014 року у зазначеній справі №6-53 цс14 роз'яснено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов»язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред»явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред»явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ч. 1 ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

З урахуванням наведеного, суд дійшов вірного висновку про те, що порука припинилася, оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив позовної вимоги до поручителя ОСОБА_1

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 363 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді