У Х В А Л А

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В.,Ступак О.В.,
Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування суми витрат на утримання спільного майна, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 7 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_7 відшкодування суми витрат на утримання спільного майна у розмірі 111 993 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

15 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 7 квітня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 111 993 грн у рахунок відшкодування половини витрат на утримання спільного майна.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_7 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (норма частини 2 статті 324 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1 статті 356 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є співвласниками будинку загальною площею 274 кв. м, житловою площею 100 кв. м, та земельної ділянки площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1, у рівних частках. Із 2009 року ОСОБА_7 постійно проживає в Іспанії.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 провів ремонт та добудову зазначеного будинку, на що витратив 216 729 грн. Також у період з 2009 року по 2013 рік здійснював оплату комунальних послуг у розмірі 7 257 грн.

З огляду на те, що ОСОБА_7 є співвласником будинку, розташованого по АДРЕСА_1, яка має брати участь у витратах на його утримання, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про відшкодування половини від вартості понесених ним витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав вимоги позивача обґрунтованими.

Із таким висновком суду слід погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України).

ОСОБА_7 надано згоду на здійснення ОСОБА_6 на час її відсутності оплати комунальних послуг, проведення поточних, капітальних ремонтів, добудов, прибудов, покращень та інших будівельних робіт у будинку, належному їм на праві спільної часткової власності (а.с. 23).

Проведення позивачем ремонтів та оплати підтверджується належними та допустимими доказами, які були оцінені судом відповідно до вимог статті 212 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду про стягнення з ОСОБА_7 вартості витрат на утримання спільного майна, його ремонт, відповідно до її частки у праві спільної часткової власності є правильним.

Доводи скаржника про те, що позивач умисно не повідомляв її про судові засідання не підтверджується матеріалами справи. До того ж участь у розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій брав представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 (а.с. 32, 40, 47, 51, 96-97).

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Під час розгляду справи у касаційному порядку суд позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів у порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України та відповідно до норм статті 335 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 337 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 7 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
О.В. Ступак
С.П. Штелик