Справа № 541/2241/14-ц
Номер провадження 2/541/23/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 лютого 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

при секретарях - Продан І.О., Литвиненко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Миргородська міська рада, Управління Держземагенства у Миргородському районі про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою із знесенням огорожі,

в с т а н о в и в:

28 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою із знесенням огорожі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала. Пояснила, що відповідно до договору оренди земельної ділянки №1394 від 23 липня 2012 року Миргородська міська рада на підставі рішення 12 сесії 6 скликання від 30 вересня 2011 року №205 надала їй за адресою АДРЕСА_1 в строкове платне користування земельну ділянку площею 31 кв.м. Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є власниками суміжної земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2. Весною 2013 року відповідачі встановили на частині орендованої нею земельної ділянки огорожу, захопивши тим самим 15,27 кв.м. земельної ділянки. На її неодноразові зауваження з приводу порушення її прав як землекористувача, відповідачі не реагували. Державною інспекцією сільського господарства в Полтавській області та комісією по вирішенню земельних спорів Миргородської міської ради, куди вона зверталася з приводу її порушених прав землекористувача було встановлено факт захоплення відповідачами частини орендованої позивачкою земельної ділянки. За порушення вимог земельного законодавства відповідачка ОСОБА_3 була притягнута до адміністративної відповідальності. Незважаючи на це, відповідачі не усувають порушень її прав, як землекористувача, не прибирають встановлений ними на її земельній ділянці паркан, що і спонукало її звернутися з даним позовом до суду.

Просить суд зобов'язати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити їй перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення встановленої ними огорожі (паркану) та забезпечення вільного доступу на дану земельну ділянку.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності (а.с. 53) позов підтримав, просив його задовольнити в повному об'ємі, як законний та обґрунтований.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позов не визнали. Пояснили, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 17 жовтня 2011 року в їхній спільній сумісній власності знаходиться земельна ділянка площею 0,0704 га. в АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 15 вересня 2014 року ними було укладено з ПП «Земсервіс-плюс» договір на встановлення меж земельної ділянки, а 18 вересня 2014 року даним підприємством було проведено встановлення меж їхньої земельної ділянки в натурі, складено схему прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості і передано межові знаки на зберігання. При цьому встановлено, що фактичне користування земельною ділянкою, її площа, конфігурація, проміри між поворотними точками відповідають Державному акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №639039 від 17 жовтня 2011 року. Огорожа ними не переносилася, вона перебуває в такому стані вже близько 10 років. В задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Представник третьої особи - Миргородської міської ради ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності , вважала, що позов не підлягає до задоволення, оскільки 03 жовтня 2014 року на місце розташування двох спірних земельних ділянок виїжджала спеціальна комісія, до складу якої ввійшли представники ПП «Земсервіс Плюс» та Миргородського районного виробничого відділу Полтавської регіональної філії ДП «Центру ДЗК», що виготовляв кадастровий план земельної ділянки позивачки ОСОБА_1, а також представники Миргородської міської ради. Були присутні відповідачі. Позивачка ОСОБА_1 не з'явилася. Було проведено відповідні заміри та встановлено, що межі земельних ділянок на місцевості як позивачки так і відповідачів відповідають наявним у них правовстановлюючим документам, порушення меж земельної ділянки позивачки відповідачами відсутні. В задоволенні позову просила відмовити за безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності пояснив, що земельний спір між сторонами був предметом неодноразового розгляду комісії по земельним питанням при Миргородській міській раді. Він був на виїзді даної комісії на місце. Ознак перенесення огорожі виявлено не було.

Представник третьої особи Управління Держземагенства у Миргородському районі в судове засідання не з'явився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі договору оренди земельної ділянки №1394 від 23 липня 2012 року являється користувачем земельної ділянки площею 31 м.кв. кадастровий номер :50:015:0213, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Дану земельну ділянку вона отримала на підставі акту №1394 про передачу та прийом земельної ділянки, наданої в оренду (а.с.16).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються співвласниками земельної ділянки площею 0,0704 га., що розташована в АДРЕСА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.46-47).

Спірні земельні правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 були предметом неодноразового розгляду комісії по вирішенню земельних спорів при органі місцевого самоврядування :16 травня 2013 року, 26 грудня 2013 року, 31 липня 2014 року, 29 травня 2014 року, 20 березня 2014 року, 09 січня 2014 року. Комісія рекомендувала відповідачкам звернутися до землевпорядної організації стосовно встановлення (відновлення) меж власної земельної ділянки (а.с. 102-113).

15.09.2014 року відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зважаючи на наявність спірних земельних правовідносин з ОСОБА_1 уклали з ПП «Земсервіс-Плюс» договір на встановлення меж земельної ділянки, що перебуває у їх власності : АДРЕСА_2 і 18 вересня 2014 року відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання отримали такі межові знаки. Площа, конфігурація, проміри між поворотними точками (по периметрі) відповідають Державному акту серія ЯЛ №639039 від 17.10.2011 року (а.с.49-50).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За положеннями ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 143 ч.1 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

По справі було призначено та проведено земельно-технічну експертизу за висновками якої: відповідно до кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1, який надано на дослідження та кадастрового плану, який представлений в матеріалах справи порушення конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 не встановлено. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 порушень конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_2 не виявлено. Самовільне зайняття земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 землевласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не встановлено. Порушення меж земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, землевласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не встановлено (а.с.151-174).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник просили суд критично оцінити висновок судово-технічної експертизи, оскільки при проведенні такого експертного дослідження експертом не проводилося жодних замірів, фотографування спірних земельних ділянок, що вбачається зі змісту такого висновку.

Відповідачки ОСОБА_2, ОСОБА_3 стверджували, що при проведенні експертного дослідження проводилися всі необхідні заміри, фотографування, свідками чого вони були.

Судом роз'яснювалася позивачці ОСОБА_1 можливість призначення та проведення по справі повторної земельно-технічної експертизи за її клопотанням. Позивачка відмовилася від проведення повторної земельно-технічної експертизи.

Суд вважає висновок експертизи належним доказом по справі, оскільки твердження сторони позивача про те, що експертом не проводилося особисто жодних досліджень спростовується матеріалами експертизи. Зокрема, як підтверджено сторонами, експерт виїжджав на місце проведення експертного дослідження. В висновку експертизи зазначено, що дослідження проводилися методом візуально-інструментального обстеження земельних ділянок та методом співставлення результатів дослідження з технічною документацією на зазначені земельні ділянки. В ході дослідження проводилися необхідні виміри і фотографування. Висновок експертизи є безумовним та свідчить про відсутність самовільного зайняття земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 землекористувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 151-166).

Органом державної влади, а саме державною інспекцією сільського господарства в Полтавській області встановлено порушення відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_2 вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 53-1 КУпАП, зважаючи на що постановою даного органу відповідачку ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона самовільно зайняла частину земельної ділянки по АДРЕСА_1. (а.с. 77-80).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення встановлено виключно ту обставину, що вона самовільно зайняла частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 станом на 20 січня 2014 року. В той же час, в цій постанові не зазначено розмір та конфігурацію такої земельної ділянки, нормативного матеріалу на підставі якого інспектор прийшов до подібного переконання, адже дані про проведення ним відповідних замірів відсутні. Крім того, дана постанова винесена 20 січня 2014 року, а відповідно до акту здачі-приймання висновку земельно-технічної експертизи, вона проводилася з 22 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року , тобто вже після притягнення особи до адміністративної відповідальності. Експертом було встановлено, що на час проведення експертного дослідження порушення земельного законодавства відсутні. Противного, стороною позивача не доведено.

Стосовно протоколу про адміністративне правопорушення винесеного відносно ОСОБА_3 як документу, що підтверджує правомірність вимог позивачки (а.с.80), суд приходить до наступних переконань.

Акт державного чи іншого органу, як юридична форма рішень цих органів -письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Протокол про адміністративне правопорушення лише фіксує обставини та факти встановлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій. Права та обов'язки для суб'єкта, перевірка дій якого проводиться, породжує саме постанова, прийнята на підставі протоколу. Отже, протокол не породжує певних правових наслідків, а його висновки не мають обов'язкового характеру. Тобто, вище зазначений протокол не має обов'язкового характеру і не набуває статусу рішення, а отже не може бути доказом правомірності вимог позивача.

Зважаючи на вище викладене, позивачкою не подано суду належних та допустимих доказів стосовно того, що на час судового розгляду справи відповідачками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порушуються її права як землекористувача земельної ділянки розташованої в м. Миргороді по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 143; 146 208, 209, 215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 125; 152 ЗК України , суд

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Миргородська міська рада, Управління Держземагенства у Миргородському районі про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою із знесенням огорожі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на протязі 10 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко