Справа № 750/978/15-ц Провадження № 22-ц/795/947/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Литвиненко І. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Хромець Н.С., Горобець Т.В.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:прокурора Дементьевої М.М, представників відповідачів Назаренка Н.Г., Левошко Я.В., Котницького І.О.,

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_8 та Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, головного управління державної казначейської служби України в Чернігівській області про визнання дій та бездіяльності незаконними, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В лютому 2015 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області та Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання дій (бездіяльності) незаконними та стягнення 2500 грн. моральної шкоди з Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області. В ході розгляду справи ОСОБА_8 збільшила вимги в частині відшкодування моральної шкоди та просила стягнути в цій частині 5000 грн.

В якості співвідповідача було залучено Головне управління державної казначейської служби України в Чернігівській області.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено частково, визнано протиправними дії головного територіального управління юстиції в Чернігівській області щодо розгляду скарги ОСОБА_8 від 22 грудня 2014 року, в решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило рішення суду скасувати, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області, на підставі отриманої ними інформації з управління держаної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, було надано відповідь на скаргу ОСОБА_8 та повідомлено скаржника, що кошти не було перераховано у зв'язку з відсутністю повних банківських реквізитів. Також апелянт зазначає, що ОСОБА_8 в своїй скарзі питання щодо своєчасності виконання рішення суду не піднімала, у зв'язку з чим відповідь на дане питання Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області не надавалась.

Також з апеляційною скаргою звернулася ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 зводяться до того, що відповідачами не надано доказів на підтвердження їх заперечень, які лягли в основу рішення суду. В той же час, апелянт вважає, що суд проігнорував її письмові доказі піврічного спілкування з приводу невиплати їй коштів по виконавчому листу та порушення Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області Закону України «Про звернення громадян», відмовивши у задоволенні позову до даного відповідача.

Також апелянт зазначає, що вступ у справу прокурора мав гарантувати дотримання прав і свобод людини і громадянина, додержання законів, тому вона розгляд довірила на розсуд суду, але прокурор заперечував проти позову , аби уникнути відповідальності за протиправність, допущену під час виконання службових обов'язків.

Крім того, апелянт вважає незаконною відмову у відшкодуванні моральної шкоди за мотивом звернення до неналежного відповідача, оскільки суд всупереч ст.10 ЦПК України не попередив її про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій щодо заміни відповідача.

ОСОБА_8 наполягає, що в порушення ст.56 Конституції України їй було відмовлено у відшкодуванні за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Своїми діями, на думку апелянта, суд порушив принципи судочинства, її права щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, представників відповідачів, дослідивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Положеннями ч.3 ст.303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або норм процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Статтею 3 ЦПК України визначено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби ЧМУЮ перебував виконавчий лист №2/750/2291/13 виданий 24 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 боргу в сумі 500 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 01 квітня 2014 року (а.с.4). В заяві на примусове виконання виконавчого листа від 27 березня 2014 року, ОСОБА_8 зазначила реквізити свого рахунку у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» по вул.Щорса, 6, МФО та код банку (а.с.26).

Згідно із доповідною запискою головного спеціаліста на ім'я начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, розпорядження №2330/13 від 18 вересня 2014 року на суму 250 грн. повернуто без виконання, вказані реквізити неможливо набрати в казначейській програмі, - не вказано рахунок банку клієнта, резолюцією від 25 вересня 2014 року на вказаній доповідній записці було наказано ОСОБА_6 з'ясувати реквізити та перерахувати кошти (а.с.28).

ОСОБА_8 було повідомлено про необхідність повідомлення реквізитів для перерахування в подальшому коштів 26 листопада 2014 року (а.с.29).

Позивач 22 грудня 2014 року подала начальнику Головного управління юстиції у Чернігівській області скаргу на грубі порушення ЗУ «Про виконавче провадження» Центральним відділом ДВС ЧМУЮ (а.с.5).

Згідно з реєстром платіжних доручень за 05 січня 2015 року на користь ОСОБА_8 було перерахована сума коштів 500 грн. (а.с.77).

Постановою від 19 січня 2015 року було закінчено виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 500 грн. (а.с.79) .

Згідно із відповіддю Головного управління юстиції у Чернігівській області від 16 січня 2015 року, повідомлено ОСОБА_8 про те, що її скаргу розглянуто, в якій їй було повідомлено, що в ході примусового виконання з боржника 05 серпня 2014 року були стягнуті кошти в сумі 250 грн., однак вказані кошти не були перераховані у зв'язку із відсутністю повних банківських реквізитів (відсутній номер рахунку), повідомлено також про те, що державним виконавцем надсилались листи 26 листопада 2014 року та 26 грудня 2014 року на адресу позивача щодо надання даних для перерахування коштів, і після надання позивачем разом зі скаргою повних банківських реквізитів, їй було перераховано кошти (а.с.7).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_8 та визнаючи дії Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області протиправними, суд вважав, що при розгляді скарги позивача від 22 грудня 2014 року Головним територіальним управлінням юстиції в Чернігівській області було допущено порушення щодо об'єктивної та всебічної перевірки скарги, причиною неперерахуванян коштів позивачу визначено відсутність повних банківських реквізитів, а саме: відсутній номер рахунку, проте номер рахунку, на який необхідно було перерахувати кошти, позивач вказувала в заяві про відкриття виконавчого провадження, не встановлено причини неповідомлення державним виконавцем інформації саме про те, що відсутність рахунку банку клієнта не дає можливості перерахувати кошти позивачу, а також не з'ясовано причини з яких державний виконавець повідомив позивача лише через два місяці (резолюція про повідомлення позивача про надання повним банківських реквізитів мала місце 25 вересня 2015 року, повідомлення державним виконавцем було надіслано 26 листопада 2014 року).

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про звернення громадян», особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Згідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Згідно Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ» відповідно до частини першої статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. У зв'язку з цим судам необхідно враховувати, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

У зв'язку із цим справи щодо оскарження дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо здійснення владних управлінських функцій, в нашому випадку - дії Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, належать до компетенції адміністративних судів.

Отже, в частині задоволення позовних вимог до Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, рішення належить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.205, ч.1 ст.310 ЦПК України, роз'яснивши позивачу, що їй належить звернутись з вказаним позовом до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Згідно ч.ч.1 та 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання дій (бездіяльності) незаконними є вірним, оскільки відсутня скарга ОСОБА_8 на дії та бездіяльність державного виконавця, який здійснював виконання судового рішення, дії державного виконавця не визнавались в судовому порядку незаконними, а саме державний виконавець є самостійним суб'єктом виконання судових рішень.

Одночасно, судова колегія вважає за необхідне роз`яснити позивачу ОСОБА_8 про наявність у неї права на заявлення скарг на дії держвиконавця з дотриманням роз'яснень, наданих у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» щодо суб`єктного складу відповідачів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_8 та Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині вимог до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області скасувати і закрити провадження в цій частині, в той же час в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 205 ч.1 п.1, 303, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2015 року в частині вимог до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області скасувати і закрити провадження в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: