№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1712/15
Головуючий у суді першої інстанції: Кирилюк І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представників позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача - Федоровського В.Г.

представника третьої особи - Караханян -Школяренко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 16 грудня 2014 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_3 до Фонду Державного майна України, третя особа: Управління Служби безпеки України, Публічне акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» про визнання недійсним та скасування наказу від 26 листопада 2014 року за № 2685,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Фонду Державного майна України, третя особа: Управління Служби безпеки України про визнання недійсним та скасування наказу від 26 листопада 2014 року за № 2685.

Одночасно позивач звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу № 2685 від 26 листопада 2014 року до ухвалення у справі остаточного рішення. Крім того, просив зупинити дію наказів №94 та № 95 від 10 листопада 2014 року, прийнятих на порушення п.4 Наказу Фонду Державного майна України № 2685 від 26 листопада 2014 року до ухвалення у справі остаточного рішення. Метою забезпечення позову саме в такий спосіб зазначав недопущення негативних наслідків для ПАТ «НДІ ЕМП» та на ньому працюючих громадян України внаслідок незаконної рейдерської діяльності ОСОБА_8 - ОСОБА_9

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 16 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права без врахування фактичних обставин справи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представники апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник Фонду державного майна України та представник ПАТ «НДІ ЕМП» проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з»явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у заяві про забезпечення позову не зазначено доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, вжиття зазначених позивачем заходів забезпечення позову за своєю суттю є фактично ухваленим рішенням без розгляду справи по суті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_3 оскаржує наказ Фонду державного майна України від 26 листопада 2014 року № 2685, яким його увільнено 26 листопада 2014 року від виконання обов'язків керівника ПАТ «НДІ електромеханічних приладів» та покладено виконання цих обов'язків на ОСОБА_8

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_10 просить зупинити дію цього наказу. Таким чином, фактично вимоги заяви про забезпечення позову ідентичні позовним вимогам ОСОБА_3

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 5 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов'язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов'язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Виходячи з наведених роз'яснень, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на їх правильність не впливають. Посилання позивача та його представників на незаконність виданого відповідачем наказу, фактично є обставинами, які підлягають з'ясуванню при розгляді справи по суті спору, а тому не можуть бути враховані при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Печерського районного суду м.Києва постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: