Справа № 139/90/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

з участю сторін: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2014 року, дітей не мають. Вважаючи, що шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що після реєстрації шлюбу вони з відповідачем не змогли створити сім'ю, оскільки відповідач різко змінив ставлення до неї на гірше: почав пиячити, проводити час у компаніях друзів, а 01 січня 2015 року під час св'яткування Нового року побив її. Після таких подій вона твердо вирішила припинити спільне проживання та категорично проти надання строку на примирення. Крім того, просила відновити їй дошлюбне прізвище та стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу та оплату судового збору.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково і, зокрема, ствердив про припинення подружніх стосунків з початку цього року. Одночасно заявив, що причиною сварок та скандалів була неадекватна поведінка позивача, яка безпричинно впадала в істерику, тікала з дому і т.п. Категорично заперечує можливість примирення. Погоджується на відновлення позивачу дошлюбного прізвища, але вважає, що судові витрати вони мають нести порівну.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4) стверджується, що сторони з 18 листопада 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

Позивач обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнав її. Підтримання та визнання позову сторонами, категоричність в рішенні, на думку суду, свідчить про байдужість подружжя до існування їх шлюбу. З огляду на це, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 4), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище ОСОБА_1 змінила на прізвище чоловіка ОСОБА_1. У позовній заяві та судовому засіданні позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору (а.с. 1). Тому саме така сума судових витрат має бути стягнена з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Сама лише квитанція про внесення плати за оформлення позовної заяви (а.с. 6) не може бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 113 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст.ст. 10, 60, 84, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Розірвати шлюб, укладений 18 листопада 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 3389 між ОСОБА_2, 1980 року народження та ОСОБА_1, 1982 року народження.

Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу відновити прізвище ОСОБА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 18 серпня 2010 року, ід. № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В частині стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення скарги.

Суддя: _________