Справа № 473/1683/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Данилевич Т.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Фін Стандарт», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про застосування наслідків нікчемного правочину, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Фін Стандарт» ( далі - відповідач - 1), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - відповідач -2) про застосування наслідків нікчемного правочину.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 09.09.2014 року між нею та відповідачем - 1 було укладено договори № 002848, № 002849 з метою отримання позики в загальному розмірі 150 000 грн. 00 коп.

Згідно умов даних договорів, відповідач -1, за згодою Учасника взяв на себе зобов'язання вчинити від імені та за рахунок Замовника певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної в Додатку № 1 та даних договорів, на умовах діяльності Системи «Укрфінстандарт», що міститься в додатку № 2.

В порядку виконання обумовлених угод позивачем було сплачено реєстраційні платежі в загальному розмірі 4 500 грн. 00 коп., а також оговорені щомісячні платежі в загальному розмірі 2 341 грн. 68 коп.

Згідно додатку №2 відповідач -1 організовує Захід з розподілу грошового Фонду замовників, на якому приймається рішення про надання безвідсоткової позики Замовникам.

Проте, до цього часу визначені договорами гроші ОСОБА_1, незважаючи на неодноразові звернення до відповідача - 1 з цього питання так і не отримала.

Посилаючись на те, що вищевказані договори укладено нею під впливом обману з боку вдповідача - 1 із застосуванням нечесної підприємницької діяльності і «пірамідальних схем», тобто є нікчемними, позивач просила застосувати наслідки нікчемного правочину, а саме: стягнути з відповідача - 1 гроші в розмірі 6 841 грн. 68 коп.

Крім того, виходячи з наведеного, позивач вважала, що є нікчемними й договори страхування, що були укладені між нею та відповідачем - 2, оскільки останні за своєю суттю мають забезпечувальний характер, в зв'язку з чим позивач просила стягнути з відповідача -2 1 500 грн. 00 коп. сплачених нею страхових внесків.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача - 1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача -2 в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Разом з тим, згідно письмових заперечень, що надійшли на адресу суду, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити, в зв'язку з тим, що встановлення нікчемності договорів, укладених з відповідачем - 1, автоматично не впливають на дійсність договорів страхування, тоді як їх недійсність з будь-яких інших підстав позивачем не доведено.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема, судом встановлено, що 09.09.2014 року між позивачем та відповідачем - 1 було укладено договори № 002848, № 002849 з метою отримання позики в загальному розмірі 150 000 грн. 00 коп.

Згідно умов даних договорів, відповідач - 1, за згодою Учасника взяв на себе зобов'язання вчинити від імені та за рахунок Замовника певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної в Додатку № 1 та даних договорів, на умовах діяльності Системи «Укрфінстандарт», що міститься в додатку № 2.

В порядку виконання обумовлених угод позивачем було сплачено реєстраційні платежі в загальному розмірі 4 500 грн. 00 коп. (по 2 250 грн. 00 коп. за кожним договором), а також щомісячні платежі в загальному розмірі 2 341 грн. 68 коп. (23.09.2014 року по 529 грн. 17 коп. за кожним договором, та 21.10.2014 року по 641 грн. 67 коп. за кожним договором).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, за правилами ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закону) забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе, в тому числі, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому, в вищевказаному законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано. Проте, за змістом п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону можливо зробити висновок, що поняття «пірамідальна схема» містить такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Тобто, виходячи з наведеного, для кваліфікації підприємницької діяльності як "пірамідальної схеми» необхідна сукупність зазначених вище ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Разом з тим предметом спірних договорів є надання Виконавцем (відповідачем - 1) Замовнику (позивачу) адміністративних послуг, в тому числі фінансового характеру, з метою отримання Замовником безвідсоткової позики.

За умовами вказаних договорів позивач щомісячно сплачує платіж до грошового фонду Замовників, за рахунок якого Виконавець надає відповідні суми у безвідсоткову позику та платіж за юридичний супровід за системою «Укрфінстандарт».

Надання позики здійснюється шляхом проведення Заходу з розподілу грошового фонду замовників у разі достатності коштів обумовленого фонду. Замовник за відсутності заборгованості по сплаті загальних платежів має право брати участь у Заході. Надання позики оформлюється відповідним рішенням в порядку визначеному ст.4 додатків № 2.

За таких обставин посилання позивача, її представника на те, що діяльність відповідача - 1 за оскаржуваними договорами функціонуванням „пірамідальної схеми", не може бути прийнято судом до уваги, оскільки суперечить змісту п.7 ч.3 ст.19 Закону в зв'язку з відсутністю головних ознак „пірамідальної схеми" - безтоварності та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, адже в групах позику отримують всі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі отримання позики кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року (№ 6-40цс 13), ухваленої в порядку статті 360-7 ЦПК та обов'язковою для судової практики.

Разом з тим, в силу ч. 1 ст. 227 ЦК України з врахуванням роз'яснень, наданих Верховним Судом України в п. 17 постанови Пленуму №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вчинення юридичною особою договору без відповідного дозволу (ліцензії) є оспорюваним правочином, а тому такий правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду, проте таких вимог позивач у судовому засіданні не заявляла.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про введення її іншою стороною договору в оману, тобто обман відповідача - 1 щодо наявності в нього ліцензії, що значним чином вплинуло на її вибір та спонукало позивача до укладення спірних угод, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (зокрема щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням).

Закон по іншому трактує характер угоди, укладеної під впливом обману, підводячи її під поняття «нечесна підприємницька практика».

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 цього Закону нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону вказують на те, що нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди.

Ч. 6 ст. 19 Закону на відміну від норм Цивільного кодексу України визнає правочини, вчинені з під впливом обману (з використанням нечесної підприємницької практики) не оспорюваними, а недійсними (нікчемними).

Проте, слід враховувати, що відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Між тим, позивачем не обґрунтовано істотність значення для неї обставин, щодо яких, як вона зазначає, її було введено в оману (відсутність ліцензії), не надано переконливих доказів того, що за наявності достовірної інформації ОСОБА_1 беззаперечно відмовилася від укладення договорів з відповідачем -1.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час укладення договорів позивач отримала примірник договорів та додатків до нього які містять детальний опис послуг відповідача -1. Своїм підписом позивач підтвердила факт ознайомлення, розуміння її умов та згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договорів з додатками.

Разом з тим, відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Що стосується посилання позивача про встановлення в договорі істотного дисбалансу інтересів, тобто наявність в ньому несправедливих умов, то суд виходить з такого.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону, за яким умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи вказану норму можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору, як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Проте зазначені позивачем обставини не вказують на наявність сукупності ознак, які б в свою чергу свідчили на несправедливість умов договору.

Не встановлено таких ознак й судом.

Встановлені судом обставини в своїй сукупності вказують на необґрунтованість вимог позивача щодо застосування наслідків нікчемних правочинів, які були укладені між позивачем та відповідачем - 1.

За таких обставин, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо застосування наслідків нікчемності договорів страхування, укладених між позивачем та відповідачем - 2. Вимог про визнання їх недійсними позивач не заявляла.

В силу ст. 88 ЦПК України, враховуючи ухвалення рішення на користь відповідача та законодавче звільнення позивача від сплати судових витрат, ці витрати компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Фін Стандарт», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про застосування наслідків нікчемного правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.В.Лузан