АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4144/14-ц Номер провадження 22-ц/786/440/15Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Панченко О.О., Обідіної О.І.

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) "ПриватБанк" звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № PLXRRX07550341 від 19.02.2007 року ОСОБА_2 19.02.2007 року отримав кредит у розмірі 1032.48 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 15.08.2014 року мав заборгованість 8073, 67 грн., яка складалася з наступного: 40, 31 грн. заборгованості за кредитом; 2924, 54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 139, 40 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4969, 42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми позивачем віднімається сума у розмірі 2445, 38 грн., яка була задоволена судовим наказом Ленінського районного суду м. Полтави від 31.07.2008 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 5628, 29 грн., а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.- штраф (фіксована частини); 281, 41 грн. (процентна складова)

А тому ПАТ КБ «ПриватБанк» остаточно просив стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором у сумі 6409, 70 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2014 рокупозов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 6409,70 грн., та судовий збір в розмірі 243.60 грн.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 оскаржив рішення суду, в апеляційній скарзі просив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач уклав з банком кредитний договір № PLXRRX07550341 від 19.02.2007 року та отримав кредит у розмірі 1032,48 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.08.2014 року становила на загальну суму 8073,67 грн., та складається з: - 40,31 грн. - заборгованість за кредитом; - 2924,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 139,40 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 4969,42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

Судовим наказом від 31.07.2008 року, виданим Ленінським районним судом м. Полтави з ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти за вказаним кредитним договором в розмірі 2445,38 грн.

Таким чином, різниця заборгованості становить 5628,29 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 281,41 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 6409,70 грн.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобов'язання не виконувались, у зв'язку з чим утворилась кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню.

При цьому, місцевим судом вірно не прийнята до уваги заява про застосування строків позовної давності відповідача, так як останній платіж в погашення кредиту відповідно до розрахунку був здійснений 30.06.2011 року, також згідно п. 5.5 кредитного договору строк позовної давності встановлений тривалістю в 5 років та погоджений сторонами.

Не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції доводи апелянта про недоведеність позивачем обставин, які мають значення для справи, неналежність поданих позивачем доказів, виходячи з таких підстав.

Як убачається із заяви позичальника, договір про надання банківських послуг складають заява позичальника та запропоновані ПАТ КБ «ПриватБанк» умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»)

Із заяви випливає, що відповідач ознайомився та згоден із умовами надання кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду надав копії умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») (а.с. 7-10).

Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на наведене та з урахуванням принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов'язок спростувати той факт, що надані суду ПАТ КБ «Приватбанк» умови надання банківських послуг та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») (а.с. 7-10). не є частиною укладеного договору.

Проте, відповідачем та його представником не надано доказів, які б ставили під сумнів, що надані умови надання банківських послуг не є частиною укладеного договору.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Так, статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в п'ять років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Вказана правова позиція відображена у Постанові Верховного суду України від 24.09.2014 року у справі №6-144цс14, і є обов'язковою для врахування судами в силу положень ст. 360-7 ЦПК України.

Отже, із урахуванням вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що сторони досягли згоди щодо строку позовної давності, як загальної так і спеціальної тривалістю в п'ять років.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Останній платіж в погашення кредиту відповідно до розрахунку був здійснений 30.06.2011 року

Таким чином, враховуючи, що позов пред'явлений у вересні 2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустив п'ятирічний строк для звернення до суду.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про відсутність доказів з питання правонаступництва позивача, оскільки кредитний договір укладався ОСОБА_2 з ЗАТ КБ «ПриватБанк», а позов до суду подано іншою юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зокрема, в матеріалах справи в наявності Протокол №18 загальних зборів акціонерів ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 30.04.2009 року, в якому постановлено про прийняття рішення про зміну типу ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», окрім того, загальними зборами акціонерів від 12.02.2013 року затверджена нова редакція статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», яка погоджена НБУ 15.03.2013 року.

Посилання апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом порядку розгляду справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки порушення норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це не потягло за собою ухвалення неправильного рішення.

Разом з тим, визначаючи розмір пені, суд першої інстанції визнав обґрунтованою її суму 4969, 42 грн.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Вищевказана позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованими процентами річних), суд, не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню.

За таких обставин, рішення місцевого суду в частині розміру пені підлягає зміні шляхом зменшення суми пені, нарахованої за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором на 2 000 грн. (до суми заборгованості за кредитом та відсотками) з 4969, 42 грн. 2969, 42 грн., зменшивши таким чином загальну суму заборгованості за кредитним договором до 4409, 70 грн.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» розміру заборгованості.

У іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2014 року- змінити в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» розміру заборгованості, зменшивши розмір стягнутої заборгованості за кредитним договором з 6409, 70 грн. до 4409, 70 грн.

У іншій частині рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль