У х в а л а

іменем україни

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Журавель В.І., Червинської М.Є., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про зобов'язання не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 3 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з донькою, а саме: систематичні побачення з донькою (кожний день з понеділка по п'ятницю з 15.00 години до 18.00 години) на одинці без участі ОСОБА_2 та інших сторонніх осіб за місцем проживання, перебування батька; святкові дні за спільною згодою обох батьків; спільний відпочинок батька з донькою у першу половину літа; необмежене спілкування з донькою ОСОБА_3 особисто; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з донькою, або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить із батьком; в день побачення з донькою має право забирати доньку з дому/дошкільного закладу у присутності бабусі - ОСОБА_4; систематичне спілкування батька з донькою засобами телефонного зв'язку щотижня з 09.00 години до 21.00 години. Зобов'язати ОСОБА_2 за два дні до дня його зустрічі з донькою надати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він з березня 2007 року перебував з ОСОБА_2 у цивільних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 Він з листопада 2010 року не підтримує жодних стосунків з ОСОБА_2 та вони не ведуть спільного господарства. Він має необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування й відпочинку дитини. Проте, відповідачка перешкоджає йому бачитись із донькою.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 В обґрунтування позову зазначала, що вона має малолітню доньку ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживає з нею. Вказувала, що за час спільного проживання з ОСОБА_1, який є батьком дитини, останній не приділяв уваги доньці. З листопада 2010 року вони проживають окремо, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально її не утримує, не цікавиться станом її здоров'я, а відтак ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Вона не чинить ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 3 вересня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1, який народився 4 вересня 1974 року, батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, ухиляється від її матеріального утримання, а тому інтереси дитини потребують позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до чч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суди попередніх інстанцій зазначені норми права та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України не врахували, норми закону до уваги не взяли, не надали оцінки доводам ОСОБА_1 про наявність висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 29 квітня 2014 року щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав, а також про те, що від спілкування з дитиною він не ухиляється, а навпаки, йому перешкоджають у цьому, у зв'язку з чим він й звернувся до суду з зазначеним позовом, не врахували майновий стан та особу відповідача, місце проживання, не з'ясували, чи перебуває він на обліку у лікаря психіатра або нарколога, чи дійсно самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно дочки, та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні первісного позову та позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_3

Крім того, суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, не встановили виключні обставини, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з батьком, чим порушили принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Оскільки судами, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, не враховані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та які б вказували на умисну, винну поведінку відповідача, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 3 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Ф. Хопта

Судді: В.І. Журавель

М.Є. Червинська

В.А. Черненко

С.П. Штелик