Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року Путильський районний суд

Чернівецької області

у складі:

головуючого судді : Дідуха Д.В.

секретаря : Мигирян Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Путила справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

В позові зазначив, що 10 вересня 2004 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 у виконкомі Мариничівської сільської ради Путильського району Чернівецької області, актовий запис №06.

Від шлюбу народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На початку сімейного життя відповідачка нормально відносилась до нього та сім"ї, вони разом виховували спільного сина та дітей відповідачки від другого шлюбу.

Однак з часом все змінилось в негативну сторону, відповідачка самоусунулась від участі в житті сім"ї, почала дорікати йому у всьому, по декілька днів не приходити додому та зраджувати його з іншими чоловіками.

Вже більше року вони разом не проживають. Він проживає в будинку його дядька разом із сином ОСОБА_4, який навчається в 5-му класі Мариничівської школи,а відповідачка у своїх батьків.

Просить суд задовольнити його позовні вимоги.

Позивач і його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідачка визнала позов про розірвання шлюбу і згідна на те, щоб дитина проживала разом із батьком.

Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи цей спір суд виходить із норм чинного законодавства України, якими регулюється порядок розірвання шлюбу.

Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони не проживають разом більше одного року і не ведуть спільного господарства.

Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті вказує, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки встановлені законом.

Вирішуючи вимогу позивача про визначення проживання дитини із батьком, суд виходить із того, що відповідно до вимог статті 160 ч.2 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а в суді вирішується тільки спір між батьками з цього питання, якщо вони проживають окремо.

Судом встановлено, що сторони дійсно проживають окремо, але спору про визначення місця проживання дитини між ними немає.

З огляду на це, та внаслідок відсутності спору про місце проживання дитини, суд не знаходить підстав для розгляду позовної вимоги в цій частині.

Керуючись ст.ст.105, 110, 112, 160 СК України, та ст.ст. 10, 60, 213 -215, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований виконкомом Мариничівської сільської ради Путильського району Чернівецької області, актовий запис №06 від 10 вересня 2004 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через районний суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя