РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2015 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої - судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Підвальної Є.З.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що 21 жовтня 2002 року Хмельницький районний суд розглянув цивільну справу за його позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2, ухвалив рішення про задоволення позову, однак ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 лютого 2003 року вказане рішення скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в позові в зв'язку з недостатністю доказів сумісного проживання позивача з ОСОБА_4На даний час позивач дізнався, що існують і інші свідки його та відповідача спільного проживання. Вказаний факт необхідно встановити для того, щоб в подальшому позивач мав можливість реалізувати своє право власності на спільне сумісне майно та ставити питання про розподіл спільного сумісного майна. Просив ухвалити рішення відносно того, що в період з липня 1998 року по червень 2000 року він проживав спільно однією сім'єю та вів спільне господарство з ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і просить їх задовольнити, додатково пояснивши, що з 1992 року знайомий з відповідачем, а в період 1998 - 2000 рр. вона та позивач жили однією сім'єю. 5 - 6 років вони жили у АДРЕСА_1, шукали будинок. Потім купили в розстрочку будинок в АДРЕСА_2 Вели господарство, зокрема, позивач допомагав вдома, мав швейні цехи, доходи від торгівлі на ринку, пасажирських перевезень. В шлюбі не перебували; позивач не бажав реєструвати шлюб з відповідачем, однак за її бажанням вони провели обряд вінчання. В цей період в шлюбі з будь-якою іншою жінкою також не перебував.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що позову не визнає, звернув увагу на те, що позивач дублює попередній свій позов, який вже заявлявся ним з приводу аналогічних обставин. Судовим рішенням у попередній справі за позовом ОСОБА_1 вже було досліджено та встановлено, що будинок, про який вказує позивач, був придбаний в квітні 2001 року і згодом подарований бабусі відповідача. Показання свідків не можуть бути належними доказами факту спільного проживання чоловіка і жінки без шлюбу і лише на основі показань свідків не може бути розподілено будь-яке майно, яке позивач вважає спільним. Крім того, норми СК України про поширення правил щодо спільної сумісної власності на майно подружжя на осіб, які не проживають однією сім'єю без шлюбу, не застосовуються до правовідносин за період з 1998 по 2000 рр., оскільки набрали чинності лише в 2004 році. Вважає позов безпідставним, необґрунтованим і просить в його задоволенні відмовити.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що є колишнім сусідом позивача і позивач представляв йому жінку на ім'я ОСОБА_11 як свою дружину. Впродовж якого часу вони жили разом, йому не відомо, що вони не перебували в шлюбі, він не знав; чи мали спільний бюджет, спільні витрати - не цікавився. Впродовж липня 1998 р. - червня 2000 р. зустрічав позивача по вул. Західній в с. Лісові Гринівці, де порадив йому купити будинок, однак де жили, ночували позивач та його жінка, не бачив. Чиї кошти витрачались на будинок, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він - знайомий позивача і знає, що позивач жив з жінкою на ім'я ОСОБА_11. В період з липня 1998 року по червень 2000 року ОСОБА_1 і ОСОБА_11 жили у АДРЕСА_1, а він жив в квартирі № 14. Заходив до них вгості, однак чи вели вони спільне господарство, чи мали спільні доходи та витрати, чи придбавали спільно майно - не знає.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних мотивів.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 14.02.2003 року у цивільній справі № 22-175 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3., ОСОБА_9, ОСОБА_10, Лісовогринівецької сільської ради про визнання покупцем за договором купівлі-проладуж будинку та земельної ділянки, визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на будинковолодіння, визнання частково недійсним договору дарування було встановлено, що 28.04.2001р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 був укладений і нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2. ОСОБА_1 стороною в договорі не був. На підставі рішення № 3 Лісогринівецької сільської ради від 26.04.2001р. ОСОБА_3. видане свідоцтво про право власності на зазначений будинок. 03.12.2001 р. ОСОБА_3. та ОСОБА_10 уклали договір, за яким ОСОБА_3. подарувала, а ОСОБА_10 прийняла в дар будинок АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_3 на праві власності. ОСОБА_3. в установленому законом порядку, на законній правовій підставі набула і оформила право власності на домоволодіння, а тому вправі була цим майном розпорядитися. Під час розгляду справи ОСОБА_1 не довів, що разом з ОСОБА_3 вони складали сім'ю, а спірне майно придбане саме внаслідок спільної праці членів сім'ї.

На даний час внаслідок зміни прізвища ім'я відповідача - ОСОБА_3, що підтверджується її паспортом, свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 17.04.2013 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 11.08.2010 року, копії котрих наявні в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом було роз'яснено позивачу вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, однак ним не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що він в період з липня 1998 року по червень 2000 року проживав спільно однією сім'єю та вів спільне господарство з ОСОБА_3, - і такі обставини свого підтвердження в ході судового розгляду справи не знайшли.

Зокрема, суд не бере до уваги пояснень позивача про те, що сторони провели обряд вінчання, оскільки частинами 1, 2 ст. 6 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян.

Суд також критично оцінює і не бере до уваги пояснень допитаних в судовому засіданні свідків про спільне проживання сторін однією сім'єю, оскільки свідки не змогли чітко пояснити, в який конкретно період (а свідок ОСОБА_6 - і де саме) сторони проживали спільно однією сім'єю, чи мали вони спільний бюджет, спільні доходи та витрати, не змогли правильно назвати імені відповідача.

Крім того, позивач посилається на те, що встановлення вказаного ним факту необхідне йому для подальшого поділу майна, набутого спільно з відповідачем, однак відмовився конкретизувати, якого саме майна. При цьому будинок по АДРЕСА_2, про який він вказував в своїх поясненнях, згідно вище вказаного рішення Апеляційного суду Хмельницької області, був придбаний відповідачем 28.04.2001 р., а не в період з 1998 по 2000 рр.

Також суд звертає увагу позивача на те, що можливість визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (а отже, і подальшого поділу такого майна), передбачена ст. 74 СК України, однак вказана норма на правовідносини, котрі виникли до набрання чинності Сімейним кодексом України (2004 р.), не поширюється.

В період, який зазначає позивач (липень 1998 р. - червень 2000 р.), діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України і він не передбачав можливості поділу майна як об'єкта спільної сумісної власності на основі лише проживання жінки та чоловіка однією сім'єю та ведення ними спільного господарства, якщо такі чоловік та жінка не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою в період придбання відповідного майна.

Таким чином, законні підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 6, 22, 29 КпШС України, ст. 74 СК України, ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: