УХВАЛА

іменем україни

20 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, про уповноваження позивача укласти з будь-яким покупцем договір купівлі-продажу земельної ділянки та вжити інші заходи, спрямовані на це, про передачу земельної ділянки в управління позивача за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ПАТ КБ «Надра» (далі - банк) звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 30 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №74/П/63/2008-840 на суму 198 047, 64 доларів США із строком користування до 28 липня 2034 року та виплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 15, 49% річних.

У забезпечення виконання зобов'язання, що випливає із кредитного договору, 30 липня 2008 року між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 0, 1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та яка стане власністю відповідача в майбутньому після отримання ним державного акту на право власності на земельну ділянку, який буде виданий на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4

Оскільки своїх зобов'язань по кредитному договору ОСОБА_3 належним чином не виконує, банк просив з метою погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 379 982, 73 доларів США та 581 958, 89 грн. звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 30 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №74/П/63/2008-840, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 198 047, 64 доларів США із строком користування до 28 липня 2034 року та із сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 15, 49% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає із кредитного договору, 30 липня 2008 року між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 0, 1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та яка стане власністю відповідача в майбутньому після отримання ним державного акту на право власності на земельну ділянку, який буде виданий на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4, посвідчений 30 липня 2008 року приватним нотарісом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю. за реєстровим №2339.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 4 червня 2014 року у останнього виникла заборгованість у розмірі 429 010 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5 092 393 грн. 79 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що право власності за відповідачем на земельну ділянку, яка перебуває в іпотеці, не зареєстровано, а тому у банка не виникло право іпотеки цього об'єкту нерухомого майна.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Таке право передбачене і п. 3.3.5. договору іпотеки.

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до п. 4.1. договору іпотеки право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Суди на вказані норми матеріального права до умови договору уваги не звернули.

При ухвалені оскаржуваного рішення судом не було також враховано, що згідно з п. 3.1.12 договору іпотеки на відповідача було покладено обов'язок отримати державний акт на право власності на земельну ділянку, що є предметом іпотеки, зареєструвати право власності на нього та надати позивачу докази на підтвердження виконання даного обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.

Разом із тим суди не звернули уваги на те, що відповідно до ч. 3 ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення, а за ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений нотаріально та зареєстрований нотаріусом у реєстрі відповідно до законодавства.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Суд зазначеного не врахував та, ухвалюючи рішення, не звернув уваги на те, що правовстановлюючими документом щодо переданої в іпотеку земельної ділянки є саме договір купівлі-продажу земельної ділянки, не встановив момент переходу до відповідача права власності на земельну ділянку та висновку по відсутність підстав для задовлення позову дійшов передчасно.

З огляду на викладене ухвалені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік