АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2062/15 Справа № 208/8405/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Похваліта С. М. Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої судді : Кочкової Н.О.,

Суддів: Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О., за участю секретаря: Левцунова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частину квартири і визнання права власності на квартиру в цілому, - за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їй на підставі договору дарування від 11 вересня 2014 року належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а 1/3 частка квартири належить ОСОБА_3, яка самовільно зайняла всі кімнати в квартирі, не погоджуючись проживати в тій кімнаті, яку позивач їй пропонувала з урахуванням належної їй частки квартири. Між ними виникають сварки і непорозуміння з приводу користування квартирою, яка є єдиною належною позивачу нерухомою власністю, у той же час відповідач володіє двокімнатною квартирою за адресою АДРЕСА_2, де вона і зареєстрована. Посилаючись на те, що спільне володіння та користування спірною квартирою є неможливим, позивач просить припинити право власності на частку квартири відповідача з виплатою компенсації, яка буде внесена на депозитний рахунок суду після відкриття провадження у справі (а.с.1-4).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року позов задоволено: припинено право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 у Дніпродзержинську, визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру в цілому; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/3 частки квартири в розмірі 55 007 грн. та із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 550 грн.07 коп.(а.с. 56-57).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову (а.с. 61-63).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, що вбачається з договору дарування від 11 вересня 2014 року (а.с. 9,10). Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 14 квітня 2014 року ОСОБА_3 належить 1/3 частка вказаної квартири (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що частка квартири відповідача (1/3) по відношенню до частки квартири позивача (2/3) є незначною, квартира є річчю неподільною, спільне володіння й користування майном є неможливим, тому припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, з урахуванням того, що позивачем внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України 55 007 грн. - вартість 1/3 частки квартири.

Однак, із вказаним висновком погодитись не можна з наступних підстав.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та вимог ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно ст. 365 ЦПК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Виходячи із того, що суд 1 інстанції фактично не застосував закон, який підлягав застосуванню (ст. 41 Конституції України), висновки суду про те, що частка відповідача є незначною, і про те, що припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам - не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду згідно із п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

ОСОБА_3 як в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді заперечувала проти відшкодування їй вартості її частки у спірній квартирі, посилаючись на те, що це завдасть істотної шкоди як її інтересам так і інтересам її сім'ї, оскільки у даній квартирі вона проживає більше, ніж 29 років.

Із матеріалів справи вбачається, що попереднім власником 2/3 частин спірної квартири був ОСОБА_4, який звертався до суду із позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на частину нерухомого майна, визнання в цілому права власності на квартиру. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 вересня 2014 року рішення суду залишено без змін (а.с.21-22).

Спірна квартира складається із 4-х жилих кімнат та має загальну полощу 70,1 кв.м., тому сторони мають можливість установити порядок користування квартирою, а саме по собі внесення ОСОБА_2 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України 55 007 грн. не є безумовною підставою для позбавлення її права на частку у спірному майні.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити, а посилання позивача на те, що між нею і відповідачем виникають розбіжності та сварки щодо користування своїми частками квартири, - не є підставою для задоволення позову, оскільки з позовними вимогами про визначення порядку користування квартирою позивач не зверталась, вона має інше житло, де і зареєстрована, а виклики міліції у спірну квартиру протягом 2013-вересня 2014 року свідчили про конфлікти між ОСОБА_3 і попереднім власником ОСОБА_5, виклик міліції 29 жовтня 2014 року відбувся через сварку на побутовому підґрунті (а.с.13-18, 29).

Керуючись ст.. 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частину квартири і визнання права власності на квартиру в цілому - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Кочкова Н.О.

Судді: Каратаєва Л.О.

Григорченко Е.І.