Номер провадження 2/756/703/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі: головуючого-судді - Яценко Н.О.

при секретарі - Головатюк І. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Заступника прокурора Оболонського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, що існувало до порушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1158/3227 «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 в Оболонському районі міста Києва» передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для цілей за адресою вказаним у рішенні.

На виконання цього рішення ОСОБА_1 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2), який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 06.05.2010 за № 04-7-02513.

Вважають, що вказане рішення Київської міської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв*язку з чим рішення має бути визнано незаконним і скасовано , а державний акт - визнаний недійсним, оскільки оспорюваним рішенням Київської міської ради земельну ділянку у АДРЕСА_1 в Оболонському районі м.Києва надано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Водночас, відповідно до земельно-кадастрової інформації на земельну ділянку (дані за формою 6-зем, графа 57) спірна земельна ділянка відносилась до земель рекреаційного призначення.

Зазначають , що в порушення ч.2 ст.52 Земельного кодексу України спірну земельну ділянку передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто для потреб, не пов'язаних з рекреаційними.

В порушення вимог ст.ст.118 Земельного кодексу України проект землеустрою не погоджено природоохоронним органом, як того вимагає закон.

Окрім того, зазначають, що в порушення ч.8 ст.118 Земельного кодексу , ст.9, ч.4 та ч.5 ст.35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», обов'язкова державна експертиза проекту відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1 в Оболонському районі м. Києва не проведена.

Вважають, що оспорюване рішення Київської міської ради від 24.09.2009 року прийнято з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним в судовому порядку.

У зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га у АДРЕСА_1 в Оболонському районі м.Києва видано на підставі незаконного рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1158/3227, він підлягає визнанню недійсним.

Також зазначають, що на даний час земельна ділянка відчужена ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

З огляду на викладене, посилаючись на ст.ст. 51, 52, 118, 152 Земельного кодексу України , ст.ст. 203, 215 , 328, 378 ЦК України просять суд визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1158/3227 «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в Оболонському районі міста Києва ; визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований 06.05.2010 р. Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 04-7-02513. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 21.02.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атапенко М.А., зареєстрований в реєстрі № 440. Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради земельної ділянки площею 0,10 га у АДРЕСА_1 в Оболонському районі міста Києва, кадастровий номер НОМЕР_2.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, направив клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача, зазначив, що просить прийняти законне та обґрунтоване рішення та застосувати строки позовної давності. Відповідач ОСОБА_1 також в судове засідання не з*явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, з посиланням на те, що Київська міська рада при прийнятті рішення про передачу ОСОБА_1. у приватну власність земельної ділянки керувалась позитивним висновком ГУ земельних ресурсів, так як саме цей орган перевіряв проект землеустрою на відповідність чинному законодавству, здійснював ведення Державного земельного кадастру та володів інформацією про цільове призначення земельної ділянки. Згідно проекту землеустрою цільовим призначенням спірної ділянки є будівництво і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Також зазначив, що ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.07.2013 р. відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_3 Просив в задоволенні позову відмовити. В судове засідання призначене на 21.05.2015 р. представник відповідача не з*явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду до участі в розгляді справи в якості третьої особи залучено ОСОБА_3, яка в судове засідання не з*явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1158/3227 «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 в Оболонському районі міста Києва» передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для цілей за адресою вказаним у рішенні.

На виконання цього рішення ОСОБА_1 видано державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) , який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 06.05.2010 за № 04-7-02513.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України (в редакції на момент прийняття спірного рішення) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою пункту 12 «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням статті 118 ЗК України.

Так, частиною першою статті 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частина шоста статті 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій» (яка була чинною на час виникнення правовідносин) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до статті 123 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Згідно ст.ст. 38, 39 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Як вбачається з положень ст.ст. 50, 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення відповідачу відповідної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд погоджено із Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради, Київською міською санепідемстанцією, Головним управлінням навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради, Головного управління охорони культурної спадщини, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради.

З висновку Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради вбачається, що даний орган не заперечує проти відведення земельної ділянки у встановленому законодавством порядку для будівництва та обслуговування садибного житлового будинку , господарських будівель та споруд, без права забудови до погодження та затвердження проектної документації у встановленому законодавством порядку.

Як убачається з листа Головного управління містобудування , архітектури та дизайну міського середовища зазначений державний орган погоджує проект землеустрою для подальшого затвердження в установленому порядку.

Відповідно до висновку щодо використання земельної ділянки, наявність містобудівних обмежень та умов, які мають враховуватися при розробці проекту відведення земельної ділянки зазначена характеристика земельної ділянки - відповідно до Генерального плану міста, територія за функціональним призначенням належить до території житлової та громадської забудови.

Головним управлінням екології земельних ресурсів погоджено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, цільове призначення земельної ділянки зазначено як будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Наявність висновку Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради є достатнім для погодження проекту відведення земельної ділянки й не потребує подальшого його погодження.

З листа Головного управління охорони культурної спадщини вбачається , що даний державний орган не заперечує проти використання відповідачем спірної земельної ділянки.

Як убачається з висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки , замовником якого є відповідач цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд .

Таким чином, враховуючи, що за інформацією Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, Київською міською санепідемстанції, Головного управління екології та охорони природних ресурсів, Головного управління земельних ресурсів викладеною у відповідних висновках цільове призначення спірної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, то підстав вважати вона відноситься до земель рекреаційного призначення у суду не має, а віднесення позивачем спірної земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення є необґрунтованим.

Київська міська рада при прийнятті рішення керувалася позитивним висновком саме Головного управління земельних ресурсів, так як саме цей орган перевіряв проект землеустрою на відповідність чинному законодавству, здійснював ведення державного земельного кадастру та володів інформацією про цільове призначення земельної ділянки.

Враховуючи, що підстав для визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 24.12.09 № 1158/3227 у суду не має, то як наслідок відсутні підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Як убачається з матеріалів справи 21.02.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атапенко М.А., зареєстрований в реєстрі за № 440. В своєму позові позивач просить вказаний договір визнати недійсним відповідно до ст.203, 215 ЦК України.

Згідно зі ст.4, 10 та 203 ЦК України, на які посилається позивач, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договором, згода на обов*язковість яких надана Верховною Радою України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах , встановлених Конституцією та законами України, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п*ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи те, що дана вимога є похідною від вимог про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, а також в межах заявлених вимог не встановлено порушень при укладенні між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 норм ст.203, 215 ЦК України, суд приходить до висновку, що слід також відмовити в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.02.2011 року.

В ході розгляду справи установлено, що ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.07.2013 р. відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_3, вказаний правочин в межах заявлених вимог позивачем не оспорювався, проте позивач просив суд відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради земельної ділянки площею 0,10 га у АДРЕСА_1 в Оболонському районі міста Києва, кадастровий номер НОМЕР_2, проте будь-яких вимог до нового власника не пред*явлено. За таких обставин суд не убачає підстав для задоволення і указаної вимоги.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено слід також скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Оболонського районного суду м. Києва № 2/756/703/15 від 22.10.2014 року, у виді накладення арешту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в Оболонському районі м. Києва, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Керуючись ст. ст. 12, 116, 118,123 Земельного кодексу України, Законом України «Про землеустрій», «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 1-11, 57-66, 88, 154, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Оболонського районного суду м. Києва № 2/756/703/15 від 22.10.2014 року, у виді накладення арешту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в Оболонському районі м. Києва, кадастровий номер НОМЕР_2 -скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: