Справа № 165/24/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/877/15 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Зленка Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» про стягнення заборгованості за банківським вкладом за апеляційною скаргою представника відповідача Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» Зленка Тараса Олексійовича на рішення Нововолинського міського суду від 03 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Нововолинського міського суду від 03 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ "Дельта банк" в користь ОСОБА_1 3791 (три тисячі сімсот дев'яносто один) долар США 28 центів за договором банківського вкладу в іноземній валюті № 6905 "Найкращий он-лайн" від 14.07.2014 року, 525 (п'ятсот двадцять п'ять) грн. 77 коп. 3% річних нарахованих на заборгованість за вкладом за період з 13.10.2014 року до 27.01.2015 року, та 10559 (десять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) доларів США 28 центів за договром банківського вкладу в іноземній валюті №3747 "Лояльний он-лайн" від 13.10.2014 року, 629 (шістсот двадцять дев'ять) грн. 53 коп. 3% річних нарахованих на заборгованість за вкладом за період з 13.10.2014 року до 27.01.2015 року, всього 14350 (чотирнадцять тисяч триста п'ятдесят) доларів США 56 центів заборгованості за вкладами та 1155 (одну тисячу сто п'ятдесят п'ять ) грн. 30 коп. 3 % річних та 650 (шістсот п'ятдесят) гривень понесених витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ПАТ "Дельта банк" в користь держави 2274 (дві тисячі двісті сімдесят чотири) гривні 46 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача Зленко Т.О., покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 липня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта банк" було укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті № 6905, згідно якого позивач передав відділенню банку на депозитний вклад грошові кошти в сумі 14197,53 доларів США 53 центи терміном на 3 місяці до 12.10.2014 року, відповідач зобов'язався виплатити відсотки в розмірі 9,5 % річних(а.с.3). 13 жовтня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта банк" було укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті № 3747, згідно якого позивач передав відділенню банку на депозитний вклад грошові кошти в сумі 10487 доларів США 84 центи терміном до 12.11.2014 року, відповідач зобов'язався виплатити відсотки в розмірі 9,5 % річних (а.с.4).

Відповідно до договору № 008-02503-040113 від 04.01.2013 року ПАТ "Дельта Банк" відкрив клієнту ОСОБА_1 поточний рахунок у доларах США № НОМЕР_1 (а.с.5).

Як вбачається з інформації із системи дистанційного обслуговування рахунку «Клієнт - Банк» згідно Договору про надання комплексних банківських послуг № 006-02503-040113 від 04.01.2013 року на власному рахунку ОСОБА_1 доступний залишок 14350,56 доларів США(а.с.7).

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталася до банку з вимогою про повернення їй коштів згідно депозитних договорів, а також про виплату відсотків передбачених депозитними договорами (а.с.11,13), однак листами від 41 жовтня 2014 року та 13 грудня 2014 року банк повідомив ОСОБА_1 про неможливість видачі з її депозитних рахунків усіх грошових коштів, посилаючись на встановлені обмеження на видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті певною сумою.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є актами органу державного управління.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції, давши вірну оцінку обставинам справи, прийшов до правильного висновку, що відмова банку у поверненні грошових коштів з банківських вкладів ОСОБА_1 суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також наведеним вище нормам цивільного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору і обгрунтовано задоволив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що після перерахування банком коштів з депозитних рахунків та зарахування цих коштів на власний поточний рахунок ОСОБА_1, зобов'язання банку по поверненню вкладу вважаються виконаними в повному обсязі не заслуговують на увагу виходячи з наступного,

За умовами укладених сторонами договорів банківського вкладу нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченні строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки (п.1.9), який відкритий на ім'я ОСОБА_1 в цьому ж банку. З виписки по рахунку (а.с.8-9) вбачається що кошти перераховані на поточний рахунок позивача відповідно до умов договорів 13 жовтня 2014 року та 12 грудня 2014 року. Проте як встановлено судом апеляційної інстанції з пояснень сторін, що позивач не має реальної можливості зняти ці кошти з поточного рахунку через касу банку готівкою та проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки за відсутності коштів у касі банку, а тому зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаними в день перерахування коштів на поточний рахунок вкладника. Така правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-140цс13 від 25 грудня 2013 року.

Покликання апелянта на постанову Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», п. 1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, на підставі якої банк не вправі був здійснювати видачу коштів з поточного рахунку є безпідставними, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Твердження апелянта про те, що в АТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно, а тому відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації зокрема, не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку і т.д. є безпідставним, оскільки відповідно до ч.6 статті 36 цього Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Договори банківського вкладу припинили свою дію 13 жовтня 2014 року та 12 грудня 2014 року, а тимчасову адміністрацію було запроваджено з 03 березня 2015 року. Крім того, відповідачем не надано доказів, що банком було передано інформацію щодо виплати коштів для позивача за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до ст. 52 вказаного Закону або виплати Фондом позивачу граничного розміру відшкодування коштів за вкладами в сумі 200 тис. грн.

Разом з тим, хоча процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення з відповідача 3% річних від суми простроченого грошового зобов'язання, оскільки в тексті договору не міститься відповідних положень, не заслуговують на увагу, так як 3 % річних від простроченої суми - це відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачена ст. 625 ЦК України, а оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню вкладу, тому ці кошти підлягають стягненню з останнього в користь позивача.

Безпідставними є покликання апелянта на незаконність рішення про стягнення боргу у доларах США з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад(депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Укладені між сторонами договори банківського вкладу не містять умов про повернення вкладу в іншій валюті, ніж та що зазначена в договорі, а також рух коштів по рахунку, відповідно до виписки по рахунку, відображений у доларах США. Крім того позивач зверталася з позовом про повернення банківського вкладу з підстав, передбачених нормами Цивільного Кодексу України, а не відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому стягнення неповерненого вкладу у валюті, в якій цей вклад було внесено відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу за відсутності необхідних доказів для такого стягнення не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 25 грудня 2014 року, розрахунок витрат на правову допомогу, квитанція про сплату коштів за надання правової допомоги (а.с.15-17).

Покликання апелянта на те, що АТ «Дельта Банк» вважається таким, що звільнений від сплати судового збору на час здійснення тимчасової адміністрації не відповідають вимогам частини 1 п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки відповідно до зазначеного Закону від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» Зленка Тараса Олексійовича відхилити, а рішення Нововолинського міського суду від 03 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді