У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Фаловської І.М., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення суми індексації заробітної плати з компенсацією, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча»), посилаючись на те, що з 31 жовтня 1993 року по 18 липня 2011 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати не проводилася індексація, передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити йому індексацію заробітної плати за період з березня 2003 року по липень 2011 року. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача індексацію заробітної плати за період з вересня 2003 року по липень 2006 року, а також компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» в розмірі 1070,60 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 липня 2011 року до часу ухвалення судового рішення, інші позовні вимоги просив залишити без розгляду.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією за період з вересня 2003 року по липень 2006 року включно у розмірі 1070,60 грн. та середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 3000 грн. з утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що факт наявності заборгованості із заробітної плати та невиплати ОСОБА_3 з вини відповідача всіх сум, належних останньому при звільненні, доведено, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, при визначенні розміру якого необхідно враховувати істотність суми заборгованості порівняно із середнім заробітком на підставі принципу співмірності.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Установлено, що позивач з 03 листопада 1993 року по 18 липня 2011 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с. 8 - 12). За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

Місцевим судом встановлено, що на час звільнення позивача повний розрахунок з ним проведений не був, оскільки не було виплачено суму індексації (527,04 грн.) за період з вересня 2003 року по липень 2006 року та компенсації втрати цієї частини заробітної плати (543,56 грн.), що підтверджується розрахунком індексації заробітної плати ОСОБА_3 з компенсацією за затримку у виплаті, наданим ПАТ «ММК ім. Ілліча» (а.с. 18).

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 липня 2014 року у справі № 6-60цс13, яка є обов'язковою для виконання для всіх судів України.

Судом встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку має нараховуватися з 19 липня 2011 року по день винесення рішення судом, тобто за 840 робочих днів.

Згідно із довідкою ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 18 квітня 2014 року розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_3 складає 236,48 грн. (а.с. 35).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_3, а саме за період з 19 липня 2011 року по 18 листопада 2014 року, становить 198643,20 грн. = (840 х 236,48 грн.).

Разом з тим, суд першої інстанції на вказані висновки уваги не звернув та не врахував, що вимоги ОСОБА_3 щодо розміру належних йому при звільненні сум задоволені в повному обсязі (1070,60 грн.), тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував усі обставини справи. З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду без змін.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

І.М. Фаловська

Г.В. Юровська