Справа № 463/5330/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1886/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання факту здійснення ФОП ОСОБА_3 нечесної підприємницької практики, що призвело до порушення його права, зобов"язання безоплатно повернути належний йому телевізор "DEWO", переданий відповідачу згідно квитанції №7073 від 02.09.2014 року та стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 2000.00 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що ним було надано суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачем порушено його право, як споживача, однак судом першої інстанції надано оцінку лише одному доказу - квитанції №7073 від 02.09.2014 року, чим порушено вимоги ст. 212 ЦПК України. Суд не врахував роз»яснення постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року №2, відповідно до яких сам факт видачі й одержання квитанції чи іншого документа на підтвердження укладення договору про побутове обслуговування свідчить про згоду сторін з усіма його умовами. Отже, ці умови є обов"язковими для сторін і суд повинен був виходити з таких при вирішенні спору. Апелянт зазначає про те, що в мотивувальній частині рішення вказано, що позивачем не доведено обставину неповідомлення його про вартість ремонту телевізора, проте судом першої інстанції залишено поза увагою факт, що у заяві - претензії на адресу ФОП ОСОБА_3 позивач вимагав надати обгрунтування вартості ремонту. Саме відсутність відповіді відповідача стала підставою для звернення до суду. Крім того, апелянт просить врахувати, що така позиція суду першої інстанції не відповідає висновкам Верховного Суду України, відповідно до яких, при вирішенні спорів про захист прав споживача судам слід врахувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов"язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві, тобто, порушникові прав споживача. В апеляційній скарзі зазначено і про те, що при визначенні ознак нечесної підприємницької практики, судом порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, не застосовано норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що наявна у справі квитанція про передачу телевізора не є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення договору про надання послуг по ремонту телевізора, а позивачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано інших доказів існування між сторонами договірних відносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1,2, 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними та допустимими.

Відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторонимають паво обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Звернення до суду з позовом позивач мотивує тим, що він, 02.09.2014 р., у приміщенні сервіс - центру, власником якого є ФОП ОСОБА_3, передав для ремонту телевізор «DEWOO», в підтвердження чого до матеріалів справи долучив копію квитанції № 7073, видану «Контакт. Ремонт техніки з гарантією», яка на думку позивача підтверджує укладення між ним та ФОП ОСОБА_3 договору про надання послуг по ремонту телевізора.

Разом з тим, як вбачається з вищезазначеної квитанції, така видавалася не фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, а «Контакт. Ремонт техніки з гарантією», зазначені у ній реквізити не заповнені, у квитанції не зазначено, хто прийняв телевізор, загальна вартість ремонту, на квитанції відсутня печатка, відсутній підпис клієнта про ознайомлення з умовами та правилами надання ремонтних послуг. За таких обставин, враховуючи відсутність інших доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неможливість ухвалення рішення суду про задоволення позову, оскільки таке буде ґрунтуватись на припущеннях, що є недопустимим.

Оцінюючи, як доказ, копію квитанції № 7073, якою на думку апелянта підтверджується передача ним для ремонту телевізора «DEWOO», колегія суддів зазначає, що така видавалася «Контакт. Ремонт техніки з гарантією», а не фізичною - особою підприємцем ОСОБА_3

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що засновником чи власником «Контакт. Ремонт техніки з гарантією» є ОСОБА_3, а аткож на підтвердження того, що «Контакт. Ремонт техніки з гарантією» є юридичною особою.

У зв»язку з відсутністю зазначеної інформації неможливо встановити, чи ОСОБА_3 є належним відповідачем, а пред»явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Вказуючи у позовній заяві про порушення своїх прав, оскільки йому не було повідомлено про вартість ремонту телевізора і в подальшому, зобов'язано оплатити 300 грн. за його ремонт, позивач всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини.

Враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами порушення прав позивача та необхідності їх судового захисту, суд першої інстанції з врахуванням положень ст. 611 ЦК України, вірно відмовив і у задоволенні позовної вимоги про стягнення 2000.00 грн. моральної шкоди.

На думку колегії суддів суд першої інстанції з врахуванням положень ст. 212 ЦПК України дав належну оцінку доводам позивача та наданим ним доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду про безпід ставність позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.