Справа № 373/1530/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

липня 2015 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

при секретарі Литвишко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора Київської області Білоуса Юрія Володимировича в інтересах держави в особі Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» до ОСОБА_1 про відшкодування коштів в порядку зворотної вимоги (в порядку ст.45 ЦПК України), -

ВСТАНОВИВ

Прокурор в інтересах держави в особі НІЕЗ «Переяслав» подав позов, у якому просить стягнути з відповідача на користь НІЕЗ «Переяслав» грошові кошти у розмірі 15000 грн та 1089 грн судового збору.

В попередньому судовому засіданні представник НІЕЗ «Переяслав» позовні вимоги підтримав та уточнив, що вони стосуються стягнення з відповідача спричиненої НІЕЗ «Переяслав» матеріальної шкоди, яка полягає у сплаті незаконно звільненому працівнику ОСОБА_2 стягнутої за рішенням суду з НІЕЗ «Переяслав» на її користь моральної шкоди та судового збору.

Прокурор Кучер І.В., який представляв інтереси Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора Київської області Білоуса Ю.В., підтримав позовні вимоги.

Мотивуючи позовні вимоги, представники Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора Київської області та НІЕЗ «Переяслав» вказали, що на виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013, у частині, що набрала законної сили, було сплачено на користь ОСОБА_2, зважаючи на визнання наказу про її звільнення незаконним, 15000 грн моральної шкоди та 1089 грн судового збору. Незаконність видання генеральним директором НІЕЗ «Переяслав» ОСОБА_1 наказу № 44-ос від 20.04.2011 про звільнення ОСОБА_2, а також винність ОСОБА_1 у заподіянні шкоди НІЕЗ «Переяслав» у звязку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу підтверджується вище зазначеним рішенням суду, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 у частині стягнення моральної шкоди та судового збору залишено без змін.

Факт заподіяння матеріальної шкоди, яка полягає у здійсненні вищезазначених виплат, позивачі доводять платіжними дорученнями від 01.09.2014 №№ 229, 230, 231 на загальну суму 16089 грн.

Як на підставу для задоволення позовних вимог представники прокурора та НІЕЗ «Переяслав» послались на приписи ч.ч. 1, 2 ст.130, п.8 ч.1 ст.134 та ст.237 КЗпП України. Також, позивачами зроблені посилання на положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14.

Право подання позову прокурором в інтересах НІЕЗ «Переяслав» представником прокурора обґрунтовано тим, що НІЕЗ «Переяслав» є державним закладом, який фінансується з Державного бюджету України, та стягнення з НІЕЗ «Переяслав», які відбулись за судовими рішеннями, спричинили шкоду державним інтересам.

Представник відповідача заперечуючи проти позову, письмових заперечень не надала, однак, у судових дебатах вказала, що прокурор не має повноважень на подання цього позову, оскільки НІЕЗ «Переяслав» є самостійною юридичною особою, органом управління майном якого є Міністерство культури України. Предмет позову не зачіпає інтереси держави, а стосується лише НІЕЗ «Переяслав», оскілки відповідно до статуту закладу він не несе відповідальності за зобовязаннями держави та органу управління майном, а вони за зобовязаннями НІЕЗ «Переяслав».

Крім того, до спірних правовідносин не може бути застосовано положення п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України, оскільки позовні вимоги стосуються стягнення моральної шкоди та судового збору, а не оплати незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу.

Також, представник відповідача посилається на недоведення вини відповідача у спричиненні матеріальної шкоди, яка є предметом розгляду, та причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача та спричиненою шкодою.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пункт 8 ч.1 ст.134 КЗпП України передбачає, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Факт перебування відповідача на посаді генерального директора НІЕЗ «Переяслав» на момент винесення наказу НІЕЗ «Переяслав» № 44-ос 20.04.2011 підтверджується наказами НІЕЗ «Переяслав» від 13.05.2010 № 69 про призначення його на цю посаду з 12.05.2010, від 13.05.2014 № 51-ос про звільнення відповідача з посади, а також самим цим наказом № 44-ос, який містить підпис відповідача із зазначенням його посади.

20.04.2011 наказом НІЕЗ «Переяслав» № 44-ОС про звільнення ОСОБА_2, за підписом генерального директора НІЕЗ «Переяслав» ОСОБА_1 було звільнено ОСОБА_2 з посади старшого інспектора з кадрів за прогули, вчинені 10, 11 березня 2011 року, тобто відсутність на роботі без поважних причин у зв`язку з самовільним використанням днів щорічної відпустки за відсутності на це згоди і дозволу керівництва.

Після підпису відповідача у наказі міститься запис про його погодження провідним юрисконсультом та начальником господарчого відділу, а також про ознайомлення ОСОБА_2

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013 наказ НІЕЗ «Переяслав» №44-ос від 20.04.2011 визнано незаконним та скасовано. ОСОБА_2 поновлено на посаді старшого інспектора з кадрів НІЕЗ «Переяслав» з 21.04.2011. З НІЕЗ «Переяслав» стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 178628,75 грн., моральна шкода в розмірі 15000 грн., судові витрати у розмірі 1089 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013 та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03.04.2014 скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення залишені у силі.

27.08.2014 видано наказ НІЕЗ «Переяслав» № 125-ос про скасування наказу №44-ос від 20.04.2011 про звільнення ОСОБА_2 та поновлення її на посаді старшого інспектора кадрів з 21.04.2011.

На підставі наказу НІЕЗ «Переяслав» від 29.08.2014 № 46-од ОСОБА_2 було виплачено 15000 грн моральної шкоди, а також 1089 грн судових витрат.

Статутом НІЕЗ «Переяслав», затвердженим наказом Міністерства культури України від 06.07.2012 № 732, визначено статус НІЕЗ «Переяслав», а також питання організації його діяльності, у тому числі повноваження генерального директора.

Крім вищезазначених, позивачами інших доказів на підтвердження своїх вимог не надано.

Відповідно до приписів ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

При дослідженні змісту рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013, а також ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 зясовано, що ними встановлено незаконність видання наказу НІЕЗ «Переяслав» №44-ос від 20.04.2011. Питання винності тієї чи іншої особи при цьому не встановлювалось.

Аналіз зазначених рішень вказує на те, що підставою визнання наказу НІЕЗ «Переяслав» №44-ос від 20.04.2011 стало те, що відсутність ОСОБА_2 на робочому місці 10 та 11 квітня 2011 року керівництвом НІЕЗ «Переяслав» розцінено як прогул, однак судом у рішенні від 27.08.2013 оцінено добровільну відмову ОСОБА_2 від стаціонарного лікування не як обовязок стати до роботи, а як обраний нею спосіб лікування, навіть помилковий, тобто встановлено поважність причин її відсутності на роботі у вказані дні за станом здоровя. При цьому, керівництвом НІЕЗ «Переяслав» було розглянуто заяву ОСОБА_2 про надання їй відпустки у ті дні, що не було задоволено. Дані про поінформованість керівництва НІЕЗ «Переяслав» щодо поважності причин відсутності ОСОБА_2 на робочому місці 10 та 11 квітня 2011 року, відповідно до змісту рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013, тобто через стан її здоровя, були відсутні.

Другою підставою незаконності наказу НІЕЗ «Переяслав» №44-ос від 20.04.2011 у рішенні від 27.08.2013 вказано відсутність погодження звільнення ОСОБА_2 із профспілкою «Захист справедливості» працівників НІЕЗ «Переяслав». При цьому, судом встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_2 у гендиректора НІЕЗ «Переяслав» були відсутні відомості про те, що вона є членом профспілки. У відповідях на звернення гендиректора НІЕЗ «Переяслав» до профспілок установи (дві профспілки) про членство у них ОСОБА_2, було повідомлено, що вона не є членом профспілок. А на повторний запит керівник профспілки «Захист справедливості» відповідь не надала. ОСОБА_2 не повідомила керівництво НІЕЗ «Переяслав» про своє членство у профспілці «Захист справедливості».

Таким чином, посилання представника НІЕЗ «Переяслав» на те, що винність відповідача у спричиненні матеріальної шкоди НІЕЗ «Переяслав», що є предметом спору, підтверджується рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013, спростовується змістом цього ж рішення.

Інші, наявні у справі докази, не вказують на винність відповідача у незаконному звільненні ОСОБА_2 та відповідно спричиненні матеріальної шкоди НІЕЗ «Переяслав» у звязку з таким звільненням.

Зокрема, не доведено наявність неправомірних дій з боку відповідача щодо заподіяння матеріальної шкоди НІЕЗ «Переяслав» та його винність у цьому заподіянні. З наданих суду доказів не вбачається та не вказано позивачами наявність або відсутність інших, крім відповідача

, осіб, винних у спричиненні вказаної матеріальної шкоди НІЕЗ «Переяслав». З обставин, встановлених рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013, вбачається, що необізнаність керівництва НІЕЗ «Переяслав» про членство ОСОБА_2 у профспілці відбулась через те, що ОСОБА_2 про цю обставину не повідомила, а керівництво профспілки надало недостовірну інформацію й при її перевірці проігнорувала відповідний запит.

У позовній заяві не зазначено та не повідомлено представниками позивачів у поясненнях у судовому засіданні, які конкретно порушення трудових обовязків допустив відповідач, не вказано та не доведено при судовому розгляді, що заподіяння матеріальної шкоди НІЕЗ «Переяслав» відбулось внаслідок протиправних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позовні вимоги сформульовані як: «стягнути з ОСОБА_1 на користь НІЕЗ «Переяслав» грошові кошти у розмірі 15000 грн та 1089 грн судового збору». Відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013 стягнення вищевказаних сум на відшкодування спричиненої ОСОБА_2 моральної шкоди здійснено у звязку з визнанням незаконними наказу про її звільнення та поновлення на роботі. Таке формулювання позовних вимог та навіть їх усного уточнення представником НІЕЗ «Переяслав», що ця вимога є вимогою про стягнення заподіяної матеріальної шкоди, не співвідноситься із посиланням у позовній заяві на ст.237 КЗпП України, відповідно до якої службова особа, винна в незаконному звільненні, зобовязана покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, оскільки підставою цих вимог є відшкодування моральної шкоди та судового збору у звязку з визнанням незаконним звільнення та поновленні на роботі.

Розглядаючи посилання представника відповідача на відсутність повноважень прокурора на подання позову в інтересах держави в особі НІЕЗ «Переяслав», суд бере до уваги, що набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» (№ 1697-VII від 14.10.2014) Законом № 335-VIII від 21.04.2015 відтерміновано до 15.07.2015, а також, що позов поданий до особи, яка на момент його подання вже не була керівником НІЕЗ «Переяслав». Крім того, НІЕЗ «Переяслав» є обєктом державної власності та належить до сфери управління Міністерства культури України. Зазначене вказує на наявність інтересів держави у питанні відшкодування шкоди, заподіяної НІЕЗ «Переяслав».

На підставі викладеного, зважаючи на приписи п.8 ч.1 ст.134, ст.ст. 130, 136, 138, 237 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора Київської області Білоуса Юрія Володимировича в інтересах держави в особі Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» до ОСОБА_1 про відшкодування коштів в порядку зворотної вимоги (в порядку ст.45 ЦПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано в установлений строк.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В.Свояк