АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

07 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості», в інтересах якого діє ОСОБА_1,

та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРІДА-ІНВЕСТ», в інтересах якого діє Волос ОлександрВолодимирович,

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості» до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління державного земельного агентства у місті Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕРІДА-ІНВЕСТ», про заборону здійснювати самовільну забудову та зобов'язання відновити стан земельної ділянки,

та за позовом третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРІДА-ІНВЕСТ» до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління державного земельного агентства у місті Києві, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості», про відновлення стану земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2011 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості» (далі - ТОВ «УКРНДІТП») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відновлення стану земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості», яке у вересні 2009 року придбало за договором купівлі-продажу 4/5 частки від земельної ділянки загальною площею 0,1001 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Власником іншої 1/5 частині від цієї земельної ділянки є ОСОБА_3, який розпочав будівельні роботи без погодження із позивачем, як співвласником земельної ділянки.

У зв'язку з продажем Товариству з обмеженою діяльністю «МЕРІДА-ІНВЕСТ» (далі - ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ»), під час розгляду справи, своєї частки земельної ділянки, позивач уточнивши позовні вимоги, та посилаючись на те, що у разі невжиття заходів щодо звільнення земельної ділянки від самовільної забудови, новим співвласником з ТОВ «УКРНДІТП» може бути стягнуто збитки, або існує вірогідність розірвання договору купівлі-продажу і стягнення коштів, отриманих за продане нерухоме майно, просив суд заборонити ОСОБА_3 здійснювати самочинне будівництво на спірній земельній ділянці та зобов'язати відповідача відновити стан земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки від будівельних матеріалів, будівельного сміття, що утворилося в результаті знесення.

Новий співвласник земельної ділянки - ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ», залучений до участі у справі у якості третьої особи, заявив самостійні вимоги до відповідача про відновлення стану земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки від будівельних матеріалів, будівельного сміття, що утворилося в результаті знесення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2014 року ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ» було укладено два правочини: договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі № 3808 та договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі № 3805. В результаті укладених договорів ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ» було придбано 4/5 частини земельної ділянки, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а також житловий будинок, загальною площею 101,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Співвласником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_3, який володіє 1/5 частини від 0,1001 га земельної ділянки. ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ» стало відомо, що ОСОБА_3 самовільно побудовано дві будівлі, які не погоджено із попереднім співвласником, що порушує права ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ», як нового співвласника.

ОСОБА_3, заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «УКРНДІТП» та ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ», вказав, що позивач приховав від суду відомості про наявність між співвласниками спільної часткової власності земельної ділянки, загальною площею 101,1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, нотаріальної Угоди конкретного користування між учасниками спільної сумісної власності від 06 жовтня 2003 року. Згідно вказаної угоди загальна земельна ділянка була поділена між співвласниками в натурі та належна йому площа, яка становить 200 кв.м., була встановлена в межах точок (15-23-24-25-10-11-12-13-14-15). Із змісту цієї нотаріальної угоди вбачається, що співвласник земельної ділянки (на той час ОСОБА_5.) не заперечував проти виконання ним робіт з реконструкції ділянки, будівництва житлових приміщень і господарських споруд на належній йому частині земельної ділянки. Будівельні роботи проводились на підставі винесеного 08 листопада 2007 року Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією Розпорядження № 1763 «Про надання дозволу ОСОБА_3 на проектування та будівництво житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позовів ТОВ «УКРНДІТП» та ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ».

Не погодившись із таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що у вказаній справі 19.06.2012 судом вже ухвалювалося заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог. Власноручно скасувавши попереднє законне рішення, суд ухвалив нове, що свідчить про те, що суд першої інстанції по різному вирішив по суті один й то же спір. Під час нового розгляду справи судом прийнято до уваги надані відповідачем докази на підставі яких і було ухвалено рішення. Зазначає, що положення поданої відповідачем Угоди конкретного користування між учасниками спільної сумісної власності від 06.10.2003 року, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, не можуть розповсюджуватися на наступних власників, в тому числі на ТОВ «УКРНДІТП» та ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ».

Третя особа - ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ», також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку. Вказала, що судом проігноровано рішення у іншій справі, в якій розглянуто аналогічний спір, та встановлено обставини, щодо здійснення відповідачем самовільного будівництва. Наявність угоди конкретного користування між попередніми учасниками сумісної власності не дає права відповідачу здійснювати на відповідній земельній ділянці самовільне будівництво без погодження дій зі співвласниками земельної ділянки та отримання дозвільної документації.

Посилаючись на те, що рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ» просило рішення першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ТОВ «УКРНДІТП» та ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ».

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, з підстав наведених в ній, та просив задовольнити. Також просив задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ».

Представник ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ» - Волос О.В. просив апеляційні скарги позивача та третьої особи з самостійними вимогами задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ТОВ «УКРНДІТП» та ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ».

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення апеляційних скарг та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Державної архітектурно - будівельної інспекції України - Вільгельм А.Д. просила ухвалити рішення відповідно до закону.

Головне управління Дерземагенства у м. Києві та Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, про день та час повідомлені належним чином, в судове засідання представників не направили, причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить 1/5 га земельної ділянки від 0,1001 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Інша частина, а саме 4/5 вказаної земельної ділянки, належала на праві власності ОСОБА_5

Згідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки. При продажу учасником належної йому частки у спільній частковій власності на земельну ділянку інші учасники мають переважне право купівлі частки відповідно до закону.

Судом встановлено, що 06.10.2003 року між ОСОБА_5, як власником 4/5 частки земельної ділянки та ОСОБА_3 був укладений договір конкретного користування, який був посвідчений приватним нотаріусом Івановою Л.М. та зареєстровано за реєстровим № 3905 (т. 1, а.с. 226).

За вказаною угодою, що містить План конкретного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, ОСОБА_5 відійшла у користування земельна ділянка загальною площею 801 кв.м., яка на плані-схемі зазначена I - (1-2-3-4-5-66-7-8-9-10-25-24-23-15-16-17-18-19-20-21-22-1), а ОСОБА_3, за вказаною адресою, перейшла у користування земельна ділянка загальною площею 200 кв.м., яка на плані-схемі зазначена II - (15-23-24-25-10-11-12-13-14-15).

ОСОБА_5 належну йому на праві власності земельну ділянку продав ТОВ «Австрія-Текстиль», правонаступник якого ТОВ «Австрія-Капітал» 04.09.2009 року за договором купівлі-продажу передало у власність ВАТ «УКРНДІТП» 4/5 частки від земельної ділянки загальною площею 0,1001 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

24.11.2014 року ТОВ «УКРНДІТП», яке є правонаступником ВАТ «УКРНДІТП», уклало з ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ» договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі № 3808 та договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі № 3805, згідно яких ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ» було придбано 4/5 частини земельної ділянки, що складає 0,1001 га, які визначені в натурі (на місцевості) та закріплені межовими знаками і зазначені у витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 29912700, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а також житловий будинок, загальною площею 101,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 358 ЦК України якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

За наведених обставин, доводи апеляційних скарг, що положення Угоди конкретного користування між учасниками спільної сумісної власності від 06.10.2003 року, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, не можуть розповсюджуватися на наступних власників, в тому числі на ТОВ «УКРНДІТП» та ТОВ «МЕРІДА-ІНВЕСТ», є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 17 постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

У відповідності до п. 26 даної Постанови притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності за самочинне будівництво не позбавляє відповідні державні органи, органи місцевого самоврядування або осіб, права яких порушено самочинним будівництвом нерухомого майна, можливості пред'явити позов про перебудову чи знесення самовільно збудованого об'єкта нерухомості, а також про відшкодування витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до вказаних правовідносин ст. 391, 396 ЦК України є безпідставними, оскільки позивач та третя особа, що заявляє самостійні вимоги, звертаючись до суду з позовом не обґрунтовували свої вимоги тим, що відповідач чинить співвласникам земельної ділянки перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача та третьої особи не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Всі висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український науково-дослідний інститут текстильної промисловості», в інтересах якого діє ОСОБА_1, та Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРІДА-ІНВЕСТ», в інтересах якого діє Волос Олександр Володимирович, - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2-5165/11

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9078/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шабатин Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.