У х в а л а

іменем україни

20 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна» про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна» (далі - ТОВ «Агродар-Україна»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 25 червня 2013 року він набув право власності на земельну ділянку площею 5,6131 га для сільськогосподарського призначення, кадастровий НОМЕР_1, що розташована на території Мар'янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом на право власності від 25 червня 2013 року, видане реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1. Згідно з висновком від 21 березня 2013 року № 83 «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» його земельна ділянка, не має обмежень (обтяжень), а тому станом на 2013 рік не могла перебувати у користуванні ТОВ «Агродар-Україна». Проте, під час проведення інвентаризації земель розташованих на території Мар'янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області було встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться у користуванні ТОВ «Агродар-Україна», що підтверджується довідкою Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області від 29 серпня 2013 року № 3629/1 та засіяна сільськогосподарською культурою - соєю. Після набуття права власності він звернувся до ТОВ «Агродар-Україна» з проханням повернути йому ділянку та отримав відмову. Із довідки відділу статистики у Маловисківському районі Головного управління статистики у Кіровоградській області від 14 липня 2014 року № 01-20/657 вбачається, що врожайність сої становила 14,6 центнерів з гектара. Вартість однієї тонни сої - 3 454 грн 10 коп. Тому сума доходу отриманого ТОВ «Агродар-Україна» внаслідок незаконного володіння майном становить 28 289 грн. Посилаючись на те, що його позбавлено гарантованого права володіння майном та можливості самостійно займатися виробництвом сільськогосподарської продукції, просив стягнути з відповідача на його користь дохід, отриманий від незаконного володіння належним йому майном у розмірі 28 292 грн. Також позивач вказував, що протиправними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 5 000 грн.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Агродар-Україна» на користь ОСОБА_4 28 292 грн доходу, отриманого від незаконного володіння земельною ділянкою та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2015 року рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку з урахуванням встановлених фактичних обставин справи та вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з недоведеності самовільного використання відповідачем спірної земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунО.В. Ступак