Справа № 2-7853/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 січня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого -судді Лозинської М.І.,

при секретарі Цісельської А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

03.12.14 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики в розмірі 62476,33 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 лютого 2014 року між ним та відповідачем, було укладено Договір позики шляхом написання розписки. Згідно умов Договору позивач надав відповідачу позику у розмірі 50000,00 доларів США зі строком повернення до 14.03.2014 року.

Відповідач станом на 03.12.2014 року вимоги щодо повернення боргу не виконала та грошові кошти не повернула, у зв'язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав та станом на день звернення до суду має заборгованість перед позивачем за договором позики у розмірі 62476,33 доларів США, з яких: 50000,00 дол. США - сума боргу; 5817,80 доларів США - пеня; 5898,26 доларів США - витрати від інфляції; 760,27 доларів США - 3% річних.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але через канцелярію подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, про причини її неявки суду не відомо, а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року між ним та відповідачем, було укладено Договір позики шляхом написання розписки. Згідно умов Договору позивач надав відповідачу, позику у розмірі 50000,00 доларів США зі строком повернення до 14.03.2014 року.

На підтвердження укладення договору позики позивач надав розписку на вказану суму.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошових коштів отриманих відповідачем за договором позики. Проте ОСОБА_2 від виконання своїх зобов'язань за договором позики відмовилась, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Таким чином, наявність розписки у позивача , свідчить про те, що зобов`язання відповідачем не виконані та кошти не повернуті.

У зв»язку із невиконанням взятих на себе зобов»язань по поверненню коштів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 50 тис. доларів США.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і в частині стягнення 3% відсотків річних, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за період прострочення виконання зобов»язань у сумі 5 898,26 доларів США та трьох відсотків річних у розмірі 760,27 доларів США.

Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 5 817,80 доларів США з посиланням на Закон України « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» , то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають , оскільки даний Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

З огляду на те, що сторони по справі є фізичними особами, та договір позики укладений не між суб`єктами господарювання, дія вказаного закону на спірні правовідносини не поширюється, тому в цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

По даній справі позивачем було сплачено судові витрати в сумі 3654,00 грн. Дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 232, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 55658,53 доларів США.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3654,00 грн.

Рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: