Провадження № 2/487/624/15
РІШЕННЯ

Іменем України

10.02.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., при секретарі Плетенчук О.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ :

10.12.2014 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення ним 23-х років або до закінчення навчання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та пояснила, що повнолітній син позивача та відповідачки - ОСОБА_5 проживає разом з позивачем, продовжує навчання, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Заробітної плати позивача не достатньо для утримання сина, оскільки, окрім витрат на харчування та придбання одягу, сину ще необхідні кошти для проїзду до місця навчання, придбання канцелярських приладів, учбової літератури. Представник позивача просила взяти до уваги, що відповідачка може надавати синові матеріальну допомогу, оскільки має намір вивозити молодшого сина на відпочинок за кордон, що підтверджується відповідним рішенням суду.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу, оскільки отримує дохід рівний з доходом позивача та крім того має на утриманні неповнолітню дитину, має ряд захворювань, які потребують додаткових витрат на лікування. Крім того, ОСОБА_6 отримує стипендію та не потребує додаткової матеріальної допомоги відповідачки. Просила не приймати до уваги покази представника позивача щодо наявності у відповідачки матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина з посиланням на намір відповідачки здійснити виїзд з дитиною за межі України на відпочинок, оскільки під час розгляду Ленінським районним судом м. Миколаєва цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, ОСОБА_3 було доведено, що така поїздка стала можливою за запрошенням бабусі дітей, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином Королівства Нідерландів та фінансується повністю за його рахунок.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач знаходились в зареєстрованому шлюбі з 16.12.1995 р. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва шлюб між ними розірвано 11.10.2010 року. Від даного шлюбу вони мають дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_8 мешкає з відповідачкою, яка отримує від позивача аліменти на його утримання, стягнуті за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.01.2013 р., залишеним без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Миколаївської області 24.04.2013 р.

ОСОБА_5 мешкає з позивачем, який отримував від відповідача аліменти на його утримання до повноліття ОСОБА_5, стягнуті рішенням Апеляційного суду Миколаївської області 24.04.2013 р.

13.09.2014 року ОСОБА_5 досяг повноліття, продовжує навчання - є студентом другого курсу Інституту автоматики і електроніки національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова, денної форми навчання, термін навчання - 01.09.2013 - 30.06.2017 р. та отримує стипендію в розмірі 730,00 грн. та інші виплати, що підтверджується довідкою виданою ІАЕ НУК ім. Адм. Макарова від 24.09.2014 р. та довідкою про доходи № 2181 від 22.01.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто, основними умовами для задоволення позову є: потреба повнолітнього сина (доньки) у матеріальній допомозі в зв'язку з продовженням навчання та можливість платника надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що відповідачка отримує дохід, який, згідно довідки про доходи за період з 01.01.2014 р. по 30.09.2014 р. складає 1800 грн. на місяць; отримує аліменти на утримання молодшого сина в середньому - 378 грн., а отже сукупний дохід сім'ї відповідача складає 2178 грн. на двох осіб (ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_8), тобто по 1089 грн. на кожного. Крім того, відповідач має ряд захворювань які потребують додаткових витрат на лікування, що підтверджено в судовому засіданні відповідними медичними документами.

Позивач ОСОБА_3 працює та отримує середньомісячний дохід в сумі 2591 грн. (за винятком аліментів); ОСОБА_5 отримує стипендію та його середньомісячний дохід з урахуванням інших виплат складає 836 грн., а отже сукупний дохід сім'ї позивача складає 3427 грн., тобто по 1713,5 грн. на кожного.

Таким чином, дохід відповідачки знаходиться на межі прожиткового мінімуму, а доходи позивача разом з сином ОСОБА_5 перевищують доходи відповідача.

Крім того, під час розгляду справи представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження потреби повнолітнього ОСОБА_5 у матеріальній допомозі в зв'язку з продовженням навчання.

В свою чергу представником відповідача ОСОБА_2 підчас розгляду справи доведено, що відповідач ОСОБА_3 не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину - ОСОБА_5

Судом критично оцінюються посилання представника позивача на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.12.2014 року, яке надано на підтвердження наявності у відповідачки можливості надавати матеріальну допомогу, оскільки вказане рішення не набрало законної сили та в ньому не встановлені обставини, які б свідчили про намір або матеріальну можливість ОСОБА_3 здійснити виїзд за кордом з неповнолітнім ОСОБА_8 за власний рахунок.

Оцінивши надані сторонами докази в сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 6-8, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, який продовжує навчання - відмовити.

Рішення набирає законної сили через десять днів з моменту проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк та у порядку, передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя : З.М. Сухаревич