АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/7105/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Марцинкевич В.А.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого судді - Панченка М.М.

Суддів - Кирилюк Г.М.,Вербової І.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до АТ «Банк Фінанси та Кредит», відділення №25 філії «Центральне РУ АТ «Банк Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними та стягнення коштів за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2, посилаючись на Закону України «Про захист прав споживачів», звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до АТ «Банк Фінанси та Кредит», відділення №25 філії «Центральне РУ АТ «Банк Фінанси та Кредит» і просив ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії Банку в частині невиконання умов депозитного договору та ненадання відповіді на звернення.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року позовну заяву повернуто заявнику для подання до належного суду, у зв»язку з порушенням правил підсудності.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникають з договорів банківського вкладу, не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позивач мав звертатися до суду за загальними правилами підсудності за ст.109 ЦПК України, тобто за місцем знаходження відповідача.

В апеляційній скарзі позивач просить указану ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Посилається на те, що на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів», а згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за місцем проживання позивача та за місцем виконання договору, що територіально відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін ухвали суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Встановлено, що предметом позовних вимог є договірні відносини сторін банківського вкладу, зокрема, в частині невиконання АТ «БанкФінанси та Кредит» умов депозитного договору щодо своєчасного повернення вкладених коштів, та визнання неправомірними дій банку, пов»язаних з невиконанням депозитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва, тобто, за місцем свого проживання та за місцем виконання договору банківського вкладу - за адресою місцезнаходження філії Банку, безпосередньо з якою позивач укладав договір.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається у випадку, зокрема, коли справа не підсудна цьому суду.

Повертаючи позовну заяву для подачі до належного суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно виходив з того, що на спірні правовідносини не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів», а тому позивач мав звертатися до суду за загальними правилами підсудності, тобто за місцем знаходження відповідача до Шевченківського районного суду м.Києва.

Так, ні Закон України «Про захист прав споживачів» ні інші нормативно-правові акти не відносять до врегулювання указаним Законом правовідносини, що виникають із депозитних договорів. І це є логічним, оскільки, із аналізу ст.1058 ЦК України (Договір банківського вкладу) зберігання коштів фізичної особи на вкладному рахунку фінансової установи, за своєю правовою природою, є послугою, яку надає фізична особа фінансовій установі шляхом надання своїх коштів у грошовий обіг цієї фінансової установи за певну плату, якою виступають в даному випадку відсотки.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що договори банківського вкладу не підпадають під регулювання Законом України «Про захист прав споживачів», тому позивач ОСОБА_2, звертаючись до суду з цим позовом, не вправі посилатись на ч.5 ст.110 ЦПК України, якою передбачена альтернативна підсудність спорів за позовами споживачів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують її висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді