УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Дербенцевої Т.П.,Кадєтової О.В.,
Наумчука М.І.,Хопти С.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення з гуртожитку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що будівлі військового містечка АДРЕСА_1, є військовим майном, яке обліковувалось та знаходилось в експлуатації у Одеському інституті сухопутних військ до 2009 року, згідно вимог чинного законодавства України за актом прийому-передачі передано на баланс КЕВ м. Одеси.

ОСОБА_6 разом із донькою ОСОБА_7 вселились у гуртожиток МОУ в складі сім'ї військовослужбовця ОСОБА_8, будучи його дружиною та донькою відповідно. Вони зайняли двохкімнатний блок НОМЕР_1 площею 34,43 кв. м в буд. АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на «ОСОБА_6».

Протокольним рішенням № 211/105 від 25 листопада 2013 року житлової комісії військової частини А0800 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знято з обліку військовослужбовців та членів їх сімей, потребуючих поліпшення житлових умов у Одеському гарнізоні.

Разом з тим, ОСОБА_6 без будь-яких на те правових підстав до сьогодні займає спірну житлову площу у гуртожитку разом із малолітньою ОСОБА_7, з огляду на що КЕВ м. Одеси просив суд виселити відповідача із двохкімнатного блоку НОМЕР_1 площею 34,43 кв. м в буд. АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Виселено ОСОБА_6 із житлового приміщення в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій в частині виселення ОСОБА_6 із спірного із житлового приміщення, із ухваленням нового рішення, яким відмовити КЕВ м. Одеси у вказаній частині позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розірвано, вони не пов'язані спільним побутом - відповідач не є членом сім`ї військовослужбовця, у неї відсутні будь-які правові підстави для подальшого проживання у спірному житловому приміщенні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині виселення суди виходили з того, що донька малолітня ОСОБА_7 року є членом сім'ї ОСОБА_8, а тому вона відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України має рівні з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням і цього права вона не позбавлена.

Однак повністю погодитися з таким висновком судів не можна.

Судом установлено, що гуртожиток АДРЕСА_1 з вересня 2009 року за актом прийому-передачі передано на баланс КЕВ м. Одеси, який веде облік казармено-житлового фонду в порядку, визначеному статутом гарнізонної та вартової служби ЗС України, та відповідно до наказу Міністра оборони України здійснює контроль за використанням житлового фонду міністерства оборони в порядку ст. ст. 29, 30 ЖК України.

30 липня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено шлюб, актовий запис № 559. Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розірвано, ОСОБА_6 після розірвання шлюбу повернула дошлюбне прізвище ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_6 разом із донькою ОСОБА_7 була вселена у гуртожиток АДРЕСА_1 у складі сім'ї військовослужбовця ОСОБА_8

21 листопада 2013 року ОСОБА_6 направлено попередження про необхідність звільнити у встановлений законом термін до 15 січня 2013 року незаконно зайняте приміщення гуртожитку за зазначеною адресою.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».)

Відповідно до статті 132 ЖК України осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 125 ЖК України не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Вирішуючи справу, суди на порушення норм 212, 214 ЦПК України не надали належної оцінки доводам відповідача про те, що вона є одинокою особою, виховує малолітню доньку, з якою вони разом проживають у спірному приміщенні, зазначене житло є єдиним її житлом, а також тому, що відповідач вселилася в указаний вище гуртожиток на законних підставах.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д.Д. Луспеник Т.П. Дербенцева О.В. Кадєтова
М.І. Наумчук
С.Ф. Хопта