АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/3751/15 Головуючий 1 інст. Ніколаєнко І.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який подалі уточнив. Просив на підставі вимог ст.ст. 16,386,391 ЦК України усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності 50/100 частиною житлового будинку № 108 літ. «А-1» по вулиці Паризької Комуни в місті Харкові шляхом виселення з цієї частини будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

В обґрунтування позову посилався на те, що йому на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 26.04.2013 року належить 50/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних прибудов, що розташований за адресою: місто Харків, вулиця Паризької Комуни № 108 літ. «А-1». Зазначена частина будинку належала ОСОБА_6, з якою він уклав договір міни.

ОСОБА_4 посилався на те, що після оформлення правовстановлюючих документів на частину будинку він у травні 2013 року хотів вселитися до будинку, який придбав для особистих потреб, але в цьому йому перешкоджають відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які зареєстровані та проживають в цьому будинку і в добровольному порядку не звільняють його.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позов не визнали, посилаючись на те, що вони зареєстровані та постійно проживають у спірній частині будинку, що належала ОСОБА_6 (матері ОСОБА_3М.), до 20.05.2013 року їм не було відомо про договір міни, який вони вважають незаконним, а частину будинку - набутою шахрайським шляхом. У звязку з чим вважають, що не перешкоджали позивачу користуватися та володіти будинкум після його придбання.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Ухвалено усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 належною йому на праві власності 50/100 частиною житлового будинку № 108 літ. «А-1» по вул. Паризької Комуни в м. Харкові шляхом виселення з цієї частини будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесений останнім судовий збір в сумі по 121,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4ІВ.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що виселення її з сином ОСОБА_5 з частини спірного будинку відповідно до ст.ст. 109,116 ЖК України позивачем не доведені, а суд самостійно сформулював обставини справи, які позивачем не заявлялися.

Зазначає, що про договір міни від 26.04.2013 р. ні їй, ні сину ОСОБА_5 не було відомо, оскільки він укладався не з ними, а з власником будинку, в договорі відсутнє посилання щодо обовязку та строків їх виселення і звільнення житлового будинку, що є підставою для відмови у позові ОСОБА_4, яким не надсилалися їм повідомлення про виселення з будинку, не обговорювалося питання про можливість продовження найму будинку, тому вважає, що перешкод у користуванням будинком ОСОБА_4 не чинилося.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору міни, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 26.04.2013 р. змінився власник спірної 50/100 частини житлового будинку № 108 літ. «А-1» по вулиці Паризької Комуни в місті Харкові, тому відповідачі, які не є членами сімї нового власника, втрачають право користування жилим приміщенням і на вимогу цього власника підлягають виселенню з належного йому житла.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Як свідчать останні 26.04.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 договір міни, відповідно до умов якого ОСОБА_6 - власник 50/100 частини житлового будинку № 108 літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних прибудов по вулиці Паризької Комуни в місті Харкові ринковою вартістю 253282 грн. поміняла його на належну ОСОБА_4 пральну машину LG вартістю 2883 грн. з доплатою у розмірі 272 000 грн., які отримала повністю ще до підписання цього договору ( п.п.1-5).

Відповідно до п. 6 цього договору міни ОСОБА_6 посвідчила, що на момент підписання договору не існує будь-яких прав третіх осіб на належну їй частину будинку, який не знаходиться в цивільно-правовій чи податковій заставі, не переданий в оренду чи найм, не перебуває під забороною або в судовому спорі.

Крім того ОСОБА_6 зобовязалася знятись з реєстраційного обліку та звільнити будинок до 08.05.2013 року.

Право власності на 50/100 частини вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних прибудов, зареєстровані за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.04.2013 року відповідно до ст. 182 ЦК України.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2014 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа приватний нотapiyc ОСОБА_7 про визнання вищевказаного договору міни недійсним залишено без розгляду за заявою позивача (п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України).

За аналогічними правовими підставами залишено без розгляду і позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотapiyc ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про визнання недійсним договору міни.

Як пояснили в судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 та представник ОСОБА_5 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_10 вищезазначені ухвали суду першої інстанції набули законної сили та не скасовані в установленому законом порядку. Інших позовів щодо визнання договору міни недійсним вищевказаними особами до суду не заявлялося.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені статтями 16,386,391 ЦК України.

Право власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання або проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у належному йому будинку, користуються цим жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди власником.

Вимоги вищенаведених норм права свідчать про те, що виникнення права членів сімї власника будинку на користування цим будинком та обєм цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення прав власності особи на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком.

Як встановлено судом першої інстанції відповідачі ОСОБА_3 та

ОСОБА_5 були членами власника спірної частини будинку ОСОБА_6, проживали разом з нею в цій частині будинку та були зареєстровані в ньому.

Зазначені обставини не оспорювала в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3

ОСОБА_6 скористалася своїм правом власника на відчуження належної їй частини будинку шляхом укладення договору міни.

Оскільки чинним законодавством не передбачено при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника ОСОБА_6 до нового власника ОСОБА_4 в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як членів сімї колишнього власника ОСОБА_6 у випадку зміни власника будинку.

У звязку з зазначеним не мають правового значення й посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не знали про укладення договору міни, в якому відсутні посилання щодо обовязку та строків їх виселення і звільнення житлового будинку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що позивач ОСОБА_4 набув право власності на спірну частину вищевказаного будинку на підставі договору міни, тому після зміни власника частини будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом( ст. 810 ЦК України тощо).

Доводи апеляційної скарги на те, що позивачем не доведені наявність підстав для

виселення відповідачів з частини спірного будинку відповідно до ст.ст. 109,116 ЖК України, а суд самостійно сформулював обставини справи, які позивачем не заявлялися, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді справи позивач уточнював свої вимоги, які ґрунтував на необхідності захисту його прав як нового власника жилого будинку.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: