Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/9217/14 Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко Н.В.
№ провадження 22-ц/778/1778/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„21" травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Сапун О.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на рішення державного виконавця, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2, державного виконавця ВДВС Мелітопольського МУЮ у Запорізькій області, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, яку в ході розгляду уточнював, на рішення державного виконавця, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2, державного виконавця ВДВС Мелітопольського МУЮ у Запорізькій області Половінченко В.О.

В скарзі зазначав, що 28.04.2014 року державним виконавцем ВДВС Мелітопольського МУЮ Половінченко В.О. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 43116383 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.01.2001 року до досягнення дітьми повноліття, а також коштів на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, починаючи з 22.02.2001 року по 14.01.2002 року.

Проте, в рамках даного виконавчого провадження державний виконавець, маючи суму стягнення у розмірі 12 460 грн. 18 коп., наклав арешт на все його майно, вартість якого в рази перевищує суму стягнення.

Так, на підставі постанов від 20.05.2014 року, в яких зазначено, що проводиться стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 65 грн. 38 коп. та заборгованості по аліментам станом на 20.05.2014 року у сумі 12460 грн. 18 коп., накладено арешт на:

- 1/2 час тину нежитлового приміщення, на II поверсі за адресою: АДРЕСА_1,

- на 2/10 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2,

- на гараж б/н за адресою: АДРЕСА_3,

- земельну ділянку для розміщення та обслуговування існуючого капітального гаражу за адресою: АДРЕСА_4 площею 35 кв.м.,

- автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0 Sport, державний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві власності.

28.05.2014 року державним виконавцем винесена ще одна постанова про затримання його автомобіля та про вилучення технічної документації і ключів.

Зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" копії вказаних постанов на його адресу не направлялися та ним не отримувались.

Постанови від 20.05.2014 року були отримані ним 01.09.2014 року в приміщенні ВДВС, разом з розрахунком заборгованості по аліментах, а з постановою від 28.05.2014 року він мав можливість ознайомитися лише під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 02.09.2014 року.

Отже, він був позбавлений можливості раніше ознайомитися зі змістом цих постанов, а тому з моменту ознайомлення зі їх змістом строки для звернення до суду зі скаргою ним не пропущені.

Вважає, що вищевказані постанови винесені з порушенням Закону України "Про виконавче провадження", чим порушуються його права, як власника майна, оскільки державний виконавець повинен був накласти арешт на його майно лише у межах суми стягнення, а тому необґрунтовано наклав арешт на його майно.

Посилаючись на зазначені обставини, первісно просив суд скасувати частково постанову про арешт майна боржника та оголошення забо рони на його відчуження від 20.05.2014 року, винесену державним виконавцем ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області в рамках виконавчого провадження № 43116383 та скасувати арешт та заборону здійснювати відчуження, накладені на 1/2 частину нежитлового приміщення, на II поверсі за адресою: АДРЕСА_1, на гараж б/н за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані за ним на праві влас ності, в іншій частині постанову залишити без змін;

скасувати постанову про арешт май на боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2014 року, ви несену державним виконавцем ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області в рамках виконавчого провадження № 43116383 та скасувати арешт та заборону здійснювати відчуження, накладені на земельну ділянку для розмі щення та обслуговування існуючого капітального гаражу за адресою: АДРЕСА_3 площею 35,00 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстровану за ним на праві власності на підставі державного акту НОМЕР_3 від 31 жовтня 2010 року за № 67;

скасувати постанову про арешт майна борж ника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2014 року, винесену державним виконавцем ВДВС Мелітопольського МУЮ За порізької області в рамках виконавчого провадження № 43116383 та скасувати арешт та заборону здійснювати відчуження на автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0 Sport, держаний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ним на праві власності;

скасувати постанову від 2.05.2014 року, винесену державним виконавцем ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області в рамках виконавчого провадження № 43116383, на підставі якої постановлено затримати автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0 Sport, держаний номер НОМЕР_1, вилучити технічну документацію та ключі.

У січні 2015 року ОСОБА_4 подав уточнену скаргу, в якій, посилаючись на те, що на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2014 року його було звільнено від сплати заборгованості з аліментів у сумі 11 760 грн. та ним сплачена інша заборгованість, а тому підстави для застосування даних арештів відсутні, просив скасувати постанови від 20.05.2014 року про арешт майна та постанову від 28.05.2014 року.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року скаргу задоволено.

Скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 травня 2014 року, винесену державним виконавцем ВДВС Меліто польського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в рамках виконавчого провадження № 43116383 та скасовано арешт та заборону здійснювати відчуження, на кладені на 1/2 частину нежитлового приміщення, на II поверсі за адресою: АДРЕСА_1, на 2/10 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, на гараж б/н за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані за ОСОБА_4 на праві власності.

Скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 травня 2014 року, винесену державним виконавцем ВДВС Меліто польського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в рамках виконавчого провадження № 43116383 та скасовано арешт та заборону здійснювати відчуження, на кладені на земельну ділянку для розміщення та обслуговування існуючого капітального гаражу за адресою: АДРЕСА_3 площею 35,00 кв.м., кадастро вий номер НОМЕР_2, зареєстровану за ОСОБА_4 на праві власності на підставі державного акту НОМЕР_3 від 31 жовтня 2010 року за № 67.

Скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 травня 2014 року, винесену державним виконавцем ВДВС Меліто польського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в рамках виконавчого провадження № 43116383 та скасовано арешт та заборону здійснювати відчуження на автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0 Sport, держаний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_4 на праві власності.

Скасовано постанову від 28 травня 2014 року, винесену державним виконавцем ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області в рамках виконавчого провадження № 43116383, на підставі якої постановлено затримати авто мобіль Mitsubishi Lancer 2.0 Sport, держаний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, вилучити технічну документацію та ключі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати , справу направити в суд першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.ч.2,3 ст. 387 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов"язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов"язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення порушення прав заявника.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4 на постанови державного виконавця від 20 травня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову від 28 травня 2014 року про затримку автомобіля, вилучення технічної документації та ключів, суд , дійшовши висновку, що вказані постанови були прийняті державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України „Про виконавче провадження", підставою для їх скасування, пославшись на ч.ч 2, 5 Закону України „Про виконавче провадження" , визнав те, що станом на 01.02.2015 року ОСОБА_4 не має заборгованості по сплаті аліментів, а від сплати заборгованості по аліментам у сумі 11760 грн., яка була нарахована станом на 01.04.2014 року, звільнений на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2014 року.

З висновками суду повністю погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем ДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції 28.04.2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-1778, виданого 08.05.2001 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 22.01.2001 року, а також на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, з 22.01.2001 року по 14.01.2002 року(а.с.7).

Заява про примусове виконання вказаного листа була подана ОСОБА_2 25.04.2014 року.

28.04.2014 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_4 по аліментам за період з 25.04.2011 року по 01.03. 2014 року у сумі 11760 грн.(а.с.8).

Постановами державного виконавця ВДВС Мелітопольського МУЮ від 20.05.2014 року у зв"язку з ухиленням боржника від сплати боргу по аліментам було накладено арешт на належне ОСОБА_4 майно- 1/2 час тину нежитлового приміщення, на II поверсі за адресою: АДРЕСА_1; на 2/10 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2; на гараж б/н за адресою: АДРЕСА_3; наземельну ділянку для розміщення та обслуговування існуючого капітального гаражу за адресою: АДРЕСА_4 площею 35 кв.м.; на автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0 Sport, державний номер НОМЕР_1(а.с.9-11).

28.05.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про затримання ззначеного автомобіля та про вилучення технічної документації і ключів.

Відповідно до ч.2 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадення" у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад 3 місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

За роз"ясненнями п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов"язані з арештом і вилученням майна...суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст. 57, 58 Закону про виконавче провадження.

За вимогами ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження", арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем,зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Зазначеними постановами може бути накладено арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов"язаних з організацією та проведення виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі його предмети.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим законом.

В обгрунтування первісної поданої скарги на постанови державного виконавця від 20.05.2014 року та від 28.05.2014 року ОСОБА_4 посилався на те, що вони були винесені без урахування розміру заборгованості за виконавчим документом, крім того, копії постанов на його адресу не направлися, отже 10-денний строк на їх оскарженни ним не пропущений.

Між тим, розглядаючи скаргу ОСОБА_4, твердження заявника з цього питання суд належним чином не перевіряв, як і доводи стягувача щодо пропуску заявником строку для подачі скарги до суду, матеріали виконавчого провадження для з"ясування цього питання суд не досліджував.

При цьому судом не враховано, що строк для звернення із скаргою є процесуальним і у разі його пропуску наступають наслідки, передбачені ст. 72 ЦПК України.

Крім того, при розгляді скарги суд не дотримався вимог ст. 386 ЦПК України, враховуючи, що фактично по суті розглянув скаргу ОСОБА_4, підстави якої були змінені ним вже у ході розгляду первісної скарги, що є неприпустимим.

За роз"ясненнями п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в п.п.3-5 ч.7 ст. 82 Закону України про виконавче провадження, зокрема, зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, яким заявник обгрунтовує свої вимоги.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовані аналогічні питання.

Виходячи з положень ст. 31 ЦПК України, змінити предмет або підставу позову позивач має право до початку розгляду справи по суті.

Підствами поданої ОСОБА_4 скарги було посилання заявника на порушення державним виконавцем при винесенні постанов про арешт майна боржника вимог ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження", а у зміненій у січні 2015 року скарзі він посилався вже на інші підстави для скасування постанов, а саме, на те, що під час розгляду справи рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2014 року він звільнений від сплати заборгованості по аліментам у сумі 11760 грн., а решту заборгованості погасив у грудні 2014 року у добровільному порядку, при цьому про подання зміненої скарги інша сторона виконавчого провадження, залучена по справі в якості заінтересованої особи, не повідомлялась.

Задовольняючи зазначену скаргу, суд послався на норми ч.ч.2,5 ст. 60 Закону про виконавче провадження, не врахувавши, що постановами державного виконавця було накладено арешт на майно боржника, а не іншої особи, у якої на підставі ч.1 названої статті може виникнути право на зняття арешту, отже правових підстав для застосування вказаної норми суд не мав.

З огляду на допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які суд допустив при розгляді скарги, не визначившись з фактичними обставинами справи, характером спірних правовідносин та з підставами звернення заявника до суду, що унеможливлює прийняття рішення по скарзі боржника судом апеляційної інстанції, постановлена по справі ухвала підлягає скасуванню з передачею скарги на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року по даній справі скасувати, скаргу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: