Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретарів - Калини О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и в :

29.10.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 22.04.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що виконав свої обов'язки надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивач вказує, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором, тож відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до п. 5.7 правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленою банком долею в разі не виконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Згідно п. 5.2. Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору, та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Позивач вказує, що у зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань, станом на 18.10.2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 20556,43 грн., яка складається: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 16101,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина штрафу; 955,07 грн. - процентна складова штрафу. Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача виниклу суму заборгованості за договором кредиту, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника.

Відповідач до початку судового розгляду звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 22.04.2008 року відповідачем була складена та підписана заява у якій вказано що відповідач виявляє бажання оформити на своє ім'я кредит з кредитним лімітом 3000,00 грн., де міститься інформація що відповідач підтвердив, що він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та згоден, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 13).

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем приєднано до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», де визначено за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У заяві відповідача зазначено, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції , яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися».

Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі і вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Також у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15) міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Так, позивач не надав жодного доказу того, що надані ним Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанк дійсно являються складовою частиною укладеного 22.04.2008 року між сторонами кредитного договору у вигляді заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, враховуючи, що вони не підписувалися відповідачем, не мають терміну складення, строку їх дії.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач погодився із тим, що підписана ним заява разом, зокрема з Правилами користування платіжною карткою складають договір, однак це не відповідає дійсності, адже у заяві зазначено, що договір складається з заяви, Умов та правил надання банківський послуг, Пам'ятки клієнта та Тарифів. При цьому, Пам'ятка клієнта в матеріалах справи взагалі відсутня.

В той же час, суду не надано доказів того, що платіжна картка на яку встановлювався кредитний ліміт взагалі була видана відповідачу.

Приймаючи рішення про відмову у позові суд також приймає до уваги, що за наявності між сторонами спору та не визнанні відповідачем заявленим до нього вимог, відсутні підстави вважати достатнім та належним доказом доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості здійснений позивачем, оскільки в даному випадку належним доказом надання кредитних коштів відповідачеві та наявності заборгованості щодо їх повернення, є банківська виписка по рахунку, з якої убачається, що Банк надав грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник порушив грошові зобов'язання внаслідок чого у нього виникла заборгованість по кредиту.

За відсутності у матеріалах справи виписки по особовому рахунку відповідача, за наявності якої можна було б достеменно встановити факт надання кредитних коштів та перевірити дійсність наданого позивачем розрахунку, суд позбавлений можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу, що в свою чергу вказує і на недоведеність позивачем належними доказами розміру існуючої заборгованості. А також у зв'язку з наведеним та враховуючи роз'яснення викладені у листі Міністерства фінансів України від 09.12.2003 р. № 31-04200-30-5/7021 та постанові Правління НБУ від 27.12.2007 р. №481 «Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України» не підтверджується належними доказами і сам факт дійсного надання кредиту, а не лише підписання відповідачем заяви на видачу кредиту.

За таких обставин, суд вважає позовні Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову, та з урахуванням положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись правовими позиціями Верховного Суду України, ст.ст. 526, 549, 611, 625, 629, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів від дня отримання копії рішення.

Суддя -