Провадження № 2/522/1840/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Приморськийрайонний суд м. Одеси у складі:
Головуючого-судді: Абухіна Р.Д.
заучастю секретаря: Гонтар Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської філії Публічного акціонерного товариства Української страхової компанії "Гарант-Авто" та ОСОБА_2 - "Про стягнення страхового відшкодування", -
Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд стягнути з Одеської філії ПАТ УСК "Гарант-Авто" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 8106,94 грн., яка складається з суми страхового відшкодування в сумі 1 831,51 грн.; пені за кожен день прострочення оплати страхового відшкодування, з розрахунку подвійної ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня, за період з 21.01.2014 року по день ухвалення судового рішення ( 282, 06 грн. - на момент подачі позову); 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 45,16 грн.; інфляційні витрати за прострочення заборгованості в розмірі 2128,21 грн.; моральна шкода в розмірі 3820, 00 грн.
Позивач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі по справі до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засіданя повідомлені належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності суду не заявляли та не подавали.
Суд у зв'язку з неявкою відповідачів, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.
Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.
По справі встановлені наступні фактичні обставини.
20.10.2013 року близько 10 години 10 хвилин по вул. Терешкової, 15 в м. Одесі, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки « ВАЗ-2101», державний номер НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом, не переконався в безпеці руху, наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки « Синйонг Корандо», державний номер НОМЕР_2, який повертав праворуч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., що підтверджується копією постанови, наявною в матеріалах справи ( а.с.10).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, по вині якого сталося ДТП була застрахована у ОФ ПАТ « Українська страхова компанія « Гарант-Авто» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1467039.
21.10.2013 року страховику позивачем була подана заява про виплату постраждалому-позивачу страхового відшкодування у зв'язку із ДТП.
Позивач посилається на те, що 09.12.2013 року, у відповідності до ст.. 35 Закону України № 1961-IV ним були надані всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування.
Позивач посилається на те, що на даний час сума страхового відшкодування йому не виплачена.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст..15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.
Відповідно до ст.. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно п.36.2 ст. 36 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик зобов'язаний протягом 15 днів з дня узгодження з особами, що мають право на відшкодування, розміру страхового відшкодування ( складається акт погодження), але не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити його або відмовити у виплаті.
Відповідно до п. 36.5 ст. 36 вищезазначеного закону, у випадку недотримання страховиком зазначених строків, страховик відшкодовує за кожен день прострочення пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, діючою за період за який нараховується пеня.
Згідно ст.. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Пунктом 3 ст. 20 Закону України « Про страхування», при настанні стразового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачені договором строк.
03.10.2014 року позивачем була складена та вручена страховику вимога (претензія) про виплату страхового відшкодування за вх..№ 1697, в якій позивач просив: переглянути розмір нарахованого страхового відшкодування з урахуванням інфляції; виплатити страхове відшкодування не пізніше трьох днів з дня отримання претензії; надати можливість ознайомитись з матеріалами страхової справи ( а.с.11).
Підтвердження виконання страховиком даних вимог в матеріалах справи відсутні.
Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст.. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтею 612 ЦК України передбачено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ст.. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно п.3 ст. 20 Закону України « Про страхування», страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати ( страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки ( штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З наведеного вище вбачається, що позовні вимоги в частині відшкодування суми страхового відшкодування в сумі 1 831,51 грн.; пені за кожен день прострочення оплати страхового відшкодування, з розрахунку подвійної ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня, за період з 21.01.2014 року по день ухвалення судового рішення ( 282, 06 грн. - на момент подачі позову); 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 45,16 грн.; інфляційні витрати за прострочення заборгованості в розмірі 2128,21 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-право відповідальність ОСОБА_2, як власника наземного транспортного засобу була застрахована ПАТ « УСК « Гарант-Авто», що підтверджується листом № 1979 від 28.08.2014 року (а.с.13).
Тому суд вважає, що суму матеріальної шкоди слід стягувати зі страхової компанії.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди в розмірі 3820 грн.
Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.
Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями.
Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди.
Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов'язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає частковому задоволенню, у частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,23,526, 979, 992, 1167 ЦК України,ст. ст. 7, 8, 10, 15, 209, 212-215, 223-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Одеської філії Публічного акціонерного товариства Української страхової компанії "Гарант-Авто" та ОСОБА_2 - "Про стягнення страхового відшкодування", - задовольнити частково.
Стягнути з Одеської філії Публічного акціонерного товариства Українська страхова компанія « Гарант -Авто» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в сумі 1 831,51 грн.; пені за кожен день прострочення оплати страхового відшкодування, з розрахунку подвійної ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується пеня, за період з 21.01.2014 року по день ухвалення судового рішення ( 282, 06 грн. - на момент подачі позову); 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 45,16 грн.; інфляційні витрати за прострочення заборгованості в розмірі 2128,21 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог- відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право подати апеляційну скаргу на заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо позивач не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, він може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.
Суддя: Р.Д.Абухін