Справа № 383/1663/14-ц
Провадження №2/383/67/15
УХВАЛА

20 лютого 2015 року суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області Бондаренко В.В. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС» про забезпечення позову по справі №383/1663/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС» до Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС» звернулось до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу з відповідачів.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05.01.2015 року відкрито провадження у справі.

13.01.2015 року ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС» звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить з метою забезпечення позовних вимог накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту сільського господарства степової зони Національної академії аграрних наук України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в межах суми заявлених позовних вимог. В обґрунтування заяви посилається на те, що відповідачі відмовляються сплатити борг в добровільному порядку, а неприйняття мір по забезпеченню позову може в подальшому призвести до ускладнення виконання рішення суду та існує ймовірність того, що відповідачі спробують уникнути відповідальності по поверненню коштів.

Перевіривши вищезазначену заяву про забезпечення позову, зваживши доводи викладені в ній, суд приходить до слідуючого.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст.152 ЦПК України позов може забезпечуватися накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову №9 від 22 грудня 2006 року розяснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Крім того, згідно ст. 17 Закону України Про виконавче провадження ухвали судів по цивільних справах є виконавчим документом.

Статтею 18 Закону України Про виконавче провадження визначено вимоги, що предявляються до виконавчих документів. Отже, в ухвалі повинно бути зазначено, зокрема, місцезнаходження майна боржника тощо.

Разом з тим в заяві відсутні відомості, потрібні для забезпечення позову, а саме не зазначив на яке саме майно накласти арешт та місце знаходження майна, докази належності майна відповідачу, ідентифікуючі ознаки майна (вид, марка, реєстраційний номер, тощо) та інформація щодо осіб, у яких знаходиться майно. Отже, позивач також не зазначив, на яке саме майно на його думку, слід накласти арешт.

Також позивач не обґрунтував співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам, що полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю, а саме не надав суду будь-яких доказів вартості майна, на яке просить накласти арешт.

Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно ч. 4 ст.153 ЦПК України суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову.

Разом з тим, позивач порушуючи питання про накладення арешту на вищевказане майно, не надав суду будь-яких доказів, що дане майно існує і комусь належить, а відповідач має намір і вчиняє реальні спроби уникнути виконання в майбутньому можливого рішення суду. Не обґрунтував необхідність застосування вибраного виду забезпечення позову.

Позивачем не надано доказів належності майна. Така невизначеність може призвести до порушення прав третіх осіб: власників, співвласників, володільців, обтяжувачів, що призведе до негативних цивільно-правових наслідків, обмеженню прав і свобод інших осіб, не співмірності забезпечених вимог.

Таке забезпечення позовних вимог позивача можливе при ідеальній сукупності перерахованих умов із наданням доказів що підтверджують кожну обставину.

За результатам розгляду вказаної заяви про забезпечення позову судом 13.01.2015 року винесено ухвалу якою в задоволенні заяви ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 12.02.2015 року ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13.01.2015 року скасовано з тих підстав, що заява про забезпечення позову за своєю формою та змістом не в повному обсязі відповідає вимогам ч.2 ст.151 ЦПК України, оскільки у ній не вказано обґрунтування та причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов та інші відомості, потрібні для забезпечення позову, зокрема, яке саме рухоме та нерухоме майно зареєстроване на праві за відповідачами, а також в яких банках або інших установах відкриті рахунки на імя відповідачів, однак розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції порушив порядок, який встановлений для розгляду даних заяв.

Згідно ч.8 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог статті 151 цього Кодексу та підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.151-153, 210, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС» про забезпечення позову повернути позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Бондаренко