Справа №488/4218/13-ц 11.02.2015 11.02.2015 11.02.2015
Провадження №22-ц/784/340/15
Провадження№22-784/340/15
Категорія 48 Головуючий у 1-й інстанції: Циганок В.Г.
Доповідач у апеляційній інстанції: Буренкова К.О.
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання: Яценко Л.В.,

за участі: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вимпел», про визнання права на частку у спільному майні подружжя,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності у спільному майні подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 29 грудня 1979 року по 29 жовтня 2013 року перебував у шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу він та відповідачка отримали квартиру АДРЕСА_1 в житлово-будівельному кооперативі «Вимпел», вартість якої за спільні кошти виплатили протягом 1990 - 1991 років. Оскільки відповідачка являлась членом вказаного кооперативу, то 25 грудня 1994 року на її ім'я виконавчим комітетом Корабельної районної ради народних депутатів м. Миколаєва було видано свідоцтво про право особистої власності на квартиру.

Сімейні відносини з 2013 року між ним та відповідачкою припинені, але згоди щодо поділу спірної квартири не досягнуто.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири як спільного майна подружжя.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 470 грн. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати за позивачем право власності на 1/3 частину спірної квартири, посилаючись на те, що суд неповно з'ясував фактичні обставини справи стосовно того, що спірна квартира придбана за спільні із позивачем кошти, а, крім цього, не враховані інтереси їх повнолітньої дочки, яка є інвалідом і на утримання якої позивач не сплачує аліментів.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС УРСР, положення яких були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, ст.ст. 60, 69, 70 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Із матеріалів справи вбачається, що з 29 грудня 1979 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Корабельного районного суду від 15 жовтня 2013 року шлюб між ними розірвано.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 являлась членом житлово-будівельного кооперативу «Вимпел», правонаступником якого є ОСББ «Вимпел», і в 1990 році отримала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2. Згідно довідки ОСББ «Вимпел» від 11 липня 2013 року протягом 1990-1991 років ОСОБА_4 сплачено вступний внесок та повна вартість вказаної квартири (а.с. 12).

Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 25 грудня 1994 року, виданого на підставі рішення виконкому Корабельної районної ради народних депутатів м. Миколаєва від 16 грудня 1994 року №144, довідки Миколаївського МБТІ від 10 липня 2013 року №2-861, ОСОБА_4 є власником вказаної квартири. Довідка ОСББ «Вимпел» від 11 липня 2013 року свідчить про те, що з 16 березня 1990 року в даній квартирі зареєстровані сторони та їх дочка ОСОБА_6 (а.с.10).

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 22, 28 КпШС УРСР, ст.ст. 60, 69, 70 СК України прийшов до обґрунтованого висновку, що спірна квартира придбана відповідачкою у власність у період шлюбу із позивачем та за рахунок спільних коштів, а тому є спільною сумісною власністю, частки на яку у сторін є рівними. Із врахуванням наведеного суд обґрунтовано визнав за відповідачем право власності на ? частину спірної квартири.

Доводи відповідачки про те, що вказана квартира придбана хоча і в період шлюбу із позивачем, але за рахунок її особистих коштів, не підлягають задоволенню, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, як це передбачено ст.ст.58 - 60 ЦПК України, вона суду не надала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що суд при визначенні її та відповідача часток у праві власності на спірну квартиру зобов'язаний був відступити від їх рівності, оскільки з нею проживає повнолітня непрацездатна дочка, на утримання якої ОСОБА_2 не сплачує аліменти. Проте з цими аргументами не можна погодитись, оскільки відповідачка, заперечуючи проти позову, на ці обставини в суді першої інстанції не посилалась і не надавала відповідних доказів на їх підтвердження. Із пояснень сторін та їх представників у засіданні апеляційного суду видно, що аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6, яка є інвалідом третьої групи, із позивача не стягувались.

Посилання відповідачки на те, що при розгляді даного спору суд не врахував наявність іншого майна, придбаного нею та позивачем у період шлюбу, висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, не спростовують, тому що відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із матеріалів справи видно, що відповідачка в січні 2014 року зверталась до суду із зустрічним позовом про поділ іншого майна, який ухвалами суду першої інстанції відповідно від 21 січня 2014 року та від 15 вересня 2014 був залишений без руху та повернутий як неподаний у зв'язку з невиконанням вимог суду. Але це не позбавляє ОСОБА_4 права на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, яке не було предметом розгляду при вирішення даної справи.

Враховуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: