Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2795/15 Головуючий у 1 інстанції: Філь О.Є.
Єдиний унікальний № 235/5609/14 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 03.09.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 010922 на придбання транспортного засобу Богдан 2110.1.6. МТ перед укладанням якого, представник відповідача за Довіреністю в усній формі роз'яснила позивачу, що він повинен спочатку передплату за автомобіль в узгодженій сумі 9400 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір і на протязі двох-трьох днів відповідач передасть йому в користування предмет за договором купівлі-продажу, а він доплатить обумовлену договором суму. Після сплати ним 9400 грн., він підписав договір купівлі-продажу, який за своїм змістом являється договором фінансового лізингу та додатки до договору.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, вимоги про захист прав споживачів задовольнити та стягнути грошові кошти в сумі 9400 грн.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Захищено право споживача ОСОБА_3, шляхом визнання недійсним договору фінансового лізінгу № 010922 від 03.09.2014 року укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс".

Стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь ОСОБА_3 грошову суму сплачену на виконання договору фінансового лізингу № 010922 від 03.09.2014 року в розмірі 9400 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ТОВ "Лізінгова компанія "Автофінанс" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався тим, що положення договору про фінансовий лізинг не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, положення оскаржуваного договору порушують вимоги Законів України "Про захист прав споживачів" та "Про фінансовий лізинг".

Із такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Встановлено, що 03 вересня 2014 року між ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" (лізингодавець) та ним (лізингоодержувач) укладено договір, згідно з умовами якого лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Звертаючись до суду, позивач вважав вказаний договір недійсним, так як відповідач поклав в основу договору несправедливі умови, обмеживши права споживача.

З такими висновками суду погодитися неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Відповідно до п. п. 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Позивачем сплачено лише 10 % від вартості предмета лізингу, що є комісією за організацію договору лізингу, яка відповідно до п. 10.11 договору не повертається.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч. 3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Застосувавши положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд першої інстанції не встановив, у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору фінансового лізингу, зазначивши лише про жорстку відповідальність встановлену договором для споживача, неможливість повернення грошових коштів у разі розірвання договору або відмови від нього. При цьому суд залишив поза увагою, що норми Закону України "Про захист прав споживачів" у даному випадку мають застосовуватися у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, що регулюються Законом України "Про фінансовий лізин", який є спеціальним.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд першої інстанції не врахував, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" задовольнити.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: