АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2008/15 Справа № 443/62/2012 Головуючий у 1 й інстанції - Гудим О. М. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, предстаника ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про встановлення факту, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом, -

В с т а н о в и л а :

У січні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися з позовом, який уточнили у листопаді 2014 року, до ОСОБА_3, треті особи Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про встановлення факту, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом(а.с.2-4, т.1; а.с.11-17, т.2).

Позивачі зазначали, що домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Царичанською державною нотаріальною конторою 27 серпня 1968 року за реєстровим №938, належало ОСОБА_8.

Право власності на домоволодіння зареєстровано в ОКП "Царичанське бюро технічної інвентаризації" в книзі № 9 за № 1154.

З 25 жовтня 1950 року ОСОБА_8 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на "ОСОБА_10".

Домоволодіння АДРЕСА_1 придбано в період шлюбу, а тому в силу ст.ст.22,28 КпШС УРСР останнє є спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим ОСОБА_10 належала 1/2 частина вказаного домоволодіння.

За життя ОСОБА_10 склала заповіт, посвідчений Царичанською державною нотаріальною конторою 10 березня 1977 року за реєстровим № 259, відповідно до якого 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 заповіла сину ОСОБА_11.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла.

Відповідно до ст.ст.548,549 ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_11 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в її управління та володіння, оскільки на період смерті ОСОБА_10 він постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, отримав золоті сережки та обручку. Але оформити право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_10 своєчасно не встиг.

В документах ОСОБА_10 помилково її ім'я вказано по різному. Так, в свідоцтві про шлюб ОСОБА_10 її ім'я зазначено як "ОСОБА_10". В свідоцтві про народження ОСОБА_11 її ім'я записано як "ОСОБА_10". В заповіті її ім'я зазначено як "ОСОБА_10", в свідоцтві про смерть її ім'я записано як "ОСОБА_10". Вказана помилка виникла у зв'язку з невірним написанням і перекладом імені "ОСОБА_10" з російської мови на українську і навпаки.

Виправити цю описку на теперішній час неможливо, у зв'язку з чим вважають можливим в судовому порядку встановити факт родинних відносин та визнати, що ОСОБА_10 була дружиною ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, матір'ю ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, бабусею ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Також встановити факт належності заповіту, укладеного 10 березня 1977 року, посвідченого державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори за реєстровим №259 від імені «ОСОБА_10», дійсно підписаний ОСОБА_10.

19.03.1983 року ОСОБА_11 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер. Заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963 року є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як діти спадкодавця, та дружина ОСОБА_6.

Протягом тривалого часу ОСОБА_6 перебуває на лікуванні у психоневрологічних інтернатах, з 28.12.2011 року перебуває на лікуванні у КЗ "Вищетарасівський психоневрологічний інтернат" ДОР".

ОСОБА_6 після смерті чоловіка ОСОБА_11 спадщину не прийняла та на неї не претендує.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначають, що відповідно до вимог ст.ст.548,549 ЦК України в редакції 1963 року вони фактично прийняли спадщину шляхом вступу в її управління, володіння та користування.

Так, ОСОБА_5 був зареєстрований і мешкав на момент смерті разом зі спадкодавцем ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 прийняв частину спадкового майна, а саме золоті сережки та золоту обручку. Крім того, він постійно мешкав та був зареєстрований в спадковому будинку з 1998 року, постійно опікувався спадковим майном, проводив необхідні ремонтні роботи, доглядав сад та огород. У зв'язку із досягненням 16-ти років отримав паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1.

Вважають, що ОСОБА_8 належала ? частина домоволодіння АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

За життя ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений Царичанською державною нотаріальною конторою 25 січня 2005 року за реєстровим № 126, відповідно до якого спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_3.

Фактично до червня 2011 року вони, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, проживали у спірному домоволодінні. В червні 2011 року ОСОБА_3 самоуправно замінив замки на вхідних дверях будинку та хвіртці та став перешкоджати їм у користуванні спадковим майном.

04 червня 2011 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-272 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_3 у власність перейшло домоволодіння АДРЕСА_1.

Вважають, що при оформленні свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 навмисно ввів в оману нотаріальну контору щодо права власності на спірний будинок, а тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом необхідно визнати недійсним на ? частину.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на порушення ОСОБА_3 їхніх прав щодо спадкового майна, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в позовній заяві в редакції від 17 листопада 2014 року(а.с.11-17, т.2) просили:

- встановити факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є онуком ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1;

- встановити факт належності заповіту, посвідченого 10 березня 1977 року державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори за реєстровим № 259, ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати частково на 1/2 частину недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04 червня 2011 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-272, відповідно до якого ОСОБА_3 у власність перейшло домоволодіння АДРЕСА_1;

- встановити факт, що ОСОБА_10 у спільному майні подружжя належала 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1;

- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_11 після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1;

- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3;

- визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину за кожним на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про встановлення факту, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності в порядку спадкування за законом та за заповітом задоволено(а.с.58-65, т.2).

Встановлено факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є онуками ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено факт належності заповіту, посвідченого 10 березня 1977 року державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори за реєстровим №259, ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано частково на 1/2 частину недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04 червня 2011 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-272, відповідно до якого ОСОБА_3 у власність перейшло домоволодіння АДРЕСА_1.

Встановлено факт, що ОСОБА_10 у спільному майні подружжя належала 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_11 після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину за кожним на домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, предстаник ОСОБА_3, та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин щодо спірного спадкового майна, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Визначені судом розбіжності відносно імені ОСОБА_10 в апеляційній скарзі не оспорюються(а.с.75-77, т.2).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 57,58 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР(ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січян 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

По справі встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.10.1950 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження(а.с.211, т.1).

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Царичанською державною нотаріальною конторою 27 серпня 1968 року за реєстровим №938, зареєстрованого в ОКП "Царичанське бюро технічної інвентаризації" в книзі № 9 за № 1154, реєстраційний № 33709103, домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_8(а.с.32, т.1).

Таким чином, наведені обставини свідчать, що домоволодіння АДРЕСА_1, придбано в період, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст.ст.22,28 КпШС УРСР, які діяла на час виникнення спільної сумісної власності, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже, зазначені фактичні дані свідчать про те, що вказане домоволодіння було спільною сумісною власністю подружжя і за положеннями ст.ст.22,28 КпШС УРСР ОСОБА_10 мала рівні з ОСОБА_8 права щодо володіння, користування і розпорядження цим майном, а відтак кожному з них належало по ? частині домоволодіння АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_10 склала заповіт, посвідчений Царичанською державною нотаріальною конторою 10 березня 1977 року за реєстровим № 259, відповідно до якого 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 заповіла сину ОСОБА_11(а.с.13, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла(а.с.5, т.2).

Оскільки на підставі вказаної норми закону ОСОБА_10 належала ? частина домоволодіння АДРЕСА_1, яку вона заповідала сину ОСОБА_11(а.с.13, т.1), то після її смерті з цих підстав відкрилась спадщина саме на ? частину останнього.

Відповідно до положень ст.ст.548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

По справі встановлено, що після смерті ОСОБА_10 спадщину фактично прийняв син ОСОБА_11, на користь якого складено заповіт, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном в строки, передбачені ч.2 ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, тобто в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

Твердження ОСОБА_3 про те, що брат ОСОБА_11 не прийняв спадщину після смерті матері, був зареєстрованим за іншою адресою, не можуть бути взяті до уваги, оскільки із матеріалів справи вбачається що ОСОБА_11 значився зареєстрованим за адресою спірного спадкового домоволодіння, періодично знімався з реєстрації, що підтверджується відповідними записами в домовій книзі(а.с.52-61, т.1), але за фактичними обставинами проживав у спірному домоволодінні, де також фактично проживали його неповнолітні діти. В шестимісячний строк після смерті матері фактично прийняв спадщину, оскільки користування спірним спадковим майном. Такі обставини, як і твердження позивачів про отримання батьком ОСОБА_11 після смерті ОСОБА_10 належних їй золотих сережек та обручки, відповідач не спростував. Посилання ОСОБА_3 на майновий стан, в силу якого мати за його твердженням не могла мати вказаних речей, є припущенням і не може свідчити про їх відсутність.

Як видно із справи, ОСОБА_11 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від шлюбу є діти: ОСОБА_5, 1983 року народження, та ОСОБА_4, 1987 року народження(а.с.6,7, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер(а.с.11, т.1).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11 є діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4(а.с.6,7, т.1) та дружина ОСОБА_6, яка на спадщину після смерті чоловіка не претендує(а.с.50, т.2).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 фактично прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_11 шляхом вступу в її управління, володіння та користування.

Так, із справи видно, що ОСОБА_5 був зареєстрований і мешкав на момент смерті батька разом зі спадкодавцем ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2(а.с.8, т.2).

ОСОБА_4 прийняв частину спадкового майна, а саме золоті сережки та обручку бабусі ОСОБА_10. Крім того, він постійно мешкав та був зареєстрований в спадковому будинку з 1998 року, опікувався спадковим майном, проводив необхідні ремонтні роботи, доглядав сад та огород.

Факт постійного проживання ОСОБА_4 в домоволодінні АДРЕСА_1 підтверджується і тим, що 10.06.2004 року він у зв'язку із досягненням 16 років отримав паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію саме в будинку за вищевказаною адресою (а.с.9, т.1).

Таким чином, встановивши вказані обставини, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом на належну спадкодавцю ОСОБА_11, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3, частину житлового будинку АДРЕСА_1, яку він успадкував за заповітом після смерті матері ОСОБА_10, та що частки спадкоємців є рівними.

Разом з тим, із справи видно, що станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично спадщину прийняв також і її чоловік - ОСОБА_8, який був непрацездатним за віком, 1926 року народження(а.с.211, т.1), і відповідно до ст.535 ЦК УРСР в редакції 1963 року, згідно якої неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця(в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки(усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом(обов'язкова частка), мав право на обов'язкову частку, яка складала 2/3 від частки, яка б належала кожному із спадкоємців при спадкуванні за законом.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти(у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. Онуки і правнуки є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Із справи вбачається, що спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_10 були: чоловік - ОСОБА_8, 1926 року народження; син - ОСОБА_7, син - ОСОБА_3, син - ОСОБА_11, частки яких при спадкоємстві за законом відповідно до ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, були рівними та від ? частини частка кожного із спадкоємців становила 1/8 частину (? : 4 = 1/8), звідси обов'язкова частка ОСОБА_8 становила 1/12 частину (2/3 від 1/8).

Таким чином, частка ОСОБА_8 в домоволодінні АДРЕСА_1 становила 7/12 частин ( ? + 1/12 обов'язкова частка = 7/12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер(а.с.12, т.1).

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За положеннями ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як видно із справи, ОСОБА_8, 1926 року народження, заповідав домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3, який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 червня 2011 року, видане державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-272, на житловий будинок АДРЕСА_1(а.с.32, т.1).

Отже, з урахуванням частки, яка фактично належала ОСОБА_8 в домоволодінні АДРЕСА_1, та якою він мав право розпорядитись, а саме - 7/12 частинами, видане державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 червня 2011 року є недійсним в частині 5/12, а не ? частини, як зазначив суд першої інстанції. У зв'язку з чим частка, яку успадкували ОСОБА_5 та ОСОБА_4 становить не ? частину, як зазначив суд, а 5/12 частин(1-7/12 = 5/12), а відтак частка кожного з них становить не ? частину, визначену судом, а 5/24 частин(5/12 : 2 = 5/24).

Таким чином, наявність спору між спадкоємцями щодо вказаного спадкового майна підтверджується фактом невизнання позову ОСОБА_3, рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2011 року стосовно надання ОСОБА_3 строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8(а.с.119, т.1); рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року, яким скасовано рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2011 року та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_4 про позбавлення права користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстрації(а.с.77, т.1), повідомленням Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори щодо відсутності спадкових справ після померлих ОСОБА_10 та ОСОБА_11(а.с.79,123,127, т.1), що свідчить про порушення прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спірне спадкове майно, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про захист прав останніх у обраний ними спосіб, який передбачено ст.16 ЦК України.

Однак, з урахуванням обов'язкової частки ОСОБА_8, на яку він мав право в порядку ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, та загальної частки, яка належала останньому в домоволодінні АДРЕСА_1, а саме - 7/12 частин, рішення суду на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині визнання частково на 1/2 частину недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 04 червня 2011 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-272, відповідно до якого ОСОБА_3 у власність перейшло домоволодіння АДРЕСА_1 та в частині визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину за кожним на домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з зазначенням про визнання частково, а саме в частині 5/12, замість ? частини, недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04 червня 2011 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-272, відповідно до якого ОСОБА_3 у власність перейшло домоволодіння АДРЕСА_1, та про визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на 5/24 частин, замість ?, за кожним на домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та діючому законодавству, що регулює встановлені правовідносини. Підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, предстаника ОСОБА_3 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року в частині визнання частково на 1/2 частину недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04 червня 2011 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-272, відповідно до якого ОСОБА_3 у власність перейшло домоволодіння АДРЕСА_1 та в частині визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину за кожним на домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити та зазначити про визнання частково, а саме в частині 7/12, замість ? частини, недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 04 червня 2011 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-272, відповідно до якого ОСОБА_3 у власність перейшло домоволодіння АДРЕСА_1, та про визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на 5/24 частин, замість ?, за кожним на домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій оскаржуваній частині рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -