Провадження № 2/742/1100/15
Єдиний унікальний № 742/2645/15-ц
23 липня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді Бездідько В.М.,
при секретарі : Карпенко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку з господарськими спорудами та встановлення порядку користування земельною ділянкою,-
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою в якій просила суд провести поділ будинку № 2 по вул.. Вишневій с. Мала Дівиця Прилуцького району разом з надвірними будівлями порівну, встановити порядок користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування спірного будинку та стягнути понесені судові витрати.
Свій позов мотивує тим, що сторонами під час перебування в юридичному шлюбі з 1987 року по 1993 рік був придбаний будинок № 2 по вул. Котовського (нині Вишнева) в селищі Мала Дівиця, що підтверджується договором купівлі-продажу від 31 липня 1991 року. З припиненням подружніх відносин та на виконання їхньої домовленості про добровільний поділ будинку сторони звернулися до нотаріальної контори, де ОСОБА_2 06.06.2000 року було видано свідоцтво про право власності на ? частину будинку, як такого що був об»єктом права спільної сумісної власності. Отримавши свідоцтво про право власності відповідач став уникати добровільного поділу будинку, запевняючи позивачку, що сплатить останній грошову компенсацію за її частку в праві власності, однак до даного часу відповідач в добровільному порядку не виплатив позивачці грошову компенсацію за частину будинку, тому остання і звернулася до суду з відповідним позовом.
В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. Позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У звязку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:
Згідно копії договору купівлі-продажу від 31 липня 1991 року вбачається, що ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Мала Дівиця вул.. Котовського 2 (а.с. 7-8)
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу І-ЕЛ № 386563 вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 1993 року серпня місяця 16 числа зроблено запис за № 63(а.с 12)
Згідно довідки № 804 від 30.06.2015 року виконавчого комітету Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області вбачається, що біля житлового будинку, який знаходиться в смт. Мала Дівиця вул.. Вишнева 2 рахується земельна ділянка площею 0,15 га. (а.с.13)
Згідно довідки № 874 від 14.07.2015 року виконавчого комітету Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області вбачається, що назва вулиці Котовського в смт. Мала Дівиця дійсно змінена на вулицю Вишнева рішення сесії Малодівицької селищної ради від 29 травня 2001 року .
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Статею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Під час розгляду справи встановлено, що сторони, як подружжя, за час шлюбу придбали вищезазначений житловий будинок, який відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. На нерухоме та рухоме майно, відповідно до ст.63 СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч.1 ст.70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При встановлених обставинах позовні вимоги підлягають задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що спірне майно подружжям нажите за час шлюбу, а тому воно являється спільною сумісною власністю і підлягає поділу між позивачем і відповідачем в рівних долях.
Що стосується заявлених вимог позивачки про встановлення порядку користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування будинку № 2 по вул. Вишневій с. Мала Дівиця Прилуцького району, суд прийшов до висновку, що дані вимоги не знайшли свого підтвердження в суді, а тому не підлягають до задоволення.
Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Згідно ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності.
В суді встановлено, що між сторонами по справі не встановлено порядок користування земельною ділянкою.
Встановлення порядку користування земельною ділянкою або її поділ буде можливим лише після проведення поділу в натурі, або встановлення порядку користування житловим будинком господарськими будівлями та спорудами.
Таким чином, встановити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння по вул. Вишнева 2 в с.Мала Дівиця не можливо, так як відсутні варіанти експертизи, згідно яких було б можливо встановити порядок користування та розподіл земельної ділянки
Згідно п. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, понесені і документально підтверджені судові витрати присуджуються з другої сторони позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.15, 30, 62, 88, 203, 224-226 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку з господарськими спорудами та встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити частково.
Провести поділ спільного сумісного майна подружжя:
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок № 2 по вулиці Вишневій в смт. Мала Дівиця, Прилуцького району, Чернігівської області разом з надвірними будівлями та спорудами по ? частині за кожним.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 121 грн. 80 коп.
В іншій частині відмовити.
Копію рішення у триденний строк після його проголошення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням попередивши відповідача, що заява про перегляд заочного рішення може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.