Справа № 581/209/14-ц
Провадження № 2/581/3/15
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2015 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Беєве», третя особа - відділ Дерземагенства у Липоводолинському районі Сумської області,

про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и в :

01 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Вимоги мотивував тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 11 березня 2009 року йому належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3 га, що розташована на території Московської сільської ради Липоводолинського району.

Зазначеною земельною ділянкою користується ТОВ «Беєве» на підставі договору оренди землі від 02 листопада 2009 року, який зареєстрований відділом Держкомзему Липоводолинського району Сумської області 29 березня 2011 року.

Вказує, що даний договір він не підписував, довіреністю нікого на його укладення не уповноважував і акт прийняття-передачі земельної ділянки між сторонами не складався. Зазначає, що він вже тривалий час проживає у Республіці Білорусь, 01 грудня 2011 року отримав право на постійне місце проживання іноземного громадянина і на час підписання договору його не було на території України, перебував в Україні лише з 09 по 17 грудня 2009 року та з 05 по 13 грудня 2010 року.

Посилаючись на невідповідність вчиненого правочину його волі та волевиявленню, просив із підстав передбачених ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України визнати зазначений договір оренди землі недійсним.

В одному із судових засідань, на яке з'явився позивач особисто, він пояснив, що підпис в оспорюваному договорі вчинила його мати ОСОБА_2, проте довіреностей на укладення договору він не давав, орендну плату за користування землею також отримувала мати. Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засідання підтримав позов в повному обсязі.

Представник відповідача Маківський В.О. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №156988 від 11 березня 2009 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3 га, розташованої на території Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (т.1 а.с.9).

02 листопада 2009 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Беєве», в особі директора Сала Івана Івановича, укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки, строком на 10 років, та підписано акт визначення меж земельної ділянки в натурі (т.1 а.с.11-14, 226).

29 березня 2011 року зазначений договір оренди відділлом Держкомзему в Липоводолинському районі зареєстровано в Державному реєстрі земель за №00028 (т.1 а.с.14).

09 квітня 2011 року між договірними сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, що надається в оренду (т.1 а.с.226).

ОСОБА_1 зареєстрований АДРЕСА_1, проживає АДРЕСА_2, 01 грудня 2011 року документований посвідкою на проживання іноземного громадянина серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.178, 206).

Від Державної прикордонної служби України маються відомості про перебування ОСОБА_1 на території України у період із 09 по 17 грудня 2009 року та з 05 по 13 грудня 2010 року (т.1 а.с.273).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст.18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України і постанові від 18 вересня 2013 року.

Однак, згідно з положеннями ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частина 2 статті 59 ЦПК України вказує, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На доведення факту підписання оспорюваного договору оренди від 02 листопада 2009 року не особою позивача, суду надано лише відомості про те, що ОСОБА_1 не міг у день його підписання перебувати на території України, і приїздив лише 09 грудня 2009 року, а також пояснення самого позивача про те, що підпис за нього у договорі поставила його матір ОСОБА_2

Проте, суд не вважає перелічені докази достатніми та такими, що однозначно дають змогу дійти висновку про вчинення у вказаному договорі підпису не ОСОБА_1 та наявність зазначених ним підстав для визнання договору недійсним. У зв'язку з цим, зазначені позивачем обставини є недоведеними.

Керуючись ст.ст.10, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов