Справа № 361/6268/14 Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/3268/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 1 30.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Журби С.О.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ рухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, де зазначив, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2012 рік.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2012 року шлюб між ними було розірвано.

За час сумісного проживання ними було збудовано житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 1127 кв.м., який було поділено між ними на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2014 року.

В будинку залишилося рухоме майно, яке не було поділено між сторонами. Угоди про поділ спільного майна між ними не було.

Позивач додав до позовної заяви додатки з переліком рухомого майна, яке підлягає поділу між сторонами та чеки, які підтверджують вартість майна.

Загальна вартість майна, що підлягає поділу становить 556 001,62 грн., вартість майна, що підтверджено чеками - 128 077,82 грн. та вартість майна, що не підтверджено чеками - 428 680 грн.

Відповідачу пропонується майно, вартість якого становить - 72 021,45 грн., що підтверджено чеками та 210 975 грн., що не підтверджено чеками, а всього 282 996,45 грн..

Позивачу пропонував 56056,37 грн., що підтверджено чеками та вартість майна на 217 705 грн. не підтвердженого чеками, а всього 273 761,37 грн..

Посилаючись на викладене, позивач просив суд поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визнавши за ним право власності на половину вартості майна подружжя у розмірі 273 761,37 грн., а за ОСОБА_3 залишити право власності на майно в сумі 282 996,45 грн., стягнути із відповідача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя рухоме майно, загальна вартість якого підтверджена відповідними товарними чеками та накладними і становить 128 077,82 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину рухомого майна, загальна вартість якого становить 56056,37 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину рухомого майна, загальна вартість якого становить 72021, 45 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 583 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що судом при ухваленні рішення неповно дослідженні обставини справи, внаслідок чого воно є незаконним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2012 рік.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2012 року шлюб між ними було розірвано (а.с.67).

За час сумісного проживання ними було збудовано житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 1127 кв.м., який було поділено між ними на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2014 року (а.с.68).

Даний житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 є готелем «ІНФОРМАЦІЯ_1», спільним бізнесом сторін, який вони за час шлюбу побудували та облаштували всіма необхідними речами побуту та вжитку.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Беручи до уваги положення зазначених статтей, колегія суддів приходить до висновку, що рухоме майно, яке залишилося у вказаному вище житловому будинку, яке не було поділено між сторонами і було придбано ними у період шлюбу є спільним сумісним майном подружжя і частки кожного із подружжя є рівними, а тому суд першої інстанції прийняв правильне рішення, визнавши за позивачем і відповідачем право власності на 1/2 частину рухомого майна кожному.

Доводи апелянта про те, що рухоме майно, яке не було підтверджене товарними чеками та накладними підлягало поділу судом, оскільки відповідачем було частково визнано таке майно є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Позивачем було пред'явлено суду перелік рухомого майна яке підлягало поділу, однак, жодних письмових доказів, які б підтверджували його вартість та факт його придбання подружжям під час перебування у шлюбу сторонами не надано.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дане майно не може братися до уваги при вирішенні питання про визнання рухомого майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділу між подружжям.

Щодо доводів позивача про грошову компенсацію його частки, то вони також є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки другим із подружжя не було попередньо внесено грошову суму на депозитний рахунок суду, то суд не мав правових підстав для присудження позивачу грошової компенсації.

Інших доводів, які б спростували законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем не надано, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Матвієнко Ю.О.

Журба С.О.