Справа №473/1162/14-ц 05.02.2015 05.02.2015 05.02.2015
Провадження №22-ц/784/101/15
Провадження № 22ц/784/101/2015 Головуючий у першій інстанції: Лузан Л.В.
Категорія 50 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі: позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_3, ОСОБА_6

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2014 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка навчається.

Позивачка зазначала, що після розірвання шлюбу з відповідачем, їх спільна донька - ОСОБА_7 проживає з нею та продовжує навчання на денному відділенні у Петрівському державному аграрному технікумі.

Посилаючись на те, що відповідач є працездатною особою, однак не надає належної матеріальної допомоги, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на доньку в розмірі ? частини усіх його доходів щомісячно, на період навчання, до 30 червня 2016 року.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 травня 2014 року до участі у справі залучено як третю особу ОСОБА_8

Рішенням того ж суду від 26 травня 2014 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь позивачки аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_7 в розмірі 1/10 частини усіх його доходів щомісячно, починаючи з 12 березня 2014 року і до закінчення навчання, до 30 червня 2016 року. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Сторони не погодились з таким рішенням та оскаржили його.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду змінити в частині розміру стягнення аліментів, стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі ? частини усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на весь час навчання, починаючи з 12 березня 2014 року і до закінчення 30 червня 2016 року.

Відповідач, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази по справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що відповідач має можливість виплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка навчається.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він до нього дійшов з порушенням вимог матеріального права та не в повній мірі врахував обставини справи.

Так, судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

5 квітня 2012 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с.5)

З 11 серпня 2013 року ОСОБА_7 навчається на денному відділенні у Петрівському державному аграрному технікумі за рахунок бюджетних коштів на другому курсі. Стипендію не отримує, строк закінчення навчання 30 червня 2016 року (а.с.12)

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, обов'язок по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, покладається на батьків але лише за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не працює з 5 червня 2008 року, та в нього нема будь-якого майна на праві власності (а.с. 49).

Як видно з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, будь-якого нерухомого майна за відповідачем не зареєстровано.

До того ж, за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 серпня 2013 року з нього стягуються аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_10, 2004 року народження, у розмірі 363 грн. щомісячно (а.с.55-56)

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка навчається.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права, рішення підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову таких вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: