Справа № 635/8278/14-ц
Провадження №2/635/204/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Шинкарчук Я.А.

при секретарі Лескіній Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та скасування реєстрації права власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить визнати заповіт від імені ОСОБА_4 від 18 березня 2010 року, посвідчений 03 березня 2010 року, приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_2 за № 105 недійсним та таким, що не вчинений, скасувати державну реєстрацію права власності на 3/8 частину житлового будинку № 5 по вул. Орджонікідзе в с. Високий Харківського району Харківської області на імя ОСОБА_3, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яким на праві спільної сумісної власності належала ? частина житлового будинку № 5 по вул. Орджонікідзе в с. Високий. Після смерті матері позивач та її батько отримали у спадщину по 1/8 частини спірного житлового будинку, а після смерті батька відкрилася спадщина 3/8 частин цього житлового будинку. Єдиною спадкоємицею за законом є позивач по справі, але при зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових справ, зясувалося, що від імені ОСОБА_4 нібито 18 березня 2010 року складено заповіт на імя ОСОБА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 раніше часу складення 03 березня 2010 року. Позивач вважає заповіт таким, що не був вчинений, оскільки час його посвідчення настав раніше дати складення заповіту, заповіт не зареєстрований в реєстрі для вчинення нотаріальних дій. У ході перевірки Головним управлінням юстиції нотаріальної діяльності ОСОБА_2 було зясовано, що під реєстровим номером № 105 від 24 березня 2010 року, який зазначений на оспорюваному заповіті, нотаріусом зазначена абсолютна інша нотаріальна дія від іншої особи пізнішою датою, відсутні відомості про витрачання на нотаріальну дію спеціального бланку нотаріального документу серії ВММ485148, на якому був посвідчений заповіт ОСОБА_4 Крім того, позивач зазначає, що батько не розумів українську мову, через похилий вік мав істотні вади зору, а тому заповіт повинен був посвідчуватись при свідках, чого не було зроблено.

Відповідач по справі ОСОБА_3 надала письмові заперечення на позовну заяву, якими зазначила, що вона є онукою ОСОБА_4, за життя дід склав заповіт на її імя, але у звязку з тим, при нотаріальному посвідченні були допущені порушення, відповідач звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно за заповітом. Відповідач зазначає, подружжя ОСОБА_4 виховували онуку ОСОБА_3 з раннього дитинства, остання постійно проживала разом з дідом та бабою у спірному будинку. Відносини між ОСОБА_6 та її батьками були неприязними, тому дід, на якого було зареєстровано право власності на спірний будинок, склав заповіт на імя онуки. При складенні заповіту ОСОБА_4 повністю розумів свої дії, його волевиявлення було вільним і зрозумілим, українську мову він гарно розумів та спілкувався нею, оскільки є українцем та все життя прожив в українському селі. Відповідач за зазначила, що ОСОБА_1 вже зверталася до суду із вимогами про визнання заповіту недійсним. Рішенням апеляційного суду Харківської області у задоволенні позовної вимоги про визнання заповіту недійсним відмовлено, цим же рішенням за ОСОБА_3 визнано право власності на 3/8 часток спірного житлового будинку у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/8 частку спірного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 Касаційною інстанцією рішення суду другої інстанції було залишено без змін.

У ході судового розгляду справи позивач та представник позивача ОСОБА_7 підтримували позовні вимоги та просили їх задовольнити, відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача, відповідач ОСОБА_3 та її представник у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень за позовом не надала.

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, допитавши свідків, оглянувши матеріали цивільної справи № 2034/13845/2012, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 1958 року, від шлюбу мають дочку позивача по справі ОСОБА_1, яка змінила дошлюбне прізвище з «Плугатирьова» на «Коваленко».

На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 02 липня 19960 року, під час шлюбу подружжя збудувало житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, ? частина якого на праві власності за рішенням суду була зареєстрована за ОСОБА_4

Право власності ОСОБА_4 на ? частину будинку за вказаною адресою зареєстроване КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 14 грудня 2011 року № 32495426.

ОСОБА_5 померла 29 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 318475. Після її смерті спадщину прийняли її чоловік, який був зареєстрований разом із спадкодавцем і її дочка позивач по справі, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

14 червня 2012 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 352610. За життя ОСОБА_4 склав заповіт на користь своєї онуки відповідача ОСОБА_3

Позивач та відповідач по справі ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, нотаріусом було обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки оформити спадщину у безспірному порядку неможливо.

05 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення останньої від спадкування та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

04 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічною заявою до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтуванням свої вимог щодо недійсності заповіту.

У судовому засіданні було оглянуто матеріали цивільної справи за вищевказаними позовами та встановлено, що ОСОБА_1 в обґрунтуванням своїх зустрічних позовних вимог посилалася на порушення нотаріусом ОСОБА_2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат».

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2013 року у задоволенні первісних позовних вимог відмовлено, зустрічні позовні вимоги задоволені частково заповіт, складений 18 березня 2010 року від імені ОСОБА_4, померлого 14 червня 2012 року, визнаний недійсним.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2013 року, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким первісні позовні вимоги задоволені частково, за ОСОБА_3 визнано право власності на 3/8 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Орджонікідзе, 5 в порядку спадкування за заповітом, складеним 18 березня 2010 року від імені ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом ХРНО ОСОБА_2 реєстровий № 105 після смерті ОСОБА_4, який помер 14 червня 2012 року. Зустрічний позов ОСОБА_9 задоволені частково, за коваленко визнано право власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 29 вересня 2011 року. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Вказаним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що відсутні підстави для визнання заповіту недійсним, оскільки порушення нотаріусом Інструкції про вчинення нотаріальних дій не є такою підставою, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України. За результатами системного аналізу норм цивільного кодексу України судом апеляційної інстанції було зроблено висновок про те, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України від 23 січня 2014 року рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року залишено без змін.

Таким чином, суд не вбачає підстав для оцінки наданих позивачем доказів на підтвердження порушення нотаріусом ОСОБА_2 порядку посвідчення заповіту та обумовленої цим недійсності цього заповіту, оскільки це питання було предметом розгляду справи у судах усіх ланок, з цього приводу ухвалено судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Що стосується інших доводів, які, на думку позивача, є підставою для визнання заповіту недійсним, суд зазначає наступне.

Статтею 1257 ЦК України визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, відповідно до частини першої якої підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В пункті 17 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.215 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним не вимагається.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивачем однією з підстав недійсності заповіту зазначено, що ОСОБА_4 мав істотні вади зору та не володів у достатньому обсязі українською мовою, а тому не мав можливості усвідомити зміст правочину, який вчиняв.

Як вбачається з довідки № 20 від 16.12.2014 року амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Високий, згідно амбулаторної картки № 17141 точних даний про значне погіршення зору немає.

Поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 не доведений той факт, що час складення заповіту ОСОБА_4 не мав можливості прочитати та зрозуміти текст заповіту, який був викладений на українській мові.

Таким чином, позивачем не було доведено ту обставину, що волевиявлення ОСОБА_4 при складанні заповіту не було вільним та не відповідало його волі

При таких обставинах, судом не встановлено підстав для визнання заповіту складеного ОСОБА_4 від 18 березня 2010 року недійсним.

Суд також відмовляє позивачу у задоволенні позовної имоги про визнання заповіту таким, що не укладений, у звязку з наступним.

Як розяснено пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги пятої ЦК України.

У звязку з тим, що відсутні підстави вважати складений 18 березня 2010 року від імені ОСОБА_4 заповіт правочином, що не укладений, позовна вимога про визнання правочину не укладеним не є способом захисту цивільних прав та інтересів, суд відмовляє у задоволені позовної заяви в частині такої вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 223 ЦПК України, ст.ст. 215, 223, 225, 231, 1257 ЦК України, пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», пунктом 17 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та скасування реєстрації права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: