Справа № 464/9677/14 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/1114/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Бадівської О.О.

з участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання укладати договір оренди за згодою позивачів та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання укладати договір оренди за згодою позивачів та відшкодування моральної шкоди, в якому просили зобов'язати відповідача укладати договір оренди тільки за їхньою згодою та стягнути з відповідачки в їхню користь 5000 грн. моральної шкоди.

Свій позов обґрунтовували тим, що їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Разом з позивачами у вказаній квартирі має виділену частку і відповідачка у справі, якій належить дві кімнати у цій квартирі. Кухня, ванна кімната, вбиральня та коридор перебувають у спільному користуванні сторін. Позивачі зазначають, що відповідачка без їхньої згоди здала в оренду свої кімнати наймачам, які порушують громадський порядок у місцях загального користування, завдаючи позивачам моральних та душевних страждань. Враховуючи наведене, позивачі просили задовольнити їхній позов на підставі ст.ст. 63, 158 ЖК України, 22, 23, 1166 ЦК України.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їхнього позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, поштове відправлення з повісткою, направлене за адресою її реєстрації, повернулось без вручення адресату з незалежних від суду причин, про зміну свого місця проживання відповідач суду не повідомляла, тому відповідно до абз. 5 ч.5 ст. 74 ЦПК України та ч.1 ст. 77 ЦПК України, вважається, що судовий виклик вручено їй належним чином, навіть якщо вона за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 17 жовтня 2000 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 є співвласниками

АДРЕСА_1 житловою площею 12,4 кв.м, загальною площею 20,80 кв.м. Разом з тим третім співвласником квартири є ОСОБА_5, який позовних вимог до відповідачки не пред'являє (а.с 4,5).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є одним з чотирьох співвласників АДРЕСА_1 загальною площею 47,30 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 30,7 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 15 листопада 2000 року (а.с. 52-53).

Кухня пл. 8,30 кв.м, ванна кімната пл. 2,6 кв.м., санвузол пл. 1,4 кв.м та коридор знаходяться у спільному користуванні з кв. № 37а.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином співвласник квартири АДРЕСА_1, яка є окремим об'єктом власності, вправі користуватися своєю квартирою незалежно від волі інших осіб, в тому числі і укладати угоди щодо користування цією квартирою іншими особами.

З врахуванням наведеного вимоги позивачів щодо зобов'язання ОСОБА_4 укладати договір оренди квартири тільки за їх згодою не ґрунтуються на вимогах закону, а положення ст.ст. 63 та ст. 158 ЖК України не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, які є власниками окремих об'єктів власності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно акту ЛКП "Житловик" від 17.10.2014р. з виходом на місце встановлено, що в квартирі № 37 ніхто не проживає та особистих речей не виявлено (а.с. 59).

Таким чином факт порушення права власності позивачів власниками і мешканцями кв. № 37 на час розгляду справи взагалі не доведено, а випадки порушення прав громадського порядку, що мали місце в минулому, вирішено шляхом звернення позивачів у правоохоронні органи.

Відповідно до статей 3, 4, ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, захист яких здійснюється у спосіб, передбачений законом. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст. 16 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд правильно прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України, оскільки зобов'язує відповідачку вчиняти дії в майбутньому, в той час як суд захищає існуюче порушене право, а не ймовірність порушення права в майбутньому.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк