Справа № 359/388/14 Головуючий у І інстанції Яковлєва Л.В.
Провадження № 22-ц/780/4814/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 40 14.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в якому з урахуванням зменшення позовних вимог, просив: визнати недостовірною інформацію, розповсюджену 19 грудня 2014 року відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3, як голова сільської ради, вкрав 500 000 грн., які призначались для ремонту доріг у с. Іванків; зобов'язати відповідачів на найближчій сесії Іванківської сільської ради спростувати інформацію про те, що «голова сільської ради ОСОБА_3 вкрав 500 000 грн.».

Вимоги позову обгрунтував тим, що 19 грудня 2014 року на пленарному засіданні сесії Іванківської сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_4 поширили відомості про те, що ОСОБА_3, як сільський голова, вкрав 500 000 грн., які призначались для ремонту доріг у с. Іванків. Ці висловлювання відповідачів є негативною та недостовірною інформацією про нього та крім критики та оцінки його дій, як голови сільської ради, містять конкретні факти та висловлювання, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію в громадській думці. З урахуванням наведеного позивач просив його позов задовольнити.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та просив: визнати недостовірною інформацію, розповсюджену ОСОБА_3 28 грудня 2014 року про те, що ОСОБА_2 звертався до нього з проханням надати особисто йому земельну ділянку по АДРЕСА_1 та відремонтувати частину АДРЕСА_1 виключно тільки до будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3 перед громадою с.Іванків в кількості не менше 200 чоловік та в присутності ОСОБА_2 або в письмовій формі спростувати вищевказану інформацію; стягнути з ОСОБА_3 на свою користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Вимоги зустрічного позову обґрунтував тим, що 16 жовтня 2014 року він та інші мешканці с. Іванків звернулися до ОСОБА_3 з листом, в якому просили на сесії сільської ради розглянути їх звернення та вирішити наступні питання: 1) терміново розпочати ремонт частини дороги по АДРЕСА_2 та навпроти будинку №10; 2) притягнути до відповідальності винних осіб у порушенні вимог щодо благоустрою і санітарії вулиці та зобов'язати знищити бур'яни та чагарники по АДРЕСА_1 3) скасувати рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 навпроти будинку №5 та повернути її у власність с. Іванків; 4) присвоїти цій земельній ділянці статус рекреаційної зони та побудувати на ній дитячий майданчик; 5) надати дозвіл мешканцям села самостійно облаштувати цю земельну ділянку. Позивач зазначав, що інші заяви щодо цієї земельної ділянки та ремонту вказаного відрізку дороги від нього до голови сільської ради не подавались і не вирішувались. Однак ОСОБА_3 28 грудня 2014 року на віче с. Іванків повідомив, що ОСОБА_2 просив виділити саме йому цю земельну ділянку, а дорогу відремонтувати виключно до його будинку, що не відповідає дійсності та порушує його честь і гідність. У зв'язку з цим ОСОБА_2 зазнав моральної шкоди, яка полягає в його душевних стражданнях. Враховуючи наведене ОСОБА_2 просив задовольнити його зустрічні позовні вимоги.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недостовірною інформацію, розповсюджену 19 грудня 2014 року відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3, як сільський голова, вкрав 500 000 грн., які призначалися для ремонту доріг в селі Іванків. Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на найближчій сесії Іванківської сільської ради спростувати інформацію, про те що сільський голова ОСОБА_3 вкрав 500 000 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що висловлювання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3, як голова сільської ради, вкрав 500 000 грн., які призначались для ремонту доріг у с. Іванків містять в собі фактичні дані, а тому позивач, як публічна особа, має право на їх спростування та доведення їх правдивості, оскільки вони виходять за межі допустимої критики. Позивач довів факт поширення відповідачами недостовірної інформації, порушення його особистого немайнового права, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не довели, що поширена інформація є достовірною.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт поширення щодо нього головою сільської ради ОСОБА_3 недостовірної інформації 28 грудня 2014 року на віче с.Іванків та в діях ОСОБА_3 відсутні порушення честі і гідності ОСОБА_2

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.277 ЦПК України, ч.4 ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на спростовування недостовірної інформацію особою, яка поширила таку інформацію.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 своєї постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Таким чином згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У пункті 21 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1, судам роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 є головою Іванківської сільської ради, тобто є публічною особою.

19 грудня 2014 року відбулося пленарне засідання п'ятдесят третьої сесії Іванківської сільської ради шостого скликання, на якому були присутні 16 депутатів та 6 жителів села, серед яких були присутні жителі села ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 38-64).

На вказаному засіданні сесії відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у своїх виступах поширили інформацію щодо голови Іванківської сілької ради ОСОБА_3 про те, що він «вкрав 500 000 грн., які призначались для ремонту доріг у с. Іванків» (а.с.64).

Ці обставини підтверджуються даними протоколу пленарного засідання п'ятдесят третьої сесії Іванківської сільської ради шостого скликання від 19 грудня 2014 року (а.с.64) та показами допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яким судом дана належна правова оцінка.

На вказаний протокол засідання Іванівської сільської ради від 19 грудня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зауваження не вносили.

Посилання ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_12 на те, що покази вказаних вище свідків перекручені у рішенні суду першої інстанції, є необґрунтованими, оскільки ці обставини спростовуються технічним записом судового засідання та змістом оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 09 липня 2015 року.

Колегія суддів вважає, що суд правильно критично оцінив покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, оскільки свідок ОСОБА_13 взагалі не була присутня на засіданні сесії сільської ради від 19 грудня 2014 року і віче с.Іванків від 28 грудня 2014 року та в цій частині не дала пояснень по суті спору, а покази свідка ОСОБА_14 спростовуються протоколом засіданні сесії сільської ради від 19 грудня 2014 року та показами свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що висловлювання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3, як голова сільської ради, вкрав 500 000 грн., які призначались для ремонту доріг у с. Іванків, містять в собі фактичні дані та є такими, що підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Колегія суддів вважає, що не зважаючи на те, що межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи, публічна особа також має право на спростування недостовірної інформації, оскільки поширення інформації про те, що ОСОБА_3 «вкрав 500 000 грн., які призначались для ремонту доріг у с. Іванків» за своїм змістом виходить за межі будь-якої допустимої критики, при цьому, зазначені висловлювання на адресу ОСОБА_3 не є критикою взагалі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_7, у порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надали доказів достовірності та правдивості розповсюдженої інформації про те, що ОСОБА_3, як сільський голова, вкрав 500 000 грн., які призначалися для ремонту доріг в селі Іванків, якими можуть бути: вирок у кримінальному провадженні, судове рішення у цивільній чи адміністративній справі, акт ревізійної, податкової або службової комісії, тощо.

Отже, установивши, що позивач довів факт поширення відповідачами відносно нього недостовірної інформації, порушення його особистого немайнового права, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не довели, що поширена інформація є достовірною, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вказана вище інформація є критикою діяльності сільського голови, як публічної особи, та висловлюванням оціночних суджень, є безпідставними.

Як вбачається зі змісту зустрічного позову ОСОБА_2 просив: визнати недостовірною інформацію, розповсюджену ОСОБА_3 28 грудня 2014 року про те, що ОСОБА_2 звертався до нього з проханням надати особисто йому земельну ділянку по АДРЕСА_1 навпроти будинку №5 та відремонтувати частину АДРЕСА_1 виключно тільки до будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3 перед громадою с.Іванків в кількості не менше 200 чоловік та в присутності ОСОБА_2 або в письмовій формі спростувати вищевказану інформацію; стягнути з ОСОБА_3 на свою користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що у жовтні 2014 року ОСОБА_2, який проживає АДРЕСА_1 та інші мешканці села звернулись до голови сільської ради ОСОБА_3 з листом від 14 жотвня 2014 року, в якому просили на сесії сільської ради розглянути їх звернення та вирішити наступні питання: 1) терміново розпочати ремонт частини дороги по АДРЕСА_2 та навпроти будинку №10; 2) притягнути до відповідальності винних осіб у порушенні вимог щодо благоустрою і санітарії вулиці; 3) зобов'язати відповідальних осіб вжити заходів щодо знищення бур'янів та чагарників по АДРЕСА_1 4) скасувати рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 навпроти будинку №5 та повернути її у власність Іванківської сільської ради; 5) присвоїти вказаній земельній ділянці статус рекреаційної зони ; 6) побудувати на ній дитячий майданчик; 5) надати дозвіл мешканцям села самостійно облаштувати цю земельну ділянку (а.с.130).

Судом першої інстанції встановлено, що на віче села Іванків від 28 грудня 2014 року були присутні мешканці села, проте їх точної кількості, порядок денний, імена промовців та зміст виступу, встановити неможливо, оскільки протокол сходки села не вівся, а згідно показів свідків їх кількість становила, 70, 100, 150, 170 осіб.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 не доведено факт поширення щодо нього головою сільської ради недостовірної інформації, оскільки покази свідка ОСОБА_14 суд оцінив критично, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 не були присутніми на віче та не дали показів в цій частині, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 засвідчили, що земельне питання озвучено на віче не головою сільської ради, а ОСОБА_10, а також повідомили, що ОСОБА_3 не розповідав громаді про вимоги ОСОБА_2 щодо ремонту дороги по АДРЕСА_1 виключно до його будинку, свідок ОСОБА_9 не повідомив суду інформації щодо предмета доказування, оскільки пригадати за минуванням часу не зміг.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 щодо визнання інформації, зазначеної в п.1 прохальної частини його позову недостовірною, оскільки не встановлено факт її поширення і що така інформація порочить честь і гідність позивача та не конкретизовано спосіб її спростування.

Відповідно до приписів ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 не довів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довів суду, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, не надано доказів і щодо негативних наслідків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтовані, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання ОСОБА_2 про долучення до матеріалів справи відеозапису засідання сесії Іванківської сільської ради від 19 грудня 2014 року, як доказ того, що ОСОБА_2 не принижував честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, як голови Іванківської сільської ради, не заслуговують на увагу.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що 19 грудня 2014 року на пленарному засіданні сесії Іванівської сільської ради відеозапис засідання сесії не здійснювався, хоча в протоколі пленарного засідання сесії Іванківської сільської ради міститься запис про те, що депутати не заперечують проти відеозапису засідання (а.с.38). Разом з тим, на засіданні сесії ради неофіційно здійснювала аудиозапис мешканка села Іванків ОСОБА_14, що підтверджується поясненнями ОСОБА_2

Таким чином, зазначений аудиозапис відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України не є належним та допустимим доказом по даній справі, оскільки не свідчить про наявність усієї інформації, яка була оприлюднена на засіданні сесії Іванківської сільської ради 19 грудня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично зводяться до незгоди з рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ОСОБА_3 та висновків суду не спростовують.

Доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 апеляційна скарга не містить.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_3 і про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді