Справа № 266/2869/13-ц
Провадженя№ 2/266/92/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі Сидоровій Н.В., за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи Комунальне підприємство «Комунальник», Публічне акціонерне товариство «Маріупольгаз», про відшкодування витрат з оплати комунальних платежів -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, який неодноразово уточнювала, посилаючись на те, що вона, за договором дарування від 01.08.1995 р. є власницею домоволодіння № 32 по вул. Макіївській в м. Маріуполі, де постійно мешкала до 16.11.2012 р. у зазначеному домоволодінні був зареєстрований та проживав із своєю сімєю її рідний брат ОСОБА_7, який помер 06.10.2011 р. Члени його сімї відповідачі ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (дочка) та ОСОБА_4 (син) залишилися проживати у її домоволодінні. У звязку із тим, що відповідачі не сплачували за комунальні послуги - за вивезення твердих побутових відходів та за користування газом, то позивачка у позові в останній редакції просила стягнути солідарно з відповідачів 3/4 суми від сплачених позивачкою витрат пропорційно до кількості зареєстрованих осіб, а саме: за газ за період з 01.07.2010 р. по 25.08.2012 р. в розмірі 4 298,97 грн., за вивезення побутових відходів за період з 01.07.2010 р. по 31.12.2012 р. в сумі 270,90 грн. При цьому, в обгрунтування суми стягнення за спожитий газ, позивачка в якості аналогії закону послалася на підпункт а) пункту 5 Тимчасового Положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою КМ України від 16 травня 2002 р. № 620.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов з зазначених у ньому підстав підтримали.

ОСОБА_1 в суді пояснила, що вона сплачувала за спожитий газ та вивезення ТПВ одна, а відповідачі, користуючись комунальними послугами, за них не сплачували. Опалювальна площа в неї більша, ніж площа відповідачів. На її частині будинку знаходиться більше приладів споживання газу, але газовий котел опалює весь будинок, у тому числі і ту частину, де живуть відповідачі.

ОСОБА_2 в суді просив застосувати аналогію закону та стягнути з відповідачів частину сплачених позивачкою витрат пропорційно кількоті мешканців будинку.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, та їх представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали.

ОСОБА_3 в суді пояснила, що вона мешкає в будинку ОСОБА_1 разом із сином, її дочка мешкає там не постійно. Коли був живий її чоловік, то з ОСОБА_1 домовилися про сплату комунальних платежів в рівних частках. Після смерті її чоловіка вона сплачувала ОСОБА_1 за комунальні послуги, у тому числі за спожитий газ половину від показів лічильника. Розписок з ОСОБА_1 не брала, оскільки їй довіряла. З квітня-травня 2012 р. стала перераховувати ОСОБА_1 гроші поштовими переказами.

ОСОБА_5 в суді пояснила, що у даному випадку застосовувати аналогію закону, на яку посилається позивачка, підстав немає.

Представник третьої особи ПАТ «Маріупольгаз» ОСОБА_8 у письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності. У письовому поясненні зазначив, що домоволодіння по вул. Макіївській, 32 належить ОСОБА_1, з якою укладений відповідний договір, встановлени лічильник газу. По зазначеному домоволодінню заборгованості немає (а.с. 118).

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що домоволодіння по вул. Макіївській, 32 в м. Маріуполі на підставі договору дарування від 01.08.1995 р. на праві власності належить позивачці ОСОБА_1 (а.с. 8-9).

Згідно домової книги на час виникнення та дії спірних правовідносин у домоволодінні по вул. Макіївській, 32 в м. Маріуполі були зареєстровані позивачка ОСОБА_1, її дочка ОСОБА_9, а також відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 (а.с. 10-27).

Не заперечується сторонами, що частину зазначеного домоволодіння займають відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4

Відповідно до договорів про надання послуг з газопостачання від 27.08.2004 р. та від 14.07.2009 р. ОСОБА_1 є споживачем полуг ПАТ «Маріупольгаз» (а.с. 34, 122).

Відповідно до договору про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 19.06.2011 р. ОСОБА_1 є споживачем полуг КП «Комунальник» (а.с. 220).

Квитанціями підтверджується, що з липня 2010 р. по вересень 2012 р. за спожитий газ та з липня 2020 р. по січень 2013 р., були сплачені певні грошові суми. Всі квитанції на імя ОСОБА_1 (а.с. 52-65).

Також з відповідних квитанцій випливає, що ОСОБА_3 в 2012-2013 роках перераховувала поштовими переказами на імя ОСОБА_1 певні грошові суми за комунальні послуги (а.с. 44-45, 51).

Актами приймання нової газифікації обєкта та опломбування газового лчильника від 13.07.2004 р. та 15.09.2008 р. підтверджується, що на домоволодіння по вул. Макіївській, 32 в м. Маріуполі було встановлено один газовий лічильник. У актах зазначені прилади споживання газу (а.с. 79).

Також сторонами не заперечується, що в частині будинку, в якому проживає ОСОБА_1, встановлено більше газоспоживаючих приладів, ніж у частині будинку, в якому проживають відповідачі.

Суд важає, що відповідачі не довели перед судом своїх заперечень проти позову, оскільки факти передачі ОСОБА_3 грошей ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Представлені відповідачкою квитанції були враховані у позовних вимогах, а записи ОСОБА_3 (а.с. 214-216) про начібто передачу грошей у 2011 році не підписані ОСОБА_10

Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Як встановлено судом відповідачі є наймачами жилого приміщення в будинку, що належить позивачці, та між сторонами не було укладено письмового договору про строки внесення комунальних платежів.

Крім того, відповідно до підпункт а) пункту 5 Тимчасового Положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою КМ України від 16 травня 2002 р. № 620 обсяги використаного споживачами газу визначаються: а) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями лічильників газу (будинкових або на групу будинків) з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості мешканців у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Однак, суд вважає, що дана норма застосуванню не підлягає, оскільки, як встановлено судом, на будинку встановлений один газовий лічильник, а приміщення, які займають позивачка і відповідачі, не мають однотипних інженерно-санітарних обладнань та подібних будівельних і архітектурних характеристик, поставка газу яким здійснюється через спільний ввідний газопровід.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що позивач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вже раніше зазначалося, споживачем послуг з газопостачання та вивезення ТПВ є ОСОБА_1

Також, відмовляючи у позові, суд виходить з того, що в будинку зареєстровано пятеро осіб, а плата за вивезення ТПВ справлялася з трьох осіб, на одну з яких, як зазначено в квитанціях, розповсюджувалася пільга. Як встановлено, пільговиком був чоловік ОСОБА_3, який помер до виникнення спірних правовідносин.

Таким чином достовірно встановити яку грошову суму повинні сплатити відповідачі позивачці за спожитий газ та вивезення ТПВ не виявилося можливим в судовому засіданні.

Всі наведені обставини та норми закону зобовязують суд залишити позов без задоволення.

Оскільки в позові відмовляється, то судові витрати позивачки задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. 162 ЖК україни, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про відшкодування витрат з оплати комунальних платежів відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.