Номер провадження: 22-ц/785/910/15
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення, про стягнення моральної шкоди,

встановила:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 в якому просять виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень, про стягнення судових витрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.09.2003р. та розпорядження органу приватизації від 22.09.2003р. №176651 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_1.

В належній позивачам квартирі без реєстрації проживає відповідачка по справі - ОСОБА_2 Сумісне подальше проживання разом з відповідачем є неможливим. Між позивачами та відповідачем склалися напружені та неприємні стосунки, постійно виникають сварки, що доходили до виклику міліції та притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідачем постійно здійснюється психологічний тиск на позивачів.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12.12.2013 року було зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні позивачами власністю - квартирою АДРЕСА_1 та вселено позивачів до вказаної квартири. Однак, до теперішнього часу, фактично це рішення не виконано. Позивачі не можуть знаходитися у власній квартирі завдяки діям відповідачки ОСОБА_2

Позивачі є літніми людьми, пенсіонерами, таке неповажне ставлення, лайки, образи, дуже ганьблять їх. Постійне психологічне та моральне напруження та страх повторення нападів та насильства спричиняють страждання та погіршення стану психічного та фізичного здоров'я. Протягом тривалого часу позивачам прийшлося шукати інше місце для проживання, оскільки сумісне проживання відповідач робила неможливим та небезпечним. Вони не мали змоги користуватися своїм власним житлом, речами, що знаходяться в квартирі. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого вони почали до всього нервово відноситися. Від такого стану страждає уся родина, це призвело до розладу стосунків у родині.

Розмір заподіяної моральної шкоди позивачами оцінюється в 15 000 гривень. Ціна враховує в собі усі страждання, які довелося перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з діями відповідача, що унеможливили сумісне проживання.

Відповідач не реагує на прохання та вимоги припинити таку аморальну та неповажливу поведінку, щоб дати змогу усім мешканцям та власникам квартири відновити нормальний стан співжиття, добровільно залишити належну квартиру відмовляється, тому вони змушені звернутися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги, просили задовольнити з наведених у позові підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обґрунтованість вимог позивачів.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Рішенням суду позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Рішення оскаржено тільки в частині виселення, в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди, рішення позивачами не оскаржувалось, тому в цій частині перегляду не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги в частині виселення відповідача законні та обґрунтовані.

При цьому суд першої інстанції послався на наступні обставини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 2003 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках, є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( а.с.12,13).

З технічного паспорту від 17.06.2003 року, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м. складається з трьох житлових кімнат: 9,7 кв.м., 18,4 кв.м. та 12,4 кв.м. відповідно, кухні площею 7,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., коридору площею 9,2 кв.м., шафи площею 2,8 кв.м. (а.с.11).

Відповідно до довідки про склад сім'ї та прописку, яка видана КП "ЖКС "Північний" за № 797 від 07.08.2014 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідальний квартиронаймач, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 - онука, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 - онук, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 - онук, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 - син, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 - онука, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 - дружина. (а.с.15).

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12.12.2013 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про вселення, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково - вселено ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні позивачам квартирою АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.7).

Позивачі, посилаючись на норми ст. 116 ЖК України, просили виселити відповідача ОСОБА_2 з житлового приміщення, яке належить їм на праві власності.

В якості доказу систематичного порушення правил співжиття, яке робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі, позивачі послались на наступні письмові докази, які судом першої інстанції були визнані належними доказами і суд послався на них при обґрунтуванні своїх висновків щодо виселення відповідача.

За заявою ОСОБА_4 постановою Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеської області від 07.03.2012 року, в порушенні кримінальної справи за ст.296 КК України було відмовлено. (а.с.20).

Листами Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеської області №51/24-2556 від 07.03.2012 року та №31/24-725 від 21.01.2013 року, ОСОБА_4 було повідомлено про розгляд її заяв від 05.03.2012 року та від 18.01.2013 року, а саме про відсутність складу злочину у діях ОСОБА_6, ОСОБА_2 та притягнення їх до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КпАП України (а.с.19,21).

Відповідно до листа Прокуратури міста Одеси №722-14 від 27.05.2014 року, за результатами розгляду звернення ОСОБА_4, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та для організації досудового розслідування направлено до прокуратури Суворовського району міста Одеси. (а.с.22,23).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 прописана у АДРЕСА_2, з 20 травня 1978 року, про що є відмітка у її паспорті.

На підставі саме цих письмових доказів суд першої інстанції зробив висновок про обґрунтованість та законність позову щодо виселення відповідача у відповідності до приписів ст. 116 ЖК України.

Крім цього, до своїх заперечень на апеляційну скаргу позивачі надали копію постанови Суворовського райсуду м. Одеси від 13.03.2012р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та заяви сусідів до Суворовського суду м. Одеси щодо підтримання позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про доведеність, обґрунтованість та законність позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_2 саме у відповідності до приписів ст. 116 ЖК України.

Так, відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співвжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться за рішенням суду без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку /квартири/ може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

П.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України"

зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). ( Пункт 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.92р.).

Із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що позивачі проживають окремо, не проживають в одній спірній квартирі з відповідачем та її чоловіком, у справі відсутні жодні докази звернення до виконавчої служби щодо вселення до спірної квартири на підставі рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12.12.2013 року та докази неможливості виконання цього рішення.

Таким чином. колегія суддів вважає, що позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів щодо триваючої антигромадської поведінки саме відповідачки ОСОБА_2, вжиття саме до неї заходів попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходів громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Більш того, надані позивачами письмові докази свідчать про те, що до адміністративної відповідальності притягався тільки син позивачів - ОСОБА_6 та ставилось питання про притягнення до адміністративної відповідальності також позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом з відповідачкою ОСОБА_2, однак, в матеріалах справи відсутні докази застосування до них будь - якого адміністративного стягнення. (а.с.20).

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, він неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення по суті спору у зв'язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков