РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить визнати незаконними вимоги відповідача до неї сплатити суму кредиту у розмірі 3681 гривень, знятої 01.07.2013 року з кредитної картки № НОМЕР_1, а також проценти за використання даної суми; зобов'язати відповідача припинити дії з вимагання з неї сплатити суму кредиту у розмірі 3681 гривень, знятої 01.07.2013 року з кредитної картки № НОМЕР_1, а також проценти за використання даної суми.

При цьому посилається на те, що у період з 01.07.2011 р. по 01.08.2012 р. вона працювала в Теплодарській центральній міській лікарні на посаді лікаря-терапевта. У вересні 2011 р. адміністрацією лікарні було прийнято рішення здійснювати виплату заробітної плати шляхом її перерахування на карткові рахунки працівників, які спеціально були відкриті для цих цілей у КБ „Приватбанк". У зв'язку з цим їй, як і усім іншим працівникам лікарні, була видана пластикова картка, на яку в подальшому зараховувалася заробітна платня. При отримані зарплатної картки нею 06.09.2011 р. були підписані пам'ятка клієнта по депозитному вкладу та договір доручення на проведення платежів. Номер картки НОМЕР_2. Разом з зарплатними картками усі працівники лікарні також отримали рекламну пропозицію КБ „Приватбанк" про можливість отримання кредиту за кредитною карткою. Тому кожному працівнику була додатково вручена ще одна пластикова картка - кредитна картка. Ці кредитні картки працівники не замовляли, вони вручалися разом з зарплатною карткою як захід рекламного характеру кредитних послуг КБ „Приватбанк" і тому жодних кредитних обов'язків для працівників не створювали. Таким чином їй була вручена кредитна картка № НОМЕР_1. Жодних намірів скористатися пропозицією відповідача щодо отримання кредиту за цією карткою вона не мала та жодним чином кредитну картку вона не використовувала.

01.07.2013 року, у період часу з 20-05 по 20-41, на належний їй номер мобільного телефону стали надходити СМС-повідомлення про використання кредитної картки сторонньою особою у розрахунках за товари на загальну суму 3681 гривень у магазинах, що розташовані у приміщеннях Торгового Центру „СІТІ-центр" за адресою: м.Одеса вул. М.Жукова, 2. У вказаний час вона разом зі своєю родиною знаходилася за місцем свого проживання. Відразу після отримання цих СМС-повідомлень вона, та її чоловік звернулися по телефону до адміністрації та охорони цих магазинів з проханням затримати особу, яка використовувала дану картку; невідкладно прибули до місця знаходження цих магазинів та викликали наряд міліції та слідчих; звернулися до Київського РВ УМВС України в Одеській області у нічний час з заявою (повідомленням) про шахрайське витрачання коштів відповідача сторонньою особою через використання кредитної картки; звернулися по телефону до відповідача з повідомленням про шахрайське витрачання його коштів сторонньою особою з метою забезпечення для відповідача можливості заблокувати подальші виплати за цією кредитною карткою.

03.07.2013 року вона звернулася до відповідача з заявою (повідомленням), у якій повторно, вже у письмовій формі, повідомила відповідача про вчинені невстановленою особою шахрайські дії з грошовими коштами відповідача. 05.09.2013 року вона отримала від відповідача листа №20.1.0.0.0/7-130703/3080 у якому відповідач фактично визнав її відповідальною за вчиненні невстановленою особою шахрайські дії та зобов'язаною здійснювати погашення витрачених шахраєм грошових коштів з оплатою процентів. Вимоги про сплату основної суми кредиту та процентів за кредитною карткою № НОМЕР_1 вважає протиправними та безпідставними.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що при отримані зарплатної картки 06.09.2011 р. позивачкою були підписані пам'ятка клієнта по депозитному вкладу та договір доручення на проведення платежів. Номер картки НОМЕР_2.

(а.с. 7-10)

Разом з зарплатною карткою позивачці також додатково була вручена ще одна пластикова картка - кредитна картка № НОМЕР_1, як захід рекламного характеру кредитних послуг КБ „Приватбанк". Жодних кредитних договорів між сторонами не укладалося.

03.07.2013 р. позивачка звернулася до ПАТ „Приватбанк" з заявою (повідомленням), в якій, повідомила відповідача про вчинені невстановленою особою шахрайські дії з грошовими коштами відповідача, а саме, що 01.07.2013 року, у період часу з 20-05 по 20-41, на належний їй номер мобільного телефону стали надходити СМС-повідомлення про використання кредитної картки № НОМЕР_1 сторонньою особою у розрахунках за товари на загальну суму 3681 гривень у магазинах, що розташовані у приміщеннях Торгового Центру „СІТІ-центр" за адресою: м.Одеса вул. М.Жукова, 2, з приводу чого вона зверталася до правоохоронних органів.

Проте ПАТ „Приватбанк" своїм листом №20.1.0.0.0/7-130703/3080 від 13.08.2013 р. на ім'я позивачки повідомив про неможливість виконати її вимоги та рекомендував звернутися до правоохоронних органів.

(а.с. 11, 14-15)

В судовому засіданні було досліджено матеріали кримінального провадження № 0003745, що надійшли з Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеські області по факту крадіжки гаманця у ОСОБА_1, в якому знаходилася банківська картка „Приватбанку". Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 12.02.2014 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003745 від 02.07.2013 року, закрито у зв'язку з відсутністю вдіянь складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ч.ч. 1-2 ст. 1056-1 ЦК України зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів виникають на підставі кредитного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 208, ст. 1055 ЦК України кредитній договір укладається у письмовій формі; кредитній договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх його істотних умов; договір укладається шляхом пропозиції однієї стороні укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Як встановлено в судовому засіданні, жодних кредитних договорів між сторонами не укладалося та позивачкою не підписувалося. Жодні документи, у яких зафіксований зміст кредитних умов, позивачка також не підписувала. 06.09.2011 р. позивачкою були підписані лише пам'ятка клієнта по депозитному вкладу та договір доручення на проведення платежів, які не містять кредитних умов та жодних кредитних обов'язків у не встановлюють.

Отже, оскільки кредитній договір між сторонами не укладався, тому вимоги відповідача до позивачки сплатити суму кредиту у розмірі 3681 гривень, знятої 01.07.2013 року з кредитної картки № НОМЕР_1, а також проценти за використання даної суми є незаконними та відповідача слід зобов'язати припинити дії з вимагання сплатити вказану суму.

Крім того у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 114,70 гривень.

Керуючись ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", ст. ст. 11, 203, 207, 208, 509, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.

Визнати незаконними вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 сплатити суму кредиту у розмірі 3681 (три тисячі шістсот вісімдесят одна) гривень, знятої 01.07.2013 року з кредитної картки № НОМЕР_1, а також проценти за використання даної суми.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк" припинити дії з вимагання з ОСОБА_1 сплатити суму кредиту у розмірі 3681 (три тисячі шістсот вісімдесят одна) гривень, знятої 01.07.2013 року з кредитної картки № НОМЕР_1, а також проценти за використання даної суми.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 114,70 (сто чотирнадцять грн. 70 коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

09.02.2015