Справа №175/3058/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

03 лютого 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Борисова С.А.

при секретарі Єльшиній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання повернути грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави,

в с т а н о в и в :

Позивачі у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у якій просили розглянути справу без їх участі позов підтримали у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в пресі. За таких обставин, зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що У 1992 році позивачам для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі рішення Підгородненської міської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, було надано земельну ділянку загальною площею 0,15 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1. У 2009 році вони оформили право власності на дану земельну ділянку та отримали два Державних акти на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я ОСОБА_2.

У червні 2011 року позивачі найняли ОСОБА_3 для виконання будівельних робіт, уклавши з ним попередньою домовленістю, згідно якої, він взяв на себе зобов'язання самостійно звести цегляні стіни першого та другого поверхів, організувати роботи з укладення залізобетонного перекриття між поверхами та здійснити закупівлю необхідних будівельних матеріалів. Оплату за виконану роботу передбачалось здійснювати по факту її виконання із розрахунку 200 грн. за 1 м.кв цегляної червоної кладки.

Після чого, у період часу з 27.06.2011 року по 16.06.2012 року позивачі надавали відповідачеві грошові кошти, на виконання вищевказаних домовленостей, на загальну суму 19680,00 грн.

Проте, як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 належним чином своїх обов'язків не виконував та постійно порушував умови домовленостей, які виразилися у привласненні утримуванні довгий час грошових коштів позивачів шляхом маніпуляції їх довірою, порушуючи їх права та наніс їм значну матеріальну шкоду.

В результаті чого, починаючи з серпня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово звертались до міліції та до прокуратури із заявами про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за шахрайські дії щодо них, проте правоохоронні органи у його діях складу злочину не знаходили, зазначаючи, що між сторонами існує цивільні правовідносини і спір між ними підлягає вирішенню у судовому порядку.

Також, судом встановлено, що на допитах в правоохоронних органах Відповідач не заперечував того факту, що між ним та позивачами дійсно існувала вищевказана домовленість на виконання якої він отримував від замовників грошові кошти. Проте, як зазначено позивачами, до цього часу ОСОБА_3 ніяких будівельних матеріалів не привіз і продовжує безпідставно утримувати їх грошові кошти на загальну суму 19680,00 грн.

Згідно ст.387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п.1, п.2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Пунктом 2 ст. 1214 ЦК України визначено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

У відповідності до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У випадку, коли договором та законом за користування чужими грошовими коштами розмір процентів не встановлений, відповідно до ч.1 ст.8 ЦК України за аналогією повинна застосовуватись ч.1 ст. 1048 ЦК України, згідно з якою, якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Також, суд приймає до уваги позицію ВСУ, який в постанові від 24.01.2006 р. №14/130 дійшов висновку про застосування ст. 1048 ЦКУ до спірних правовідносин за аналогією в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки між сторонами розмір проценту не встановлено

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 утримує грошові кошти позивачів на загальну суму 19680,00 грн., яка складається з наступного:

- 10000,00 грн., отримані 27.06.2011 року на будівельні матеріали;

- 4000,00 грн., отримані 18.07.2011 року у якості позики;

- 3000,00 грн., отримані 12.07.2011 року на виготовлення архітектурно-будівельного проекту;

- 2600,00 грн., отримані 16.06.2012 року на будівельні матеріали;

- 80,00 грн., отримані 16.06.2012 року на придбання замка з ключами. На підставі чого, за розрахунками процентів за користування чужими грошовими коштами (які у себе включають: сума безпідставно утриманих коштів - період утримання - кількість днів утримання - облікова ставка НБУ), загальна сума процентів за безпідставно збережені грошові кошти складає 3520,72 грн.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині повернення безпідставно повернутих коштів та суму відсотків за безпідставно збережені грошові кошти, що підтверджується матеріалами справи.

Також, суд вважає обґрунтованими вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, оскільки вони зазнали душевних страждань внаслідок протиправних дій відповідача.

Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди позивачу до 5000,00 гривень, вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати понесеним моральним страждання позивачів.

Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума судового збору, розмір якої пропорційний частині задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,79,84,88,212,215,214,224 ЦПК України, ст.ст. 3,11,13-16,23,635,657,79,88,1212,1213,1214,1282 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання повернути грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 19680,00 гривень, як набуті без достатньої правової підстави.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проценти за безпідставно збережені грошові кошти у сумі 3520,72 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 282,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов