У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області, третя особа - П'ятихатська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про зобов'язання виділення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), за касаційною скаргою Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 09 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року за ним визнано право на земельну частку (пай) площею 6,55 умовних кадастрових га, що розташована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області. З питанням виділення йому земельної ділянки він звернувся до П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, на що отримав відмову з посиланням на те, що виконати рішення можливості немає, оскільки на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області відсутні вільні землі колишньої колективної власності, у зв'язку з чим виділення земельної ділянки необхідно здійснювати із земель резервного фонду, так як з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження землями резервного фонду перейшли до територіальних управлінь Держземагенства у областях.

Позивач звернувся з відповідним клопотанням до Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області), однак у виділенні земельної ділянки також було відмовлено у зв'язку з відсутністю у них відповідних повноважень.

Просив зобов'язати відповідача виділити йому земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) площею 6,55 умовних кадастрових га із земель резервного фонду на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року, позов задоволено. Зобов'язано ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області виділити ОСОБА_4 земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) площею 6,55 умовних кадастрових га із земель резервного фонду, що розташовані на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) площею 6,55 умовних кадастрових га, що розташована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, належне на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 04 квітня 1997 року П'ятихатською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_4., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

07 травня 2013 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про вирішення питання щодо виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Листом голови П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 20 червня 2013 року його поінформовано про те, що на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області відсутні вільні землі колишньої колективної власності, що підлягали паюванню, земельну ділянку можливо виділити із земель резервного фонду. Оскільки землі резервного фонду є державною власністю, то розпорядження ними здійснює ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області, до якого звернутися було рекомендовано позивачу (а. с. 11).

Листом ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області від 26 червня 2014 року № 31-4-0.11-5160/2-14 ОСОБА_4 було роз'яснення, що повноваження щодо виділення земельних ділянок, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам належить сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям, а тому дане питання не відноситься до компетенції ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області (а. с. 16−17, 22−23).

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування,судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятися за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Частиною 11 ст. 118 ЗК України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Суди обґрунтовано задовольнили позов, оскільки право позивача на земельну частку (пай) встановлено рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року, що в силу ч. 3 ст. 60 ЦПК України має преюдиційне значення; повноваження щодо реалізації право позивача на земельну частку (пай) в силу вимог ст. 122 ЗК України із земель резервного фонду покладені на відповідача.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області відхилити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.