Справа № 573/38/15-ц
Номер провадження 2/573/46/15
РІШЕННЯ

іменем України

16 лютого 2015 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О. І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № А36PNN00000002 від 24 жовтня 2015 року, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, яка за життя на підставі вказаного вище договору отримала кредит в сумі 15000 грн. зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28 листопада 2011 року. За життя ОСОБА_3 свої зобов'язання щодо своєчасного погашення кредитних коштів належним чином не виконувала, в добровільному порядку не вчиняла дій, спрямованих на повернення кредитних коштів, процентів, комісії та пені, внаслідок чого станом на день її смерті, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_1 року у неї виникла заборгованість по кредиту в сумі 64979,52 грн., яка складається з наступного: 10489,49 грн. - заборгованість за кредитом; 4170,14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 631,13 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 49688,76 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Посилаючись на викладене, а також на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3, які своєчасно прийняли спадщину після її смерті на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому останні зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю в межах вартості майна, одержавного у спадщину після смерті ОСОБА_3 У зв'язку з цим позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредиту та судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовом до суду.

Представник позивача Сафір Ф.О. в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали у повному обсязі, зазначили, що ОСОБА_2 був чоловіком покійної ОСОБА_3, жодного майна після її смерті він та син у спадщину не приймали. Житловий будинок АДРЕСА_1 покійна ОСОБА_3 ще за життя передала ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу. Про наявність іншого спадкового майна їм нічого не відомо. Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вважають, що підстав для задоволення позову не має.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Його інтереси, як і інтереси ОСОБА_2, представляла адвокат ОСОБА_5, яка просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 16).

Нині покійна ОСОБА_3 доводилась дружиною відповідачу ОСОБА_2 та матір'ю відповідачу ОСОБА_1

Також судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_3 від 24 жовтня 2008 року, яка фактично є кредитним договором, оскільки спрямована на встановлення цивільних прав та обов'язків сторін та відповідає загальним засадам цивільного законодавства, між ЗАТ "АКЦЕНТ-БАНК", правонаступником якого є ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК", та ОСОБА_3 був укладений споживчий кредитний договір № А36PNN00000002, згідно якого банк зобов'язався надати ОСОБА_3 строковий кредит на споживчі цілі у сумі 15000 грн. строком на 36 місяців з кінцевим терміном повернення 28 листопада 2011 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та комісії, а позичальник зобов'язувався повернути кредит, відсотки, винагороду та комісію згідно Заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с. 5-12).

Своїм підписом у вказаній вище заявці ОСОБА_3 підтвердила, що ознайомилась та погодилась із Умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам "Персональний кредит" (а.с. 60-62), а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Також своїм підписом у заяві позичальника ОСОБА_3 погодила, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання споживчого кредиту фізичним особам "Персональний кредит", а також тарифами є між нею та банком кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав повністю, надавши ОСОБА_3 кредит у сумі 15000 грн. згідно Заяви та Умов надання кредиту фізичним особам "Персональний кредит".

ОСОБА_3 свої зобов'язання щодо своєчасного погашення кредитних коштів належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на день її смерті, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у неї виникла заборгованість по кредиту в сумі 64979,52 грн., яка складається з наступного: 10489,49 грн. - заборгованість за кредитом; 4170,14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 631,13 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 49688,76 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (а.с. 3-4).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання.

Таким чином суд вважає, що факт порушення ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строки, передбачені договором, знайшов своє підтвердження.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на чає відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, законодавець визначив, що для прийняття спадщини спадкоємцю, який на час смерті постійно проживав зі спадкодавцем, не потрібно звертатися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину автоматично.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали з померлою ОСОБА_3, за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 до самої смерті останньої ( а. с. 13, 36).

Як вбачається з листа Білопільської державної нотаріальної контори від 23 січня 2015 року № 55/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена 13 серпня 2013 року за № 173/2013 на підставі претензії кредитора. Спадкоємці померлої за свідоцтвом про право на спадщину не звертались (а.с. 20, 44-47).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Враховуючи наведені обставини, а також те, що матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, відмовились від спадщини після смерті ОСОБА_3, суд вважає, встановленим той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, в зв'язку з чим є належними відповідачами по цій справі, оскільки відбувалася передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Разом з тим відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

В пункті 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати положення статті 1282 ЦК України, за якою спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Законом передбачено обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора спадкодавця в межах одержаного в спадщину майна.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у межах вартості спадкового майна.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивач ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" не надав суду будь-які докази на підтвердження наявності майна у померлої ОСОБА_3, яке було прийнято у спадщину відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після її смерті, та його вартості, суд вважає, що за таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Таким чином ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_1, про стягнення 64979 грн. 52 коп. необхідно відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 546, 549, 599, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 4,10, 60, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця в сумі 64979 грн. 52 коп. відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасники процесу, які приймали участь в розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його в тому ж порядку на протязі 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя