Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним заповіту, визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту, визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Посилалася на те, що 15 жовтня 1999 року ОСОБА_7, дідусь позивачки, склав заповіт, за яким заповів їй належну йому квартиру АДРЕСА_1. З 2000 року її дідусь ОСОБА_7 почав тяжко хворіти, перебував на стаціонарному лікуванні. У 2007 році йому встановили діагноз рак печінки 4-го ступеня. Після смерті дідуся позивачці стало відомо, що ним 3 серпня 2007 року складений новий заповіт, яким він заповідав відповідачам належну йому квартиру АДРЕСА_1. Вважає зазначений заповіт недійсним, оскільки вчинений під впливом тяжкої хвороби заповідача, який не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним заповіт від 3 серпня 2007 року, вчинений від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Визнано дійсним заповіт від 15 жовтня 1999 року, вчинений від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 Надано ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини (шість місяців) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що актом комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи Відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз від 12 липня 2013 року № 87ц встановлено, що ОСОБА_7 у період підписання заповіту (15 жовтня 1999 року) страждав на хронічний психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку і за своїм психічним станом не міг розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_3 є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (відповідачка у справі).

Відповідачі: ОСОБА_8 та ОСОБА_5 є братом та сестрою та є дітьми ОСОБА_7.

30 червня 1999 року ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_9, відповідно до якого успадкував спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1. Вказане вище свідоцтво зареєстроване в БТІ 06 липня 1999 року.

15 жовтня 1999 року ОСОБА_7 склав заповіт, відповідно до якого заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1 позивачці ОСОБА_3

03 серпня 2007 року ОСОБА_7 склав заповіт, відповідно до якого заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1 відповідачам: ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в рівних частках кожному та відмінив заповіт від 15 жовтня 1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно з актом комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи Відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз від 12 липня 2013 року № 87ц ОСОБА_7 у період підписання заповіту (03 серпня 2007 року) страждав на хронічний психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку із вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням і за своїм психічним станом не міг розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2014 року клопотання ОСОБА_4 задоволено частково. Призначено у справі повторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу.

Згідно з комісійним висновком судово-психіатричної експертизи від 03 жовтня 2014 року № 831 ОСОБА_7 у період підписання заповіту (03 серпня 2007 року) страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія) з інтелектуально-мнестичним зниженням та церебрастинічним синдромом. ОСОБА_7 у період підписання заповіту (03 серпня 2007 року) міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, у матеріалах справи містяться два висновки експертиз, які суперечать один одному.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 12 липня 2013 року № 87ц складений з порушенням норм чинного законодавства, в тому числі Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, а висновки в акті є науково необґрунтованими. Тому суд апеляційної інстанції в основу рішення поклав висновок повторної комісійної судово-психіатричної експертизи від 3 жовтня 2014 року № 831 та правильно визначив, що ОСОБА_7 у період підписання заповіту (3 серпня 2007 року) міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів, а отже, відсутні передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України підстави для скасування вказаного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що ухвалене судом рішення апеляційного суду відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко