Провадження № 2/641/214/2015 Справа № 641/9331/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря - Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, треті особи -Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним розпорядження органу приватизації, визнання недійсним приватизації та свідоцтва про право власності на житло,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 та Свідоцтво про право власності на спірне житло, видане на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати незаконним розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради у Комінтернівському районі м. Харкова про приватизацію квартири АДРЕСА_1, відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що з осени 1981 року вона мешкала у спірній квартирі разом із своїми батьками та братом - відповідачем у справі. У серпні 1992 року вона одружилась, виписалась із спірної квартири та зареєструвала своє місце проживання у квартирі свого чоловіка за адресою: АДРЕСА_2. Однак через два роки вона із чоловіком знов повернулась до її батьків, в серпні 1994 року народився її син ОСОБА_2 - другий позивач у справі, якого було зареєстровано за місцем її реєстрації, тобто за адресою: АДРЕСА_2. Через деякий час її чоловік повернувся проживати до своєї матері, а позивачі залишись мешкати у спірній квартири. Позивач вказує, що з 1994 року вона постійно мешкала у спірній квартирі разом із своїми дітьми - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Після смерті її матері в листопаді 2013 року позивач дізналась, що квартира, в якій мешкала вона із своїми дітьми, в 2005 році була приватизована на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим грубо порушені її права та права її сина ОСОБА_2, який на той час постійно мешкав у спірному приміщенні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, в подальшому просила слухати справу за її відсутності та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Від позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та ухвалення у справі рішення.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачи дійсно мешкали у спірному приміщенні, однак були зареєстровані за іншою адресою, позивач ОСОБА_1 була поінформована про наміри їх матері приватизувати житло, однак свідомо не вживала необхідних заходів для того, щоб мати можливість самостійно та в інтересах своєї неповнолітньої дитини брати участь у приватизації спірної квартири. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Від відповідача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до суду надійшли письмові пояснення по суті заявлених вимог та клопотання про ухвалення законного та обґрунтованого рішення без участі їх представника.

Від третьої особи - Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради просив ухвалити рішення на розсуд суду та розглянути справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.11.2005, виданого відділом приватизації ЖФ Управління комунального майна та приватизації, реєстровий № 3-05-267008; вказане свідоцтво видане на підставі розпорядження № 7320 від 04.11.2005 відповідно до заяви ОСОБА_4 про безоплатну передачу житла у її власність; надано довідку про склад сім'ї, з якої вбачається, що на дату видачі довідки - 30.09.2005, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані двоє осіб - ОСОБА_4, 1952 р.н., та її син - ОСОБА_3, 1982 р.н. (а.с. 49-53).

Позивачі ОСОБА_1, 1973 р.н., та її син ОСОБА_2, 1994 р.н., зареєстровані в АДРЕСА_2 (а.с. 84).

Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлових чеків або з частковою доплатою один раз. Безоплатна передача житла здійснюється з розрахунку 21 м2 загальної площі на кожного наймача та додатково 10 м2 на сім'ю.

Стаття 8 зазначеного Закону визначає, що передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються на підставі заяви громадянина.

Згідно з п. 18 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 за № 56, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру, звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує житловий будинок, довідку про склад сім'ї. В довідці вказуються всі члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом із ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Відомості про займані наймачем приміщення та їх площу наводяться згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються у державному підприємстві по обслуговуванню житла. Оформлена заява на приватизацію житла з доданою до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Враховуючи, що при приватизації квартири АДРЕСА_1 були додержані усі вимоги законодавства, що регулює відносини у цій сфері, відсутні підстави визнавати недійсним розпорядження відділом приватизації ЖФ Управління комунального майна та приватизації № 7320 від 04.11.2005, на підставі якого видано свідоцтва про право власності на житло від 04.11.2005, реєстровий № 3-05-267008.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ані позивачем ОСОБА_1, ані позивачем ОСОБА_2 не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що з боку відповідачів порушені їх права на приватизацію житла, відсутні жодні докази того, що документи, надані органу приватизації щодо квартири АДРЕСА_1, містять недостовірну інформацію про кількість осіб, які зареєстровані в приміщення.

За таких обставин суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Д. Є. Боговський