Номер провадження: 22-ц/785/6967/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.07.2015 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Сєвєрова Є.С., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2006 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, Малиновська районна санітарно-епідеміологічна станція, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_20 про усунення перешкод в здійсненні права власності, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.12.2006 року у зазначеній справі затверджено мирову угоду, згідно якої:

1. На момент укладення мирової угоди ОСОБА_4 отримав від представника ОСОБА_7 - ОСОБА_21 грошову суму у розмірі, еквівалентній 700 доларів США, у рахунок погашення понесених ним судових витрат.

2. На момент укладення мирової угоди СПД ОСОБА_7 виселився з будинку №25 по вулиці Гранатній у місті Одесі і зобов'язується не проводити діяльність по ремонту автомобільних засобів на СТО по вул. Гранатній умісті ОСОБА_1, в тому числі в будинку №25 по вулиці Гранатній у місті Одесі, а також вселятися в будинок №25 по вулиці Гранатній у місті Одесі для проведення діяльності з ремонту автомобільних засобів на СТО.

3. ОСОБА_6 зобов'язується не використовувати сама і не передавати у оренду, безвідплатне користування, інше будинок № 25 по вулиці Гранатній у місті Одесі, в тому числі гараж, підсобні і інші приміщення, розташовані за даною адресою, які належать їй на праві власності для організації СТО, або іншої діяльності з ремонту автомобільних засобів.

4. Сторони домовилися, що у разі невиконання умов мирової угоди як з боку ОСОБА_7, так і з боку ОСОБА_6, при її затвердженні ухвалою суду, ухвала суду підлягає примусовому виконанню шляхом:

- зобов'язання ОСОБА_6 не використовувати самою і не передавати у безвідплатне користування і т.і. будинок № 25 по вулиці Гранатній у місті Одесі, в тому числі гараж, підсобні і інші приміщення розташовані за даною адресою, які належать їй на праві власності для організації СТО;

- виселення суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_7, а також інших осіб, що займаються діяльністю з ремонту автомобільних засобів з жилих і нежилих приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Гранатна, 25 у місті ОСОБА_1.

- стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно моральної шкоди на користь: ОСОБА_3 - у розмірі 100000 грн.; ОСОБА_4 - у розмірі 100000 грн.; ОСОБА_5 - у розмірі 100000 грн.; ОСОБА_22 - у розмірі 22000 грн.; ОСОБА_22 - у розмірі 22000 грн.; ОСОБА_10 - у розмірі 22000 грн.; ОСОБА_19 - у розмірі 22000 грн.; ОСОБА_11 - у розмірі 22 00 грн.; ОСОБА_15 - у розмірі 22000 грн.; ОСОБА_9 - у розмірі 22000 грн.; ОСОБА_12 - у розмірі 22000 грн.; ОСОБА_13 - у розмірі 22000 грн.

5. Сторони домовилися, що заходи забезпечення позову, застосовані судом по цій справі не будуть скасовані впродовж року з дня затвердження мирової угоди судом.

6. На момент укладення мирової угоди ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не мають матеріальних і моральних претензій по зазначеній цивільній справі до ОСОБА_7 і ОСОБА_6

7. На момент укладення мирової угоди ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не мають матеріальних і моральних претензій по зазначеній цивільній справі до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Провадження у справі закрито.

Не погодившись із ухвалою суду про затвердження мирової угоди, 10.07.2015 року ОСОБА_2 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду, посилаючись на вирішення судом про її права та інтереси без залучення до участі у справі.

Зокрема, доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

із ОСОБА_7 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі і без її згоди останній розпорядився грошима в розмірі 700 доларів США, які є спільними коштами;

звернення стягнення на належний ОСОБА_7 будинок в порядку виконання мирової угоди призведе до її виселення, в той час як будинок є предметом спільної сумісної власності подружжя;

умовами угоди фізичну особу - підприємця ОСОБА_7 обмежено у здійсненні підприємницької діяльності;

умовами угоди ОСОБА_6 обмежено у здійсненні права власності;

угодою в порушення вимог закону визначено про компенсацію витрат в іноземній валюті;

ухвала прийнята із порушенням норм процесуального права в частині статусу третіх осіб;

судом не вирішено про скасування заходів забезпечення позову під час закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом ст.292 ЦПК України особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обовязки цих осіб.

Як видно з матеріалів справи, апелянт ОСОБА_2 не була стороною у справі, не залучалася судом до участі у ній, а правовідносини, з приводу яких виник спір, ґрунтуються на нормах про захист прав власників, які, на їх думку, порушені через здійснення ОСОБА_7 фізичною особою підприємцем підприємницької діяльності у вигляді ремонту автомобілів на СТО, влаштованій в житловому будинку, у сусідстві із житловими будинками, які використовуються мешканцями для проживання, що завдає шкоди власникам таких будинків.

Таким чином, предметом спору був позов про усунення перешкод в здійсненні права власності та відшкодування шкоди, який не пов'язаний із правовідносинами, що допускають застосування норм сімейного права.

Зміст мирової угоди про те, що ОСОБА_7 компенсовано одному із позивачів суму, еквівалентну 700 доларів США судових витрат на час її визнання, по суті є констатацією факту виконаного на час укладання угоди, відтак не може бути підставою для примусового виконання, і відповідно мати наслідком звернення стягнення на майно боржника.

З іншого боку, факт сплати коштів в зазначеній сумі, визначений сторонами у якості компенсації понесених витрат, не має ознак зобовязань, які б впливали на права та обовязки іншого з подружжя, навіть якщо і мали місце під час перебування особи в зареєстрованому шлюбі. Якщо кошти належали особам спільно, то механізмом захисту для особи, чиї права порушено, є відповідна вимога то іншого співвласника про компенсацію, але не оскарження рішення, яким зобовязання не встановлювалось.

Таким чином, визнання такої обставини судом, яка виконана на час укладання, само по собі не встановлює, не змінює та не припиняє прав або обовязків ОСОБА_2

Невиконання рішення суду про стягнення коштів може мати наслідком звернення стягнення на майно боржника, проте на стадії виконання рішення суду існує правовий механізм захисту прав другого з подружжя співвласника майна, у вигляді відокремлення частки боржника та неможливості звернення стягнення на частку, яка йому не належить, а тому ймовірність застосування заходів примусового виконання рішення не може бути підставою для скасування самого рішення. Зважаючи на таке, ОСОБА_2 має інший передбачений законом спосіб захисту прав щодо належного їй майна.

Ухвалою суду жодним чином про майно у вигляді будинку ОСОБА_7 не вирішувалось.

Виходячи з вимог ст.292 ЦПК України решта доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права можуть бути предметом оцінки та перевірки лише за наявності підстав вважати обґрунтованими доводи про порушення прав та інтересів саме ОСОБА_2І, оскільки є обовязковою і єдино можливою умовою відкриття апеляційного провадження за скаргою особи, яка не брала участь у справі.

Водночас наведені доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати встановленими обставини, які б свідчили про вирішення судом про права та обовязки ОСОБА_2, тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, врахуванню підлягає і те, що за 9 років існування ухвали про визнання мирової угоди жоден з учасників справи по суті ухвалу суду про визнання мирової угоди не оскаржив, в тому числі ОСОБА_7, ОСОБА_6, на порушення прав яких посилається ОСОБА_2, відтак відкриття провадження з міркувань можливих недоліків процесуальної форми призведе до порушення прав решти учасників справи, які мають право на очікування дотримання принципу «правової визначеності», передбаченого Конвенцію про захист прав і основних свобод людини.

Керуючись ст.ст.291, 297 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2006 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в здійсненні права власності, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Суддя апеляційного суду Одеської області Є.С. Сєвєрова