Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 13 липня 2011 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Амалтея» (далі - ТОВ «Амалтея») укладено договір кредитної лінії, згідно з умовами якого останнє отримало кредит в розмірі 5 977 000 доларів США зі сплатою 13 % річних терміном до 12 липня 2016 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 13 грудня 2013 року між банком, ТОВ «Амалтея» та ОСОБА_3 укладено договір поруки. У зв'язку з порушенням боржником взятих на себе зобов'язань станом на 16 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 8 664 349 доларів 19 центів США, з яких: заборгованість за кредитом - 5 407 000 доларів США; заборгованість за процентами - 837 468 доларів 56 центів США; пеня за несвоєчасне повернення процентів - 29 080 доларів 63 центи США та штраф 2 390 800 доларів США, які позивач просив стягнути на його користь з поручителя.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції повністю не відповідає.

Судами встановлено, що 13 липня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Амалтея» укладено договір кредитної лінії № BKJT-2006474/l, згідно з умовами якого останньому надано кредит в розмірі 5 977 000 доларів США зі сплатою 13 % річних терміном до 12 липня 2016 року (а. с. 8-12).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії 13 грудня 2013 року між банком, ТОВ «Амалтея» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з умовами якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.4 договору поруки поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору. Кредитор та позичальник мають право змінювати умови кредитного договору за погодженням із поручителем (а. с. 31, 32).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань та припиненням сплати платежів за тілом кредиту з 10 лютого 2012 року станом на 16 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 8 664 349 доларів 19 центів США.

Останній платіж з погашення процентів здійснено 27 січня 2014 року.

Також встановлено, що рішенням господарського суду Херсонської області від 21 жовтня 2014 року в справі № 923/1312/14 з ТОВ «Амалтея» на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за договором кредитної лінії від 13 липня 2011 року № ВКЛ-2006474/1 у розмірі 5 407 000 доларів США - за кредитом, 837 468 доларів 56 центів США - проценти за користування кредитними коштами та 30 000 доларів США - штрафні санкції.

Зазначене рішення господарського суду змінено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29 січня 2015 року, якою надана відстрочка виконання рішення суду строком на один рік до 29 січня 2016 року (а. с. 191-200).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позов пред'явлено після спливу строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України, для звернення з вимогою до поручителя, оскільки відповідно до п. 4.4 кредитного договору у банку виникло право на дострокове повернення кредиту після 21 лютого 2014 року, коли позичальник допустив порушення кредитного зобов'язання.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з таким висновком. Крім того зазначив, що між банком та позичальником без погодження з поручителем було укладено додаткові договори до кредитного договору, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, тому порука припинена також на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Проте погодитися із таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Такий же правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року в справі № 6-75цс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3428/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1> має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 2.1.1 договору поруки повернення кредиту згідно з кредитним договором здійснюється в строк до 12 липня 2016 року включно.

Згідно з п. 6.4. договору поруки цей договір набирає чинності з дати його укладання. Дія цього договору припиняється на 3650 день від дати, яка зазначена у п. 2.1.1 цього договору як термін повернення кредиту.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не з'ясували фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не звернули уваги на те, що у договорі поруки сторонами встановлено строк після закінчення якого порука припиняється, а тому дійшли передчасного висновку про сплив шестимісячного строку для звернення до суду з вимогами до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його обсяг відповідальності.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843629/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Встановлено, що 15 грудня 2011 року між банком та ТОВ «Амалтея» укладено додатковий договір № 1 до договору кредитної лінії № BKJT-2006474/l,, яким встановлено порядок виконання п. 3.3.12.1 договору щодо забезпечення надходжень на поточні рахунки та щомісячного подання довідок про надходження грошових коштів на поточні рахунки. Пункт 3.3.12.6 договору викладено в наступній редакції: в термін до 28 лютого 2012 року оформити документи, що підтверджують право власності або користування позичальника на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: вул. Полтавська, 99, м. Херсон, та надати кредитору копії таких документів. У разі придбання земельної ділянки у власність передати її кредитору в іпотеку. Сторонами договору також погоджено незастосування штрафних санкцій з порушення п. 3.3.12.1 з 13 липня 2011 року до 01 січня 2012 року (а. с. 13).

Додатковим договором від 10 січня 2012 року № 2 між банком та позичальником змінено п. 2.7 договору, зокрема сплата процентів здійснюється не пізніше 20 числа в січні 2012 року, в інші місяці - не пізніше 10 числа місяця (а. с. 14.)

Згідно з додатковими договорами від 30 січня 2012 року № 2/1 та від 10 лютого 2012 року № 3 змінено графік погашення заборгованості за кредитом. Також обумовлено укладення договорів іпотеки та застави обладнання і товарів в обороті (а. с. 15, 16).

Відповідно до додаткових договорів від 10 лютого 2012 року № 4, від 07 березня 2012 року № 5, від 10 травня 2012 року № 6, від 11 червня 2012 року № 6, від 22 червня 2012 року № 6, від 10 липня 2012 року № 7, від 10 серпня 2012 року № 8, від 10 вересня 2012 року № 9, від 10 жовтня 2012 року № 11, від 29 жовтня 2012 року № 12, від 13 листопада 2012 року № 13 та від 26 листопада 2012 року № 14 було викладено в новій редакції п. 2.7 договору щодо строків плати процентів (а. с. 17-24, 26-29).

У додатковому договорі від 01 жовтня 2012 року № 10 викладено в новій редакції п. 2.7 договору щодо строків сплати процентів та встановлено обов'язок позичальника протягом 15 банківських днів з дати підписання додаткового договору сплатити комісію в розмірі 1 325 грн (а. с. 25).

Згідно з умовами додаткового договору від 13 грудня 2013 року сторони домовилися, що проценти, нараховані за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року (включно) сплачуються позичальником щомісячно в сумі не менше ніж 9 000 доларів США. Проценти, що будуть нараховані, починаючи з січня 2014 року, сплачуються позичальником щомісячно в повному обсязі. Нараховані та несплачені проценти за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року сплачуються позичальником щомісячно в період з січня 2014 року по липень 2016 року (включно) рівними частинами не пізніше 10 (десятого) числа місяця (а.с. 30).

Згідно з умовами зазначених вище додаткових договорів вони є невід'ємною частиною кредитного договору та діють протягом дії кредитного договору.

У порушення вимог ст. ст. 213 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 214 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 303 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 304 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2095/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 315 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2107/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд апеляційної інстанції не врахував того, що у п. 1.2 договору поруки від 13 грудня 2013 року вказано, що поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, ніяких заперечень і непорозумінь щодо його положень не має, не взяв до уваги те, що додаткові угоди від 15 грудня 2011 року № 1, 10 січня 2012 року № 2, 30 січня 2012 року № 2/1, від 10 лютого 2012 року № 4, від 07 березня 2012 року № 5, від 10 травня 2012 року № 6, від 11 червня 2012 року № 6, від 22 червня 2012 року № 6, від 10 липня 2012 року № 7, від 10 серпня 2012 року № 8, від 10 вересня 2012 року № 9, від 10 жовтня 2012 року № 11, від 29 жовтня 2012 року № 12, від 13 листопада 2012 року № 13, від 26 листопада 2012 року № 14 та від 01 жовтня 2012 року № 10 підписані до укладення договору поруки із ОСОБА_3 та, відповідно не надав належної оцінки, чи не свідчить зазначене про те, що поручитель також був ознайомлений із зазначеними додатковими договорами до кредитного договору, які є невід'ємними його частинами.

Крім того, судом не взято до уваги, що на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Зокрема апеляційним судом належним чином не перевірено умови додаткового договору від 13 грудня 2013 року № 16, який укладено того ж дня що й договір поруки, та не з'ясовано, чи відбулося внаслідок його укладення зміни обсягу відповідальності поручителя, оскільки цим договором лише перенесено сплату відсотків на інший період, при цьому щомісячні платежі збільшені не були, строк виконання кредитного договору не змінено та штрафних санкцій вказаним додатковим договором не передбачено.

Крім того, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що частину додаткових договорів, у тому числі й від 13 грудня 2013 року підписано ОСОБА_3 як представником ТОВ «Амалтея» та, відповідно, судом не встановлено, чи не свідчить це про інформованість поручителя та фактичну згоду з умовами додаткових договорів.

Отже, переглядаючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд належним чином не перевірив його законність і обґрунтованість в межах доводів апеляційної скарги, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам апеляційної скарги та запереченням на неї, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_627815/ed_2009_05_27/pravo1/MU50K02U.html?pravo=1>, а тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак