МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"12" лютого 2015 р. Справа № 370/2647/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Макарівський районний суд Київської області у складі судді Косенко А.В., при секретарі Левківському С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - відповідач), в якому просить про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 23 вересня 2013 року відповідно до наказу від 23.09.2013 року № 129-к, його було призначено на посаду першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київській області в порядку переведення з управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1.

Наказом виконуючого обов'язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Київській області № 180-к від 25 вересня 2014 року позивача було звільнено з вищезазначеної посади з 30 вересня 2014 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення, є наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.07.2014 року № 393 «Про зменшення граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду у Київській області.

Проте позивач вважає, що його звільнення є незаконними, з таких підстав:

- роботодавець звільнив позивача не запропонувавши йому вакантну посаду заступника начальника;

- роботодавець звільнив позивача без попередньої згоди профспілкової організації, членом якої останній являється;

- роботодавець звільнив позивача не дотримавшись вимог ст. 42 КЗпП України, не врахувавши що позивач є висококваліфікований працівник та являється потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС, а отже мав переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці;

- трудову книжку позивачу було видано, а останній розрахунок проведено лише 17 жовтня 2014 року.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, подали заяву про збільшення позовних вимог в якій просили збільшити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача Рева П.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, подав письмові заперечення. Дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, суд встановив наступне.

Наказом № 129-к від 23 вересня 2013 року, ОСОБА_1, було призначено на посаду першого заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київській області в порядку переведення з управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1.

Наказом № 180-к від 25 вересня 2014 року виконуючого обов'язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Київській області позивача було звільнено з вищезазначеної посади з 30 вересня 2014 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до листа-роз'яснення Міністерства соціальної політики України від 05.12.2014 № 511/06/186-14 роботодавець має право самостійно визначати чисельність і штат працівників, структуру підприємства (стаття 64 Господарського кодексу України), законодавством не забороняється переводити більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, на посаду менш кваліфікованого працівника. Визначальним фактором для здійснення такої перестановки є згода працівника. У разі, коли така згода не досягнута через відмову працівника від пропозиції іншої роботи, яка є на підприємстві, він підлягає звільненню відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження позивача щодо звільнення без запропонування вакантної посади заступника начальника, не знайшло свого підтвердження, адже підставою для звільнення, є наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.07.2014 року № 393 «Про зменшення граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду у Київській області.

Відповідно до попередження яке було підписане ОСОБА_1, 22.07.2014, останній був попереджений про скорочення чисельності працівників, крім того в зв'язку з скороченням позивачу було запропоновано посаду начальника відділу профілактики виробничого травматизму та обліку страхувальників - головного страхового експерта з охорони праці.

Враховуючи, те що позивач 25 вересня 2014 року, відмовився від запропонованої посади, засвідчив власним підписом відмову від запропонованої посади, роботодавець не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу в цьому ж управлінні.

Стосовно тверджень позивача, що розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця відбулося всупереч статті 43 КЗпП без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої був позивач суд встановив наступне.

Згідно ст. 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: … звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, щореалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян.

Отже згода первинної профспілкової організації при звільненні позивача є не обов'язковою, адже позивач перебував на посаді першого заступника, відповідно суб'єктивна думка позивача щодо порушення ст. 43 КЗпП України є хибною, адже у його випадку необхідно застосовувати норму ст. 43 -1 КЗпП України яка регулює відносити роботодавця та його заступника.

Твердження позивача щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці як - потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС, працівника з високою кваліфікацією та продуктивністю праці, за сімейними обставинами, суд встановив наступне.

На відповідача, як потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС четвертої категорії (посвідчення № 002128 від 09.12.1993 Серія В-П № 753785), жодним чином не поширювалися пільги та компенсації, на які він посилається, адже такими пільгами користуються особи першої та другої категорій, а також учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які належать до третьої категорії.

Позивач, як учасник трудового спору у позовній заяві не вказав про будь-які допустимі Цивільним процесуальним кодексом докази, що підтверджують факт наявності у нього більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Також позивач хибно стверджує про гарантії передбачені спеціальним законодавством, оскільки наявність статусу потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи четвертої категорії не надає йому жодних пільг та переваг при скороченні чисельності чи штату працівників. Що стосується тверджень про сімейні обставини, які впливають на його переважне право на залишення на роботі - відповідно до статті 58 Цивільного процесуального кодексу позивач не обґрунтовував належність даного конкретного доказу для його підтвердження.

Що стосується тверджень позивача щодо грубого недотримання відповідачем норм трудового законодавства при проведенні розрахунку та виплати всіх сум, що належать йому від Управління виконавчої дирекції Фонду у Київській області, суд встановив наступне.

Згідно листа який адресувався керівництву обласної казначейської служби, вбачається, що відповідач передбачав можливість такої затримки і завчасно звернувся з офіційним листом до вищевказаної служби щодо невідкладного проведення платіжних доручень на оплату праці вивільненим працівникам.

Згідно листа - відповіді Головного управління державної казначейської служби України у Київській області від 09.10.2014 № 09-04/1022-6641 платіжні доручення на оплату праці станом на 08.10.2014 року були проведені у повному обсязі.

Крім того, відповідач повністю дотримався правил частини першої статті 116 КЗпП України, і перед виплатою всіх належних сум письмово повідомив позивача про нараховані суми, належні йому при звільненні про що свідчить засвідчений підписом позивача розрахунковий лист від 30 вересня 2014 року. Так, у розрахунковому листку за вересень 2014 року вказана вся структура нарахувань та відрахувань, а також сума коштів до виплати.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що відповідач усіляко намагався не допустити порушення трудового законодавства при проведенні розрахунку та виплати з позивачем.

З огляду на вищевказані обставини, суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а отже в задоволенні вимог позивача має бути відмовлено.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 174, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Макарівський районний суд Київської області протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В.Косенко