ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/314/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Олійник М.В., Цибулюк М.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - МВС України УДАІ м. Києва, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.12.2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Хюндай Туксон, держаний номер НОМЕР_1 та реєстрацію даного автомобіля на ОСОБА_3. Вважає, що відповідач знала про наявність перешкод для вчинення правочину купівлі-продажу автомобіля, а саме про те, що її чоловік не мав права відчужувати спірний автомобіль без її згоди. Стверджує, що ОСОБА_5 на даний час протиправно користується зазначеним автомобілем, відмовляється у добровільному порядку зняти його з державної реєстрації та повернути власнику. Вважаючи дії відповідачки незаконними, звернулася до суду з відповідним позовом та, уточнивши позовні вимоги просила суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 автомобіль марки Хюндай Туксон, державний номер НОМЕР_1 та передати його їй; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ОСОБА_3; зняти автомобіль з державної реєстрації в МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в м. Києві та зареєструвати на законних співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах та стягнути судовий збір.

В судовому засіданні, призначеному на 21.01.2015 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

В судовому засіданні, призначеному на 21.01.2015 року представник відповідача заперечував проти задоволення позову, пояснюючи, що 19.10.2012 року ОСОБА_3 оплатно придбала спірний автомобіль, на підтвердження чого є довідка - рахунок. На час оформлення, автомобіль був знятий з обліку, не перебував під арештом та у розшуку, обтяжень не мав, ВРЕР-12 УДАІ в м. Києві було видано облікову картку, в яку внесено відповідний запис про довідку-рахунок. Оскільки здійснила всі передбачені законодавством заходи для того, щоб впевнившись у тому, що може придбати даний автомобіль, не порушивши при цьому прав третіх осіб, вважаючи себе належним набувачем просила суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи МВС України УДАІ м. Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.01.2015 року залучено в якості третьої особи ОСОБА_4.

Представник третьої особи МВС України УДАІ м. Києва в судовому засіданні, призначеному на 21.01.2015 року проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та заперечення проти позову, в яких пояснив суду, що під час продажу вказаного автомобіля, він був єдиним його власником. Ним було повністю дотримано вимоги діючого законодавства щодо продажу майна. Крім того, зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підтримує, претензій до ОСОБА_3 щодо повернення автомобіля не має у зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 31.01.2004 р. по 12.07.2012 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2008 р. ОСОБА_4 був придбаний автомобіль «Хюндай», держаний номер НОМЕР_1 (а.с.54).

03.08.2012 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання непрацездатної дружини ОСОБА_2, яке вступило в законну силу 24.10.2012 року. Під час його виконання та накладення арешту на майно відповідача, позивачу стало відомо що придбаний під час шлюбу автомобіль «Хюндай», який є спільною власністю позивача та відповідача без її згоди був проданий третій особі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.12.2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля - задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Хюндай Туксон, держаний номер НОМЕР_1, придбаний через біржу ОСОБА_3, довідка-рахунок ТОВ «Автокорпорація» серії ДПІ № 789763 від 19.10.2012 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.08.2012 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.12.2013 року встановлено, що з урахуванням придбання відповідачем автомобіля в шлюбі та не доведення останнім, що майно придбано ним за особисті кошти чи подаровані йому в дар, суд дійшов висновку, про набуття сторонами вказаного майна у спільну сумісну власність.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно з ч. 1ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала правайого відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема п. 3 ч. 1ст. 388 ЦК України, якою передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Шевченківським районним судом м. Києва в рішенні від 11.11.2013 року встановлено, що спірний автомобіль, який перебував у спільній сумісній власності позивача та ОСОБА_4, був відчужений останнім без згоди позивача, у зв'язку з чим договір купівлі-продажу автомобіля був визнаний недійсним, тому ця обставина не підлягає доказуванню.

Проте, суд звертає увагу, що позивачка звернулася до суду з позовом про витребування із чужого незаконного володіння та повернення особисто їй спірного автомобіля, хоча автомобіль перебував у спільній сумісній власності колишнього подружжя, а не в особистій власності позивачки.

Разом з тим, ОСОБА_4 з аналогічними вимогами до суду не звертався, більш того, з письмових заперечень ОСОБА_4 вбачається, що він не має претензій до ОСОБА_3 щодо повернення автомобіля та не підтримує позовні вимоги.

За таких обставин суд вважає, що не має підстав для задоволення позовних вимог про витребування з незаконного володіння ОСОБА_5 автомобіля марки Хюндай Туксон, державний номер НОМЕР_1 та передачі його позивачці, оскільки задовольнивши таким чином позов ОСОБА_2

При цьому, позивачка не позбавлена права та можливості звернутися до суду з позовом про стягнення компенсації за продаж спірного автомобіля.

Крім цього, не підлягають задоволенню вимоги позивачки про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ОСОБА_3 та вимога зняти автомобіль з державної реєстрації в МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в м. Києві та зареєструвати на законних співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах, оскільки відповідач не є належним відповідачем у даних відносинах та дані відносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 387, 388 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - МВС України УДАІ м. Києва, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА