Справа № 359/168/14-ц Головуючий у І інстанції Борець Є.О.
Провадження № 22-ц/780/5/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній
Категорія 26 11.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів.

ВСТАНОВИЛА :

В березні 2013 року позивач ПАТ Банк «Траст» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог послався на те, що 09.07.2008 року між ВАТ Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № S011.0003628, відповідно до якого позивач надав останньому грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, а відповідач ОСОБА_2 зобов'язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 09.07.2008 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки № S011.0003628-G-1 та № S011.0003628-G-2.

Проте, відповідачі належним чином не виконують свої зобов'язання. Таким чином, заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором станом на 24.02.2011 року складає 47 209,52 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 374498 грн. 99 коп., які останній просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь, стягнувши з них також понесені судові витрати.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсними кредитний договір та договори поруки від 09.07.2008 року, посилаючись на те, що при укладенні договорів він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок психічної хвороби.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2013 року позов ПАТ Банк «Траст» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ Банк «Траст» заборгованість за кредитом в розмірі 135 693,12 грн., відсотки в розмірі 24 119,61 грн., пеню в розмірі 214 686,27 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн. В зажоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАТ Банк «Траст» відмовити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції про, що ним не надано доказів в обґрунтування своїх заперечень є безпідставними.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що боржник не виконав своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними належними доказами. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів того, що на момент укладення кредитного договору та договорів поруки від 09.07.2008 року він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок психічної хвороби.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаними висновками, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є позивач - Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ», що вбачається з Витягу зі Статуту, та відповідачем, ОСОБА_2, 09 липня 2008 року було укладено Кредитний договір № S011.0003628.

За умовами Кредитного договору банк надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти (кредит) у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

Банком було виконано умови договору, в зв'язку з чим відповідачу ОСОБА_2 було надано грошові кошти, що вбачається з заяви на видачу готівки № VOshega-6704 від 09.07.2008 року.

Крім того, на забезпечення виконання Кредитного договору було укладено Договори поруки № S011.0003628-G-1 та № S011.0003628-G-2 від 09.07.2008 року між банком та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно, згідно умов яких останні поручилися перед банком за виконання зобов'язань за Кредитним договором відповідачем ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 своїх зобов'язань по Кредитному договору не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем станом на 24.02.2011 року.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Договорами поруки також не виконують.

Станом на 24.02.2011 року сума заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачем складає 47 209, 52 доларів США - еквівалент за офіційним курсом НБУ 374 498 грн. 99 коп.:

- 135693 грн. 12 коп. (еквівалент 17105,54 доларів США) заборгованість за кредитом;

- 24119 грн. 61 коп. (еквівалент 3040,53 доларів США) відсотки;

- 214686 грн. 27 коп. (еквівалент 27063,45 долара США) пеня.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_2, посилаючись на норми ст. 203, 215, 216, ч. 1 ст. 225 ЦК України, просив визнати недійсним укладений між ним та позивачем кредитний договір, оскільки на момент укладення договору внаслідок загострення психічної хвороби він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Ухвалою суду першої інстанції від 08 серпня 2012 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про призначення у даній справі судової психіатричної експертизи для встановлення дієздатності ОСОБА_2 в момент укладення кредитного договору від 09 липня 2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що відділенням судово-психіатричних (наркологічних) експертиз комунального закладу «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» на виконання вказаної ухвали 31 жовтня 2012 року проведено судово-психіатричну експертизу ОСОБА_2 Однак, матеріали справи були повернуті до суду без висновку експерта.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 зазначив, що про суму оплати та реквізити для оплати судово-психіатричної експертизи йому не повідомили, що позбавило його можливості оплатити вказані витрати. Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в письмовому повідомленні, яке направлялось до суду з експертної установи, вказується, що ОСОБА_2 експертизу пройшов, при цьому повідомлено суд про необхідність допиту свідків та направлення на адресу експертної установи медичних карток з Бориспільської та Броварської лікувально-медичних установ. Дане повідомлення судом було проігнороване.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги обгрунтованими, оскільки судом першої інстанції не було вчинено дій на виконання клопотання експерта щодо направлення амбулаторних карток ОСОБА_2 з Бориспільської та Броварської ЦРЛ, а також показів свідків про психічний стан відповідача, у зв'язку з чим матеріали справи було повернуто до суду без висновку експерта.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2014 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення по даній справі судово-психіатричної експертизи на вирішення якої поставлені наступні питання:

- чи впливали наявні у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, психічні розлади на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час підписання договору з банківською установою 09.07.2008 року і яким чином?

- чи міг ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи наявні у нього психічні розлади, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання договору з банківською установою 09.07.2008 року?

При цьому, на виконання клопотання експерта, апеляційним судом було витребувано та направлено на адресу експертної установи медичну документацію ОСОБА_2

Відповідно до висновку Акту первинної комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 158ц від 03.11.2014 року, ОСОБА_2 під час підписання договору з банківською установою 09 липня 2008 року страждав на афективний розлад у вигляді важкого депресивного епізоду (МКХ-10, F32.2), який мав суттєвий вплив на здатність ОСОБА_2 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи наявні у ОСОБА_2 психічні розлади, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання договору з банківською установою 09 липня 2008 року (а.с. 74-76 т. 2)

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими доводи зустрічного позову щодо недійсності кредитного договору з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, виходячи із наявних у справі доказів. При цьому, колегія суддів враховує не тільки висновок Акту первинної комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 158ц від 03.11.2014 року, а також інші підтверджуючі матеріали.

Так, відповідно до дослідженої судом медичної документації ОСОБА_2, а саме виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 2038 від 21.05.2007 року, останній проходив лікування в КОСПММО в період з 21.05.2007 по 22.08.2007 року. Психічно захворів в 1976 році. Починаючи з 1998 року приступи почастішали, гіпоманіакальні фази чергувались з депресивними. Ремісії короткі. Щорічно лікувався по 2-3 рази. В 2002 році встановлена інвалідність.

З виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 4714 на ім'я ОСОБА_2 вбачається, що останній проходив лікування в КОСПММО в період з 14.12.2007 по 05.01.2008р. Діагноз: біполярний афективний розлад, атипове протікання, з психопатоподібними змінами особистості.

З виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 3244 на ім'я ОСОБА_2 вбачається, що останній проходив лікування в КОСПММО в період з 18.08.2008р. по 08.09.2008р. Діагноз: біполярний афективний розлад, депресивна фаза.

Встановивши обставини по справі та даючи оцінку зібраним доказам, колегія суддів дійшла висновку, що стан здоров'я ОСОБА_2 на момент укладання оспорюваного кредитного договору суттєво впливав на здатність усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, що є підставою для визнання договору недійсним.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги заперечення представника банку щодо підтвердження дійсності кредитного договору його частковим виконанням.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Крім того, колегія суддів вважає обгрунтованими також доводи зустрічного позову щодо визнання недійсними договорів поруки, як укладених для забезпечення недійсного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання умов кредитного договору та додаткових угод до нього банком видано ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США, а ОСОБА_2 було сплачено заборгованість по тілу кредиту та відсотки за користування кредитними коштами в загальному розмірі 7 059,54 доларів США, що не оспорювалось сторонами в засіданні та підтверджується поданим суду розрахунком заборгованості.

Визнаючи кредитний договір та договори поруки недійсним, суд вважає за необхідне застосувати подвійну реституцію та стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» отримані ним за кредитним договором кошти в сумі 20 000 доларів США, а з публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на користь ОСОБА_2 сплачену ним заборгованість по тілу кредиту та відсотки за користування кредитними коштами в загальному розмірі 7 059,54 доларів США. При цьому, оскільки законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, колегія суддів вважає правильним зазначити в резолютивній частині рішення розміри сум, що підлягають до стягнення, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні, за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення.

Враховуючи викладене, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ Банк «Траст» про стягнення заборгованості за кредитним договором та задоволення позовних вимог за зустрічним позовом.

На підставі викладеного та керуючисьпостановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 202-215, 216, ч. 1 ст. 225 та ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2013 року - скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати недійсними з моменту укладення:

· кредитний договір № S011.0003628 від 09 липня 2008 року, укладений між ВАТ БАНК «Траст» та ОСОБА_2 з усіма додатками;

· договір поруки № S011.0003628-G-1 від 09 липня 2008 року, укладений між ВАТ БАНК «Траст» та ОСОБА_5;

· договір поруки № S011.0003628-G-2 від 09 липня 2008 року, укладений між ВАТ БАНК «Траст» та ОСОБА_3.

·

Застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді двостoрoнньої реституції щодо кредитного договору № S011.0003628 від 09 липня 2008 року, укладений між ВАТ БАНК «Траст» та ОСОБА_2 з усіма додатками.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства БАНК «Траст» (МФО 380474, рахунок № 07 в ПАТ Банк «Траст» ІПН № 55) отримані за недійсним правочином кошти в сумі 20 000 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України гривні за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення (100 $ = 2482,04 грн.) становить 496 808 (чотириста дев'яносто шість тисяч вісімсот вісім) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства БАНК «Траст» (МФО 380474, рахунок № 07 в ПАТ Банк «Траст» ІПН № 55) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого: АДРЕСА_1) отримані за недійсним правочином кошти в сумі 7 059,54 доларів США що в еквіваленті до національної валюти України гривні за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення (100 $ = 2482,04 грн.) становить 175 220 (сто сімдесят п'ять тисяч двісті двадцять) гривень 60 копійок.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 222 (двісті двацдять дві) гривні 01 копійку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: