АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2662/2015 Головуючий в 1 інстанції - Великохацька В.В.
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Поліщук Н.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Русь-95», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Леон Плюс» про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати дійсним договір оренди, зобов`язати банк усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням та підписати з позивачем договір купівлі-продажу.

Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову. В заяві позивач, в порядку ст. 153 ЦПК України, просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме на частину розміром 70,3 кв. м від нежилих приміщень №№ 4, 5 (в літері А), загальною площею 509,2 кв. м (після ремонту 504,0 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, позначених на технічному плані групою приміщень № 9, та заборонити будь-яким фізичним та юридичним особам будь-які дії, направлені на відчуження цього майна. В обґрунтування заяви позивач посилався на те, що відповідачі або третя особа можуть відчужити вказане майно, що може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду у справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.12.2014 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В скарзі зазначив, що суд не врахував обставини, зазначені в заяві про забезпечення позову, розгляну заяву в всупереч положенням, які визначені в ст. 151, 152, 153, 155 ЦПК України. Вказував, що стороною позивача в заяві про забезпечення позову, були наведені причини її подачі, оскільки нинішній власник спірних приміщень не визнає переважного права позивача на придбання цих приміщень.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника «Укргазбанк», який заперечував проти задоволення скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що, такий вид забезпечення позову, як накладення арешт та заборона відчуження майна, може порушити інтереси не тільки відповідачів і третьої особи, але й інших осіб. Тобто, вказаний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам, вищенаведеним роз`ясненням та вимогам Закону.

Так, в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду встановлено, що позивач звертаючись з вищеперерахованим вимогами, посилався на порушення його прав передбачених договором оренди підписаним з одним з відповідачів ПП «Русь-95» 01 жовтня 2014 року.

Разом з тим з досліджених апеляційним судом документів вбачається, що вказаний договір був підписаний після видачі Наказу Господарського суду м. Києва від 14 лютого 2013 року про звернення стягнення на приміщення, яке просив арештувати позивач , оскільки вказані приміщення перебували в іпотеці .

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що за цих обставин, заходи забезпечення позову про які просив позивач є не співмірними з висунутими вимогами, а наслідки вжиття таких заходів можуть призвести до негативних наслідків і до не виправданих збитків.

Колегія суддів також вважає, що в разі задоволення позову позивача в даній справі, відсутність арешту не позбавить позивача можливості виконати рішення в частині визнання договору дійсним, усунення перешкод та зобов'язання укласти договір, тобто відсутні передбачені ч.3 ст. 151 ЦПК України підстави для вжиття таких заходів забезпечення.

Ухвала суду про відмову в забезпеченні позову відповідає вимогам Закону, а тому апеляційна скарга не може бути задоволена в силу ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: