Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

9 лютого 2014 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Мелещенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Черкаської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Свій позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дід ОСОБА_3, який був відчимом його батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом з ним, його дружиною та дітьми з 30 січня 1998 року і по день своєї смерті.

Після смерті ОСОБА_3, він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Про те, у видачі свідоцтва про право на спадкове майно йому було відмовлено. Листом-роз'ясненням від 7 квітня 2014 року нотаріус повідомила його, що після заведення спадкової справи №06-2014, відкритої після смерті ОСОБА_3, інших заяв про прийняття спадщини від будь-яких осіб, окрім тієї, що надійшла від нього, на адресу нотаріуса не надходило.

В зв'язку з відсутністю у нього документів, які б підтверджували його родинні стосунки з померлим, йому було роз'яснено право звернення до суду.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З ОСОБА_3 він проживав однією сім'єю 16 років (з 30 січня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року).

Той факт, що вони мали близькі родинні стосунки підтверджується заповітом на грошові заощадження, складеним ОСОБА_3 22 червня 2005 року на його користь, в якому він називає його онуком.

Отже, встановлення факту проживання однією сім'єю з спадкодавцем породжує спір про право на спадкове майно. Співвласником квартири АДРЕСА_1 є його старший син ОСОБА_2, який заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подавав.

Просив суд встановити факт проживання ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року і ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю з 27 грудня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, проти задоволення позову в частині встановлення факту спільного проживання не заперечував. В задоволені решти позовних вимог просив відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву. в якій справу просив розглянути в його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 1997 року, укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останні придбали в рівних частинах квартиру АДРЕСА_1. З технічного паспорта на вказану квартиру вбачається, що ОСОБА_3 належить ? її частина. Інша ? частина вказаної квартири належить на праві власності ОСОБА_2

Як вбачається з заповіту від 22 червня 2005 року ОСОБА_3 заповів належні йому рахунки, які відкрито в Соснівському відділенні №220/072 ВАТ «Державного ощадного банку України» м. Черкаси та рахунок відкритий в філії 8317/072 Придніпровського відділення ВАТ «Державного ощадного банку України» м. Черкаси онукові - ОСОБА_1

Як вбачається з спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Роз'ясненням від 7 квітня 2014 року №98/02-14 приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_6 повідомила позивача про те, що після смерті ОСОБА_3, який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1, інших заяв про прийняття спадщини від будь-яких осіб, окрім тієї, яка надійшла від позивача, на адресу приватного нотаріуса не надходило. В зв'язку з відсутністю у позивача документів, які б підтверджували родинні стосунки з померлим, позивачу роз'яснено, що відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом). Цей факт може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідне рішення суду буде підставою для видачі нотаріусом на ім'я позивача свідоцтва про право на спадщину, в разі відсутності заяв інших спадкоємців першої-третьої черги.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом).

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що спадкування за законом здійснюється почергово.

За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 цієї постанови передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Як вбачається з паспорта позивача, з 30 січня 1998 року місцем його реєстрації є АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки ЖБК №101 від 15 березня 2014 року, ОСОБА_3 проживав і був зареєстрований за місцем реєстрації з 3 жовтня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: АДРЕСА_1. Виписаний 19 лютого 2014 року у зв'язку із смертю.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили суду, що починаючи з 30 січня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з родиною проживали спільно в квартирі за адресою АДРЕСА_1 були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_3 та поховав останнього після його смерті.

За таких обстави суд вважає встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно проживали однією сім'єю за адресою АДРЕСА_1, з 30 січня 1998 року по день смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Черкаси.

Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Крім того, в своєму роз'ясненні від 7 квітня 2014 року №98/02-14 приватний нотаріус повідомив позивача про те, що рішення суду про встановлення факту спільного проживання буде підставою для видачі нотаріусом на ім'я позивача свідоцтва про право на спадщину, в разі відсутності заяв інших спадкоємців першої-третьої черги.

Тобто, позовна вимога позивача про визнання за ним права власності на частину квартири передбачає втручання в діяльність приватного нотаріуса, який уповноважений приймати відповідні рішення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, тоді як, суд не може підміняти собою суб'єкта владних повноважень щодо реалізації ним власних повноважень, наданих законодавством.

Така позиція суду щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24 жовтня 2008 року, згідно якої, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1218, 1245,1258, 1264, 1297 ЦК України та ст.ст. 10, 14, 212, 213, ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно проживали однією сім'єю за адресою АДРЕСА_1, з 30 січня 1998 року по день смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Черкаси.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 12 лютого 2015 року.

Головуючий: Р. В. Демчик