Справа № 666/6447/14-ц
Рішення

Іменем України

06.02.2015 року Дніпровський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Ратушної В.О.,

при секретарі Марецькій Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпровський районний відділ Державної міграцйної служби в . Херсоні Головного управління ДМС в Херсонській області про усуненя перешкод в користування жилим приміщенням шляхом виселення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що в минулому йому, як працівникові підприємства «Фотон-сервіс», був наданий ордер №2237 від 18.09.1997р. на житлову площу в гуртожитку, за адресою : АДРЕСА_1, складом сім'ї - один чоловік.

З вказаного часу він один проживав та користувався спірною житловою площею, сплачуючи комунальні платежі.

З метою використання свого права на приватизацію кімнати в гуртожитку, він звернувся до житлово-експлуатаційної організації для отримання довідки форми№2. Де йому надана була інформація, що на належній йому житловій площі значиться прописаною ОСОБА_2 незнайома йому особа. З цього приводу він письмово звернувся до КП «Дніпровський» із проханням зняти з реєстрації відповідача, в чому йому відмовили із посиланням на необхідність отримання судового рішення. Додатково усно йому повідомили, що дійсно підстав для такої реєстрації відповідачки не існувало.

Просить в судовому порядку визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кімнатою АДРЕСА_1, виселити відповідача з вказаного приміщення та усунути перешкоди шляхом зняття її з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач та його представник зменшили та уточнили позовні вимоги просили суд усунути перешкоди позивачу в користуванні належною йому кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаного приміщення та стягнути з останньої судові витрати, вказавши на ті обставини, що відповідач без будь-яких підстав, скориставшись його тимчасовою відсутністю в м.Херсоні, незаконно зареєструвалася в належній йому кімнаті, вселилася в приміщення та змінила замки на вхідних дверях. Таким чином позбавила його права користування кімнатою. На його вимоги звільнити житлову площу в добровільному порядку відмовляється. Іншого житла він не має і на даний час тимчасово мешкає у своїх знайомих. Просить позов задовольнити з вищевикладених обставин.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити вказавши на те, що зареєстрована та проживає відповідачка у спірній кімнаті гуртожитку на законних підставах та з дозволу позивача з яким вона проживала в цивільному шлюбі з 1998р. Зареєстрована за вказаною адресою з 2012р. на підставі заяви ОСОБА_1 На даний час вона в кімнаті мешкає одна, сплачує за користування комунальними послугами, доглядає за кімнатою та не заперечує той факт, що без дозволу позивача змінила замок в дверях, ключі від якого у ОСОБА_1 відсутні. Однак не проти вселення позивача в кімнату та проживання разом з нею. Просить в позові відмовити за необгрунтованністю.

Третя особа Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби в м. Херсоні Головного управління ДМС в Херсонській області в судове засідання на неодноразові виклики не з'явилася, про причину неявки суд не сповістили.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступного

Судом встановлено, що 17.09.1997р. ОСОБА_1, як працівнику підприємства «Фотон-сервіс» Херсонським ХБК був виданий Ордер на кімнату АДРЕСА_1 зі складом сім,ї - один чоловік.

В липні 2014 року з метою використання свого права на приватизацію житлової площі він звернувся до КП «Дніпровський» з проханням надання довідки про реєстрацію за місцем проживання та склад сім,ї, де дізнався, що крім нього у вказаній кімнаті значиться зареєстрованою ОСОБА_2 Позивач стверджує, що ніякого дозволу на прописку відповідача він не давав, крім цього не надавав дозволу на вселення відповідачки у належне йому приміщення.

На запит суду Дніпровським районним відділом Державної міграційної служби в місті Херсоні Головного управління ДМС в Херсонській області надано листа від 19.01.2015р. за №1/2-648, яким суду повідомлено, що ОСОБА_2 22.06.2012 зареєстрована за спірною адресою, підставою для чого стала заява про реєстрацію місця проживання з ЖКВ ВАТ Херсонського ХБК. Також суду надано копію самого клопотання ЖКВ ВАТ Херсонського ХБК, за яким цією установою висловлено прохання прописати за спірною адресою відповідачку, згідно із заявою про це ОСОБА_1 Проте відповідну заяву за підписом ОСОБА_1 до матеріалів справи не надано.

Оцінюючи надані докази, суд виходить із положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за яким для місця проживання особи, особа або її законний представник подає письмову заяву, документи, що підтверджують право на проживання в житлі адреса якого зазначається під час реєстрації.

Також, у відповідності до ст. 129 Житлового кодексу Української РСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, що видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно із ст. 65 Житлового кодексу Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Поряд з цим, пункт 17 Примірного положення про гуртожитку, встановлює уточнення за якими громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним.

Розглядаючи справу суд враховує постанову Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», згідно до якої суд при дослідженні питання наявності прав на жиле приміщення повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок вселення до нього, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Разом з цим, опитані судом, за клопотанням позивача, свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, показали, що позивач з 1997 по жовтень 2011 року був у близьких особистих стосунках із своєю колишньою дружиною, яка допомогла позивачу у догляді за кімнатою гуртожитку, що була його єдиним місцем проживання, колишня дружина супроводжувала його у повсякденному житті як його цивільна дружина. Після смерті їх спільної дитини (жовтень 2011 року) стосунки між ними припинилися, проте інших особистих, близьких стосунків із іншими жінками у нього не було. Позивач з цього часу мешкав за спірною адресою самостійно, про що вони, як свідки мали можливість пересвідчитися своєю особистою присутністю за цією адресою. Свідки показали, що відповідачку ніколи не бачили і не знають її як цивільну дружину позивача. Зі слів позивача їм відомо, що після виїзду за межі міста і Крим на заробітки та повернувшись у вересні 2012 року до кімнати гуртожитку ОСОБА_1 не мав можливості потрапити через заміну замків.

Крім цього, сам позивач категорично заперечує будь-які стосунки з відповідачем, які б давали привід вважати їх подружжям та привід на його згоду в реєстрації та проживання за вказаною адресою.

Суд не приймає до уваги доводи відповідачки та її свідків, оскільки ОСОБА_2 не надано суду доказів наявності правових підстав передбачених чинним законодавством для реєстрації місця проживання та проживання за спірною адресою, оскільки єдиною підставою для такого, із урахуванням прав на кімнату гуртожитку позивача, є його особиста письмова заява про відповідне, як наймача кімнати гуртожитку та дозвіл на вселення.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з того, що клопотання житлово-обслуговуючих організацій, в тому числі - ЖКВ ВАТ Херсонського ХБК, як достатня підстава для взяття на реєстрацію місця проживання, судом братися не може, оскільки остання суперечить ст. 58, 65, 129 Житлового кодексу Української РСР, Примірному положенню про гуртожитки за змістом яких єдиною підставою для вселення і взяття на реєстрацію місця проживання є або ордер, або особиста письмова заява наймача.

Згідно до матеріалів справи, пояснень наданих суду сторонами й отриманих судом свідчень від опитаних свідків, підстав вважати позивачку членом сім'ї наймача не існує, також не існує доказів позбавлення позивача статусу наймача кімнати.

У відповідності із ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частина 1 статті 109 Житлового кодексу Української РСР визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Матеріали справи та покази свідків й сторін по справі дають можливість пересвідчитися у тому, що відповідачка вселились в кімнату гуртожитку позивача самовільно, без будь-яких на це правових підстав та без згоди позивача, зараз проживає у ній всупереч волі позивача та своїми діями позбавляє його можливості проживання у ній, чим порушила і продовжує порушувати його права як наймача кімнати гуртожитку, а тому право позивача підлягає захисту шляхом виселення відповідачки з кімнати гуртожитку, без надання їй іншого житла.

При цьому з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 11-15, 60,130,174, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, ст. ст.,65, 109,116, 129 Житлового Кодексу Української РСР, ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постанову Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» , суд

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належної йому кімнати АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із кімнати АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею до апеляційного суду.

Суддя В.О. Ратушна