АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1736/15 Справа № 199/8100/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

03 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Ремеза В.А., Свистунової О.В.

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИЛА:

24 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 11.01.2007 року між ним та ЗАТ "Альфа Банк" було укладено кредитний договір №490021704 про отримання позивачем кредитних коштів на придбання транспортного засобу та оплату страхової суми за перший рік страхування транспортного засобу в розмірі 38436,32 доларів США, строком з 11.01.2007 року до 11.01.2013 року, зі сплатою процентів у розмірі 12 % річних. 16 січня 2009 року між сторонами було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №490021704 від 11 січня 2007 року за яким було внесено зміни до п. 1.1 кредитного договору від 11.01.2007 року та подовжено строк повернення суми кредиту до 11 січня 2017 року. 11 липня 2011 року між сторонами було підписано договір про внесення змін та доповнень №2/490089543 до кредитного договору №490021704. В подальшому банк, на думку позивача, без його згоди та належного повідомлення в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за кредитом. Крім того, позивач зазначав, що суттєво зріс курс долара до гривні. У зв'язку з чим, посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 525 ЦК України, Закон України "Про захист прав споживачів" та інш., позивач просив суд визнати незаконним збільшення процентної ставки по вищевказаному кредитному договору у односторонньому порядку, визнати незаконним договір про внесення змін і доповнень №2/490089543 до кредитного договору № 490021704 від 11.01.2007 року, зобов'язати відповідача зробити перерахунок по кредитному договору, виходячи з того, що процентна ставка складає 12% річних з 01 вересня 2008 року по курсу долару США на вказану дату.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 11.01.2007 року між позивачем та ЗАТ "Альфа Банк", правонаступником якого є ПАТ "Альфа Банк", було укладено кредитний договір №490021704 про надання позивачу кредитних коштів на придбання транспортного засобу та оплату страхової суми за перший рік страхування транспортного засобу в розмірі 38436,32 доларів США, строком з 11.01.2007 року до 11.01.2013 року, зі сплатою процентів у розмірі 12 % річних.

Пунктом 5.2 кредитного договору №490021704 передбачено право банку на збільшення процентної ставки в односторонньому порядку. У такому разі банк повинен надіслати позичальнику рекомендованим листом на адресу його місця проживання повідомлення про зміну розміру процентів, а також змінений графік повернення не пізніше ніж за 20 днів до дати зміни процентної ставки.

16 січня 2009 року між сторонами було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №490021704 від 11 січня 2007 року за яким було внесено зміни до п. 1.1 кредитного договору від 11.01.2007 року та подовжено строк повернення суми кредиту до 11 січня 2017 року.

11 липня 2011 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень №2/490089543 до кредитного договору №490021704, відповідно до якого сторони домовились про збільшення розміру кредиту та банк додатково надав позивачу 6753,68 грн. Крім того, пунктом п. 3 зазначеного договору проценти за користування грошовими коштами у сумі 6753,68 грн. встановлені у розмірі 19% річних. Також сторони домовились, що за користування частиною кредиту №1 позичальник сплачує банку проценти у наступних розмірах: за період з 11.01.2007р. по 31 серпня 2008 р. включно процентна ставка за користування кредитом складає 12% річних, з 01 вересня 2008 року по 11.01.2017 року включно - складає 14,50 % річних. За користування частиною кредиту №2 позичальник сплачує банку проценти у розмірі 19% річних.

Всі зазначені вище договори підписані особисто ОСОБА_2, що визнано відповідачем та не оспорюється позивачем.

Судом також встановлено, що банком, на підставі прийнятого у 2008 році рішення про збільшення відсоткової ставки, за кредитним договором №490021704 з 01.09.2008 року було збільшено розмір відсотків з 12% до 14,5%.

Про збільшення відсоткової ставки 03.08.2008 року банком було направлено позивачу письмове повідомлення, що підтверджується копією відповідного листа та реєстром згрупованих рекомендованих відправлень, який містить відбитки поштових штемпелів (а.с. 30 - 31, 32 - 33).

Колегія звертає увагу, що згідно довіреності №1123/07 від 09.10.2007 року, чинної до 29.10.2010 року включно, ЗАТ "Альфа Банк" уповноважив ТОВ "Еколл" представляти інтереси банку у судах, правоохоронних органах, інших підприємствах, установах, організаціях та, у зв"язку з цим, ТОВ "Еколл" був наділений повноваженнями для відправлення кореспонденції ЗАТ "Альфа Банк" клієнтам банку.

Частинами 1, 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12 грудня 2008 року, яким ЦК України було доповнено ст. 1056-1, набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що рішення про підвищення з 01 вересня 2008 року процентної ставки за укладеним з позивачем 11.01.2007 року кредитним договором було прийнято банком до 10.01.2009 року, відповідне повідомлення направлене позивачу, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень банком, у зв"язку з підвищенням процентної ставки, вимог зазначеного вище кредитного договору та норм діючого на той час законодавства, оскільки відповідне рішення прийнято банком до набрання чинності законом, згідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія наголошує, що укладенням 11 липня 2011 року договору про внесення змін та доповнень №2/490089543 до кредитного договору №490021704 - позивачем схвалено підвищення відсоткової ставки за основним договором до 14,5% річних з 01 вересня 2008 року.

Доводи апелянта про неотримання ним повідомлення щодо підвищення процентної ставки є недоведеними. Крім того, судом встановлено, що відправлення позивачу повідомлення про зміну банком процентної ставки було правомірно здійснено ТОВ "Еколл", яке діяло на підставі чинної довіреності №1123/07 від 09.10.2007 року виданої ЗАТ "Альфа Банк".

Посилання апелянта на неотримання зміненого графіку повернення кредиту у зв"язку з підвищенням з 01.09.2008 року відсоткової ставки - не спростовують правильність висновків місцевого суду щодо обізнаності позивача про зміну зазначеного графіку, оскільки позивачем було схвалено змінений графік при укладенні 16 січня 2009 року договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №490021704 та при укладенні 11 липня 2011 року договору про внесення змін і доповнень №2/490089543 до кредитного договору №490021704.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання неправомірними дій банку щодо підвищення відсоткової ставки, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні позову в частині зобов"язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за відповідним кредитним договором.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, факт підписання позивачем 11 липня 2011 року договору про внесення змін та доповнень №2/490089543 до кредитного договору №490021704 від 11.01.2007 року свідчить про згоду ОСОБА_2 з усіма його умовами. Доказів про застосування тиску на позивача під час підписання договору суду не надано.

Крім того, суду не надані докази порушення прав позивача, які передбачені Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст.ст. 5, 11 Закону України "Про захист прав споживачів", до укладення оспорюваного договору, банком було надано ОСОБА_2 всю необхідну, достовірну та доступну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписами позивача під текстом оспорюваного договору та доданих до нього документів.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивач власноручно підписав договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору, за яким передбачалось підвищення відсоткової ставки, та враховуючи те, що отримуючи у 2007 році кредит у іноземній валюті позивач мав можливість передбачати валютні ризики, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень банком, у зв"язку з підвищенням процентної ставки, вимог зазначеного вище кредитного договору та норм діючого на той час законодавства, а також відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним чи незаконним та перерахування заборгованості.

Колегія звертає увагу, що з часу укладення 11 липня 2011 року договору про внесення змін та доповнень №2/490089543 пройшло понад три роки до часу звернення до суду з даним позовом (24.09.2014 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції місцевого суду на а.с. 1); поважні причини порушення позивачем трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач (а.с. 24 - 27), відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді