Справа № 460/3818/15 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/4692/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца&nbsp; Ю.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Яворівська районна державна адміністрація як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявоюОСОБА_3, третя особа Яворівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування про позбавлення відповідача відносно неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що відповідач по справі являється її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано рішенням суду 28.08.2012 року. За час подружнього життя в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 та син ОСОБА_5. Ще до розірвання шлюбу, в період окремого проживання, відповідач перестав цікавитися вихованням дітей, займатися їх утриманням. Після розірвання шлюбу відповідач лише два рази приходив до неї у нетверезому стані та хотів бачитися з дітьми, однак у зв'язку з тим, що він перебував у нетверезому стані, вона йому перешкоджала зустрічатись з дітьми в такому стані. В подальшому до дітей відповідач не приходив, а подав заяву до комісії з питань захисту прав дітей про встановлення днів та годин побачення з дітьми. Після винесення рішення, проти якого вона не заперечувала, відповідач не приходив до дітей жодного разу, не намагався їх побачити, не цікавився їх розвитком та станом здоров'я. Відповідач повністю самоусунувся від виконання будь-яких батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дітей, що, на думку позивача, стверджується характеристиками зі шкоди та дошкільного закладу.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 28 травня 2015 року у задоволенні цього позову ОСОБА_2 відмовлено..

Вказане рішення суду оскаржила позивач, яка в апеляційній скарзі вказує на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права і зазначає, що судом першої інстанції ухвалено рішення без належної оцінки всіх доказів.

Зокрема, зазначає, що, на її думку, суд першої інстанції ухвалив рішення без наявності в матеріалах справи доказів, на які покликався відповідач. Вважає також, що судом першої інстанції не враховано показів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, не взято до уваги доказів щодо відсутності будь-якої зацікавленості зі сторони відповідача своїми дітьми. Апелянт стверджує, що висновок суду про те, що відповідач у зв'язку з мобілізацією не міг належним чином виконувати батьківські обов'язки вважає необґрунтованими, оскільки протягом періоду мобілізації він мав можливість вільно пересуватися, звертався в різні державні органи та установи. Вважає, що висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає вимогам Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, є необґрунтованим, невмотивованим і таким, що не базується на матеріалах справи. Також просить суд звернути увагу на той факт, що орган опіки і піклування не проводив жодного обстеження умов проживання ні батьків ні дітей.

На підставі вказаного, просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.69-74).

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про бажання скористатись правовою допомогою адвоката, а тому просить відкласти розгляд даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Степаняком І.В., а т ому остання, подавши апеляційну скаргу на рішення суду, не була позбавлена можливості скористатись такою правою допомогою та завчасно вирішити питання щодо надання ним послуг або укладення іншої угоди. Жодних обставин, які б свідчили про неможливість отримання нею такої допомоги з об'єктивних причин апелянт не зазначила. А тому колегія суддів не знаходить заявлене клопотання обґрунтованим а відмовляє у його задоволенні.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України, судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - без здійснення фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з липня 2006 року, який розірвано за рішенням суду 28.08.2012 року (а.с.4).

В період шлюбу у них народились діти: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в свідоцтвах про їх народження батьками вказані: батько ОСОБА_3, мати ОСОБА_2.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання з лютого 2012 року, з даного часу відповідач перейшов проживати до своїх батьків за адресою с.Свидниця Яворівського району Львівської області. Малолітні діти залишилися проживають з позивачкою ОСОБА_2 в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області.

Звернувшись до суду з вказаним позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивач ОСОБА_2 виходила із того, що відповідач після розлучення в серпні 2012 року припинив цікавитись дітьми, не займається їхнім вихованням, та не надає їм матеріальної допомоги, усунувся від виконання батьківських обов'язків.

Згідно ст.164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до приписів п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно виходив із того, що останньою не доведено факти свідомого ухилення відповідача ОСОБА_3 від своїх батьківських обов'язків.

Зокрема судом правильно встановлено, що ОСОБА_3, після припинення спільного проживання з позивачкою, намагався бачитися з дітьми, приймати участь у їх вихованні, звертався до комісії по вирішенню виниклого спору, а після висновку комісії лише епізодично бачився та спілкувався з дітьми.

Правильно судом встановлено і те, що в травні 2014 року відповідач ОСОБА_2 був мобілізований на військову службу в Збройні Сили України, приймав участь в антитерористичній операції на сході України, що також з об'єктивних причин перешкоджало відповідачу належним чином здійснювати обов'язки по вихованню дітей в повному обсязі (а.с.30,38, 55).

Обґрунтовано судом взято до у уваги при вирішенні цього спору і те, що між сторонами фактично існує конфлікт та відсутнє порозуміння щодо участі батька у вихованні дітей, що спонукало ОСОБА_3 звернутися із заявою до комісії з питань захисту дітей при Яворівській РДА щодо визначення такого способу участі. Висновком цієї комісії №79 від 31.05.2012 року було дозволено батькові відвідувати дітей у визначені години та дні, із зобов'язанням ОСОБА_2 не перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми (а.с.7)

Згідно висновку Яворівської райдержадміністрації як органу опіки та піклування від 15.12.2014 року під час розгляду справи не виявлено фактів, які б підтверджували свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків, та остання вважає, що позбавлення останнього батьківських прав відносно його малолітніх дітей є недоцільним та передчасним (а.с.20,52). Підстав сумніватись у об'єктивності цього висновку колегія суддів не вбачає.

Таким чином, встановлені судом обставини справи, в т ому числі з врахуванням пояснень позивача та наведених нею доводів, не давали суду достатньо вагомих підстав дійти висновку про те, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є єдиним можливим та крайнім заходом впливу на відповідача і в повній мірі відповідає правам та інтересам дітей.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.