Головуючий суддя в суді І інстанції
Справа № 374/262/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року суддя Ржищівського міського суду Київської області Козіна С.М., розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИВ:

03.07.2015 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків (курсової різниці).

21.07.2015 року було відкрито провадження в справі.

04.08.2015 року представник позивача ОСОБА_4 подав уточнену позовну заяву. Разом з уточненою позовною заявою представник позивача також подав заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту (заборони на відчуження) на все майно та грошові кошти, що належать відповідачу в межах суми позову, яка становить 218960 грн.

Відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову; у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову; до заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 poкy № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем всупереч ст. 60 ЦПК УКраїни, на підтвердження своїх вимог щодо забезпечення позову не подано жодних доказів, які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а саме: документів, що підтверджують факт відчуження відповідачем майна, чи доказів на підтвердження того, що відповідачка вчиняє дії спрямовані на відчуження майна.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, оскільки не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач вчиняє дії спрямовані на відчуження майна, а також доводи, на які посилається представник позивача у своїй заяві, не є підставами вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також суд позбавлений можливості визначити співмірність заявлених позовних вимог з накладенням арешту на все майно та грошові кошти відповідачки, так як відсутні відомості щодо належного відповідачці майна.

Твердження представника позивача у своїй заяві грунтуються на припущеннях, а тому суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків (курсової різниці), - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: