АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/7580/14-ц
Провадження № 22-ц/792/361/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Пастощука М.М.. Гринчука Р.С.,

при секретарях : Кошельнику В.М., Дубовій М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/7580/14-ц за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про визнання договору недійсним, відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом, вказував, що у мережі Інтернет на сайті auto.ria.com.ua знайшов рекламне оголошення про продаж легкового автомобіля "Geely Emgrand X 7" 2013 року. Бажаючи придбати вказаний автомобіль, зв'язався з продавцем по телефону. Під час телефонної розмови, продавець повідомив умови придбання і передачі автомобіля. Оскільки, умови, які були повідомлені по телефону його влаштували, 13 вересня 2014 року прибув на офіс продавця у м. Кіровоград та, як було домовлено, для укладення договору купівлі-продажу взяв із собою паспорт і авансовий платіж в сумі 10 % вартості автомобіля. Перед укладенням договору на офісі компанії консультант підтвердила попередні домовленості щодо умов укладення договору, зокрема, що ціна автомобіля становить 174000 грн., перед укладенням договору необхідно сплатити авансовий платіж - 10 % вартості авто, решта суми сплачується після доставки авто у м. Кам'янець-Подільський - 19 вересня 2014 року та підписання акту прийому-передачі автомобіля. Після цього, погодився на укладення договору купівлі-продажу. Представник компанії надала для підписання договір зокрема, заяву, анкету. В подальшому, з метою економії часу повідомила про необхідність сплати авансового платежу у відділенні банку та, що умови договору є стандартними і це проста формальність, а тому він погодився і підписав папери. Після цього сплатив авансовий платіж у відділені банку. Однак, в подальшому при ознайомлені із підписаними документами стало відомо, що платіж є не авансовим, а комісією за організацію оформлення документів, крім того, серед отриманих паперів виявив додатки до договору № 1,2,3, з якими не був ознайомлений та, які не підписував. Із виявлених документів, було встановлено, що фактично, уклав договір фінансового лізингу. Також в подальшому у домовлений час автомобіль не був доставлений. Позивач зазначав, що такі дії відповідача є обманом, оскільки ні в оголошенні в мережі інтернет, ні при укладенні договору не повідомлялось про укладення договору _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Шевцова Л.М. провадження № 22-ц/792/361/15

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 19

фінансового лізингу та про сплату комісійної винагороди. Позивач зазначав, що розміщуючи оголошення в мережі Інтернет, а також в подальшому підтверджуючи викладену інформацію відповідач діяв недобросовісно, оскільки інформація, яка була викладена не відповідає дійсності. А уклавши договір фінансового лізингу і не повідомивши про дійсний предмет та наслідки такого договору, ввів в оману. Отже, при укладенні оспорюваного договору він діяв під впливом помилки. Тому просив суд визнати договір фінансового лізину № 001184 недійсним, стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на його користь збитки у подвійному розмірі в сумі 35400 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року вказаний позов задоволено частково. Визнано договір фінансового лізину № 001184 від 13 вересня 2014 року, укладений між ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" та ОСОБА_3 недійсним, стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_3 17700 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що при вирішенні спору суд прийшов до висновку про порушення відповідачем положень чинного законодавства. Такий висновок, на думку апелянта, судом необґрунтований, оскільки суд не навів положення, які були порушені. Також, апелянт вказує, що волевиявлення позивача, при укладенні договору було вільним, що підтверджується його особистим підписом на аркушах договору, а також на інших документах. Апелянт звертає увагу на порушення саме з боку позивача, зокрема, невиконання ним умов договору. Вважає необґрунтованим висновок суду про неспівмірність сплаченої суми коштів - комісії за організацію із фактично наданими послугами. Оскільки, в матеріалах справи відсутні належні докази, які саме послуги та в якому об'ємі були надані. Крім того, чинним законодавство не встановлено обмежень ні щодо суми коштів, ні щодо наданих послуг. Також, на думку апелянта є невірним посилання суду на неправомірне не вказання в договорі індивідуальних ознак предмета лізингу. Так як, зазначає апелянт, за умовами договору, лізингодавець зобов'язується набути у власність авто, яке обирає позивач на власний розсуд, тому індивідуальні ознаки, на думку апелянта можуть бути і не вказані.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасування з ухваленням нового рішення по слідуючим мотивам.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що оспорюваний договір лізингу укладений шляхом введення в оману відповідачем позивача, оскільки відповідач не надав позивачу для огляду автомобіль, який передається в лізинг, не вказав в договорі лізингу індивідуальні ознаки предмету лізингу.

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так судом встановлено, що 13 вересня 2014 року між позивачем і ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 001184 з трьома додатками до нього.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу і сплачувати Лізингові платежі згідно з умовами цього договору. Предметом Лізингу по даному договору є автомобіль Geely Emgrand х 7 (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 5.1, п. 5.2 договору Предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (дев'яноста) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за Передачу Предмета Лізингу. Лізингоодержувач має право сплачувати Авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного Договору платежами, визначеними Лізингодавцем залежно від вартості Предмета Лізингу в Додатку № 1 до даного Договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного Договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем до сплати Комісії за організацію.

У додатку № 1 до договору фінансового лізингу № 001184 від 13 вересня 2014 року «Графік сплати першого лізингового платежу» встановлено вартість предмета лізингу (автомобіля Geely Emgrand х 7 ) - 177000 грн., розмір комісії за організацію (10%) - 177 грн., розмір комісії за передачу (3%) 5300 грн. і щомісячний платіж у розмірі - 7375 грн.

Згідно додатку № 2 до договору фінансового лізингу № 001184 від 13 вересня 2014 року «Графік сплати другого лізингового платежу» розмір авансового платежу становить (50%) - 88500 грн. та встановлено графік погашення коштів другого лізингового платежу.

В додатку № 3 до договору фінансового лізингу № 001184 від 13 вересня 2014 року визначено специфікацію предмету лізингу та сторонами визначено, що предметом лізингу є автомобіль Geely Emgrand х 7 вартістю 177 000 грн.

При цьому, позивач 13 вересня 2014 року подав до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» заяву, на отримання фінансового лізингу, в якій вказав, що предметом лізингу є автомобіль Geely Emgrand х 7 вартістю 177 000 грн.

Також 13 вересня 2014 року позивач подав до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» заяву, в якій зазначив, що прочитав і зрозумів умови Договору фінансового лізингу № 001184 від 13 вересня 2014 року в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера консультанта компанії.

13 вересня 2014 року позивач ОСОБА_3 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 17700 грн. Відповідно до квитанції від 13 вересня 2014 року призначення цього платежу - комісія згідно договору № 001184 від 13 вересня 2014 .

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 6 вказаного Закону істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж Закону лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

У відповідності до ст.ст. 806-807 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 3 ст. 203 цього ж Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому

Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин вважається, вчиненим під впливом обманом у випадку навмисного введення іншої сторони в обману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла піж впливом обману.

Як видно з матеріалів справи, позивач подав відповідачу заяву, на отримання фінансового лізингу, в якій вказав, що предметом лізингу є автомобіль Geely Emgrand х 7 вартістю 177 000 грн., а також заяву, в якій зазначив, що прочитав та зрозумів умови Договору фінансового лізингу № 001184 від 13 вересня 2014 року в повному обсязі та коректно отримав інформація від менеджера-консультанта компанії

Договір лізингу підписаний позивачем на кожній сторонці і в цілому, а отже укладаючи договір лізингу сторони з'ясували на яких умовах він укладається, з власної ініціативи взяли на себе певні зобов'язання за даним договором, почали їх виконувати.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Під час розгляду справу позивачем не було надано, а судом не здобуто достеменних та переконливих доказів укладення оспорюваного договору фінансового лізингу під впливом обману позивача з боку відповідача.

Посилання суду першої інстанції на те, що оспорюваний договір фінансового лізингу укладений шляхом введення в оману відповідачем позивача, оскільки відповідач не надав позивачу для огляду автомобіль, який передається в лізинг, не вказав в договорі лізингу індивідуальні ознаки предмету лізингу суперечать матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

За умовами договору, який підписаний сторонами, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу лізингоодержувачу у користування предмет лізингу, який передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (дев'яноста) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу, тобто, фактично, відповідно до приписів ст. 808 Цивільного кодексу України має місце непрямий лізинг, а тому відповідач не міг надати позивачу для огляду автомобіль, який передається в лізинг.

Також в заяві позивача на отримання фінансового лізингу та в додатку № 3 до договору фінансового лізингу визначено марку і вартість автомобіля, з якою погодився позивач, що в розумінні ст. 807 ЦК України можна вважати індивідуальними ознаками предмету лізингу.

Крім того ненадання для огляду автомобіля та можлива відсутність в договорі лізингу інших індивідуальних ознаки предмету лізингу не свідчить про укладення оспорюваного договору саме під впливом обману.

При цьому пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Отже, законодавством передбачена можливість позивача відмовитись від правочину у разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору.

Не ґрунтуються на вимогах закону і твердження в позовній заяві про те, що договір фінансового лізингу підлягав відповідно до ст. 799 ЦК України нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору не передбачено.

Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Вказана стаття є складовою параграфу 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають не з лізингу, а з найму (оренди) транспортного засобу, а тому до виниклих правовідносин застосована бути не може. Крім того, ці правовідносини регулюються Законом - «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини та підлягає застосуванню при вирішенні даного спору.

Тобто, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № 001184 від 13 вересня 2014 року в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» і параграфу 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим, тому підстави для визнання його нікчемним чи недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 220 ЦК України, відсутні.

Також не слід приймати до уваги посилання позивача на несправедливість умов оспорюваного договору в силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином для визнання умов оспорюваного договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Однак, при цьому позивачем не надано доказів на підтвердження підстав для визнання умов договору несправедливими з підстав вказаних вище в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а, крім того, норми Закону України «Про захист прав споживачів» у даному випадку мають застосовуватися у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізин», який є спеціальним.

Не надано позивачем і доказів його тверджень про не підписання ним додатків №№ 1,2,3 до спірного договору. Вказана обставина взагалі не була предметом дослідження в суді першої інстанції. Відповідних клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи в суді першої інстанції позивач не заявляв.

Також не заслуговують на увагу посилання позивача на ту обставину, що ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» мала отримати відповідну ліцензію для здійснення діяльності з надання послуг по фінансовому лізингу.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансовий лізинг» суб'єктом лізингу може бути лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння і користування предметом лізингу лізингоодержувачу. При цьому, цим законом, який є спеціальним, не передбачено отримання лізингодавцем - юридичною особою відповідної ліцензії для здійснення діяльності з надання послуг по фінансовому лізингу.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не врахував всі вищевикладені обставини справи, те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог, неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення :

В позові ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про визнання договору недійсним, відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко