АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2015 року,

встановила:

10.03.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку на період його навчання до досягнення 23 років.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що навчається на 2 курсі денної форми навчання географічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка та не має можливості самостійно себе забезпечувати. Можливість відповідача сплачувати кошти на його утримання підтверджується рішенням Світловодського міського суду Кіровоградської області від 2 березня 2004 року, яким на його утримання було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, 1972року народження, на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 10.03.2015 р. і до закінчення навчання 30 червня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначив, що з 12 серпня 1995 року по 5 вересня 2006 року перебував в зареєстрованому шлюбі з матір'ю позивача. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_1, 1996 рокународження, який мешкає окремо від нього та матері, навчається на 2 курсі денного відділення географічного факультету Київського національного університету ім. Тараса Шевченка на держбюджетній основі та отримує стипендію. До суду ним було подано докази, що свідчать про неможливість надання матеріальної допомоги позивачу. В свою чергу позивач не довів його спроможність надавати своєму повнолітньому сину таку матеріальну допомогу. Посилання на те, що відповідач міг надавати матеріальну допомогу в 2004 році, а тому може надавати її і в подальшому, є неприпустимим.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Пояснив, що він з 04 лютого 2014 року працює за цивільним договором на підприємстві ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» і його середньомісячна заробітна плата складає 1121 грн. Інших доходів він не має.

Позивач ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Пояснив, що з квітня 2015 р. стипендії не отримує, за своїм матеріальним становищем потребує матеріальної допомоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який навчається на другому курсі денної форми навчання Київського національного університету імені Тараса Шевченка 4 рівня акредитації. Початок навчання 01 вересня 2013 року, закінчення - 30 червня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, суд першої інстанції виходив з наявності у ОСОБА_1 потреби у матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням в університеті, знаходиться на утриманні своєї матері. При цьому суд критично підійшов до заперечень відповідача з приводу того, що він є безробітнім та має поганий стан здоров'я.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, як то: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Обґрунтовано встановивши наявність у ОСОБА_1 потреби у матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням в Київського національного університету імені Тараса Шевченка та вказавши на обов'язок відповідача також брати участь в його утриманні, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення аліментів на повнолітнього сина в період навчання у частці від доходу відповідача.

Разом з тим, колегія суддів не може повністю погодитись з розміром такої частки - 1/4, враховуючи стан здоров'я платника аліментів та його матеріальне становище.

Як вбачається з довідки про доходи відповідача №1153 від 22.04.2015 р., ОСОБА_2 працює з 04.02.2014 р. на підприємстві ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» за цивільним договором та його середньомісячна заробітна плата за останні шість місяців складає 1121,09 грн., при цьому за березень 2015 р. - 1526,10 грн.

Відповідно до наданої відповідачем медичної довідки від 29.07.2014 р., останній має варикозну хворобу нижніх кінцівок, хронічну венозну недостатність (а.с.16).

Також суд першої інстанції не взяв до уваги можливість надання утримання позивачу другим з батьків.

Як пояснив позивач, його мати працює контролером, має заробітну плату в розмірі 2000 грн.

При визначенні розміру аліментів колегія суддів також враховує пояснення самого позивача, що від вкладу в розмірі 5000 грн. у Фонд взаємодопомоги «Меркурій» він на даний час отримує дивіденди в розмірі 240 грн. щотижня.

Оскільки судом правильно застосовані норми матеріального права, однак неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає необхідним рішення суду в частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши його з 1/4 частини до 1/6 частини.

В решті рішення суду є законним, обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 309,313-314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

РішенняГолосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2015 року змінити.

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, з 1/4 частини до 1/6 частини.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/7222/2015

Головуючий у суді першої інстанції : ЧередніченкоН.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.