У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 69 130 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2017 року, зі сплатою 12,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 27 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Також на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 27 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 85 410,87 доларів США, яку банк просив стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; наданням права на подання і отримання необхідних для продажу документів; переданням на період реалізації предмета іпотеки в управління позивача.

Також позивач просив виселити зі зняттям з реєстрації всіх мешканців квартири АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить скасувати ухвалені судові рішення та справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позичальник ОСОБА_1 одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передав в іпотеку квартиру, яка використовується як місце постійного проживання позичальника, то наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки іпотечний договір, який давав би ПАТ «Ощадбанк України» право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 визнано недійсним згідно з рішенням суду, що набрало законної сили, то відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Судами встановлено, що 27 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 69 130 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2017 року, зі сплатою 12,5 % річних.

На забезпечення виконання за кредитним договором 27 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 85 410,87 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2014 року в задоволенні позову ПАТ "Імексбанк" до ОСОБА_1, ПАТ «Державний ощадний банк України», приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії було відмовлено.

Проте рішенням апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року вказане рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про визнання недійсним іпотечного договору та зобов'язання вчинити певні дії було скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договір іпотеки від 27 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України», щодо спірної квартири та зобов'язано нотаріуса, який посвідчував оспорюваний договір, виключити з Державного реєстру іпотек запис № 5225465 від 02 липня 2007 року та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис №5217603 від 27 червня 2007 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки рішенням апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року іпотечний договір від 27 червня 2007 року щодо квартири АДРЕСА_1 було визнано недійсним, то відсутні підстави для задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо звернення стягнення на вказану квартиру.

З таким висновком погодитися не можна.

Так, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що рішення суду першої інстанції, яке переглядалося, було ухвалено 25 листопада 2014 року, в той час, як рішення апеляційного суду, яким було визнано недійсним договір іпотеки від 27 червня 2007 року, було ухвалено 03 грудня 2014 року, тобто вже після винесення рішення судом першої інстанції.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції не було враховано те, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його постановлення та в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 214 року були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року.

Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Cтупак