АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/3398/15 Головуючий у 1 інстанції - Цимбал І.К.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16 липня 2010 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Печерського відділення №3715 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м.Києва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною угодою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року позивач Відкрите акціонерного товариство «Державний ощадний банк України» (після перейменування - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») в особі філії Печерського відділення №3715 у м.Києві, звернувся з позовом до суду до відповідача ОСОБА_1 і просив винести рішення, яким стягнути заборгованість за кредитною угодою у загальній сумі 645.667 грн.48 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 16 липня 2010 року позов задоволено /а.с.74-76/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16 липня 2010 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові /а.с.130-134/.

Послалась на те, що вона не отримувала кредит, а кредитний договір підписала на прохання працівників банку з використанням її персональних даних без наміру видати їй кредит, а кредитні кошти фактично були видані іншій особі.

Будучи повідомленою належним чином про дату та час розгляду справи, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5,в судове засідання не з»явилася, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталась, у зв»язку з чим, в силу ст.305 ЦПК України, суд вважає за правомірне розглянути справу за відсутності скаржниці та її представника на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи .

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Встановлено, що, за заявою відповідачки ОСОБА_1, відповідно до угоди за №2667 від 15.07.2008 року Відкрите акціонерного товариство «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», в особі філії Печерського відділення №3715 у м.Києві, надав відповідачці ОСОБА_1 кредит у сумі 530.600 грн. під 19,5% річних терміном до 15.07.2018 року /а.с.9-10/.

Погашення позичальником кредиту, згідно договору, передбачалось щомісяця до 25 числа платіжного місяця рівними частинами по 5.528 грн. та сплаті процентів.

Згідно п.5.2. кредитної угоди сторонами передбачено, що позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,05% від суми боргу за кожен день прострочення платежів.

Пунктами 2.2.2. та 3.2.2. кредитної угоди передбачено, що банк має право достроково стягувати заборгованість по кредиту та відсотками, а також штрафні санкції у разі порушення позичальником термінів погашення тіла кредиту та відсотків.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 15.07.2008 року встановлено, що відповідачкою отримано в касі Печерської філії №3715 ПАТ»Ощадбанк» кредитні кошти у сумі 530.600 грн. /а.с.15/.

Таким чином, між ПАТ»Ощадбанк» та ОСОБА_1 виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки позичальниця ОСОБА_1 не виконувала свої договірні зобов»язання з погашення кредиту та відсотків, за розрахунками позивача, станом на 18.12.2009 року, за нею утворилась заборгованість, з урахуванням відсотків, пені та комісії у загальній сумі 645.667грн.48 коп., з яких: 105.712 грн.02 коп.- як заборгованість за відсотками, 530.600 грн. - як залишкова частина тіла кредиту, 9.355 грн.46 коп. - як заборгованість за пенею.

Колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості, наданий суду позивачем, та з яким погодився суд першої інстанції, виконаний правильно і відповідачкою не оскаржувався.

Задовольняючи позов, та стягуючи з ОСОБА_1 заборгований кредит, суд першої інстанції правомірно керувався ст.526 ЦПК України згідно якої зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Висновки суду ґрунтуються на досліджених та перевірених у судовому засіданні доказах. Зокрема, відповідальність ОСОБА_1 перед банком підтверджується: кредитною заявкою від імені відповідачки про видачу їй кредиту у сумі 530.600 грн. /а.с.12/; підписаним особисто нею кредитним договором №2667 від 15.07.2008 року про відкриття відновлювальної кредитної лінії на суму 530.600 грн./а.с.9-10/; підписаним особисто відповідачкою повідомленням про ознайомлення з умовами кредитування /а.с.13/; видатковим касовим ордером від 15.07.2008 року, згідно якого відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 530.600 грн./а.с.15/

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи скаржниці щодо того, що вона не отримувала кредитні кошти, оскільки сама відповідачка не заперечувала, що вона добровільно підписувала кредитний договір на суму 530.600 грн. При цьому зазначила суду, що їй було відомо, що кредитні кошти будуть використані в інтересах інших осіб.

Указані обставини не можуть бути підставою для звільнення її від відповідальності за цим позовом, оскільки відповідачка свідомо вчинила дії направлені на укладення кредитної угоди і на отримання кредитних коштів в указаній сумі, а та обставина, що ці кошти використані іншими особами - не є предметом розгляду даної справи. Оскільки відповідачка, як позичальниця добровільно розпорядилась отриманими кредитними коштами на свій розсуд, дозволивши використання цих коштів іншим особам, а тому ця обставина, на яку посилається відповідачка, не може бути підставою для скасування судового рішення та звільнення її від відповідальності за кредитним договором.

Оскільки спірна угода не визнана судом недійсною, преюдиційно ця угода є чинною.

Так, в силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в даному випадку діє презумпція дійсності угоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді