ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/686/15-ц
Провадження № 2/210/907/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,
за участю секретаря судового засідання: Лейбенко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст.197 ч.2 ЦПК України цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -
24 лютого 2015 року представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 19 лютого 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником щодо усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 (надалі - Відповідач 2, Позичальник) було укладено кредитний договір №136-пк-2008 (надалі - кредитний договір), відповідно до якого Банк надав в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15 000,00 грн., з оплатою по процентній ставці визначеною умовами кредитного договору, а позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 19 лютого 2011 року (п.2.1, 3.2, 4.1, 49 кредитного договору). Своїм підписом Відповідач 2 засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитного договору, графіком зниження розміру заборгованості, розміром процентів, комісії за користування кредитними ресурсами, відповідальністю за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором. Таким чином Відповідач 2 погодився з його умовами. Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком було укладено договори поруки: №136/1-пп-2008 від 19 лютого 2008 року з ОСОБА_4 (надалі по тексту - Відповідач 3), №136/2-пп-2008 від 19 лютого 2008 року з ОСОБА_2 (надалі по тексту - Відповідач 1). Своїми підписами на договорах поруки Відповідачі 1, 3 засвідчили, що ознайомлені з умовами кредитного договору №136-пк-2008 від 19 лютого 2008 року, і згідні з його умовами. Внаслідок невиконання відповідачами 1, 2, 3 - ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, договірних зобов'язань, в результаті порушення зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки, Банку завдано було шкоди, яка станом на 05 травня 2011 року складала 156 972,24 грн. І тому банк був змушений звернутися з відповідною позовною заявою до суду, де рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2011 року та додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2011 року позовні вимоги Банку були задоволені, а саме стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти у розмірі 89 244,50 грн., а також судовий збір у розмірі 892,44 грн. та 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Саме звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Тобто саме по собі ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора (банку), виконання якого фактично не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів, пені й інших втрат, передбачених договором. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Вказане відображається у абзацах 1.2 п. 17 Постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Тому ухвалене рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2011 року не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє відповідачів 1,2,3 від відповідальності за невиконання ними грошового зобов'язання та не позбавляє Банку права на отримання процентів, комісії за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Таким чином обов'язок боржника сплачувати проценти, комісії та пені за користування кредитом припиняється лише при повному погашенні заборгованості за кредитним договором, чого ані боржником, ані поручителями зроблено не було. А тому відповідачі 1,2,3 зобов'язані сплатити за користування кредитом з 06 травня 2011 року по 19 січня 2015 року заборгованість у розмірі 140 529,97 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який додається до позовної заяви, та складається з: сума простроченої заборгованості по відсоткам - 7 827,61 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 11 287,50 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, комісії - 121 414,86 грн. Відповідно до п.5 Договору поруки порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Відповідно до п.6.2 Договорів поруки, договір набуває чинності з моменту його підписання - 19 лютого 2008 року - та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити та винести рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість у розмірі 140 529,97 грн. та судовий збір у розмірі 1 405,30 грн.
Представник позивача до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню.
Згідно із ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.553 ч.1 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.
Статтею 554 ч.1 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до ст.543 ч.1 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Крім того, судом встановлено наступне, так 19 лютого 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником щодо усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.35-44), та ОСОБА_3 (а.с.16-17) було укладено кредитний договір №136-пк-2008, відповідно до якого Банк надав в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15 000,00 грн., з оплатою по процентній ставці визначеною умовами кредитного договору, а позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 19 лютого 2011 року (п.2.1, 3.2, 4.1, 49 кредитного договору) (а.с.7-10, 14-15). Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком було укладено договори поруки: №136/1-пп-2008 (а.с.11) від 19 лютого 2008 року з ОСОБА_4 (а.с.20-21), №136/2-пп-2008 (а.с.12-13) від 19 лютого 2008 року з ОСОБА_2 (а.с.18-19). Внаслідок невиконання відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, договірних зобов'язань, в результаті порушення зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки, Банку завдано було шкоди, яка станом на 05 травня 2011 року складала 156 972,24 грн. І тому банк був змушений звернутися з відповідною позовною заявою до суду (а.с.25-26), де рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2011 року та додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2011 року позовні вимоги Банку були задоволені, а саме стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти у розмірі 89 244,50 грн., а також судовий збір у розмірі 892,44 грн. та 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.22-24). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що банк неодноразово звертався до відповідачів із вимогою про повернення боргу (а.с.27-33).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі після звернення позивача до суду не здійснювали ніяких оплат банку, до заборгованості за кредитом, ніякого інтересу не виявляли і станом на час розгляду справи заборгованість має місце.
А тому відповідачі зобов'язані сплатити за користування кредитом з 06 травня 2011 року по 19 січня 2015 року заборгованість у розмірі 140 529,97 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, та складається з: сума простроченої заборгованості по відсоткам - 7 827,61 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 11 287,50 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, комісії - 121 414,86 грн. (а.с.4-6).
З урахуванням вищевикладеного, оцінивши в сукупності всі докази, що маються в матеріалах даної цивільної справи, суд стягує в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 140 529,97 гривень.
Крім того, на підставі ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягають стягненню судові витрати: судовий збір в сумі 1 405,30 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.526, 527, 530, 543, 549, 553, 554, 555, 558, 611, 612, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.15, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд -
Цивільний позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: Н. Ю. Вікторович