АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/6412/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Ластовка Н.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Махлай Л.Д.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання укладеним договору купівлі-продажу та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у березні 2015 року.

Зазначав, що 11.01.2013 року він домовився з відповідачем про купівлю автомобіля марки BMW 5251, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. З метою розрахунку за автомобіль 11.01.2013 року він передав відповідачу 30 000,00 грн., що підтверджується розпискою. В той же день на його ім'я та їм'я його синів відповідачем складена довіреність на право володіння, користування та розпорядженням вказаним автомобілем.

23.02.2015 року на автошляху Київ-Чернігів-Н.Яриловичі у с. Кіпті було здійснено затримання вищезазначеного автомобіля на підставі постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про накладенння арешту в межах виконавчого провадження № 44392705 від 29.10.2014 року, де боржником виступає відповідач. Вважаючи вказаний автомобіль своєю власність просив суд визнати довіреність від 11.01.2013 року удаваним правочином, визнати дійсним договір купівлі-продажу даного автомобіля та визнати за позивачем право власності на нього.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 11.01.2013 року ОСОБА_4 була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко М.С., строком дії десять років, з правом передоручення, якою останній уповноважив ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розпоряджатися, (зокрема, знімати з обліку в органах ДАІ та ставити на облік, здавати в оренду, продавати), належним ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2, виданого 02.08.2008 року ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві, автомобілем марки BMW 5251, 1990 року випуску, тип ТЗ- легковий седан, державний номерний знак НОМЕР_1.

В той же день, 11.01.2013 року ОСОБА_4 була складена розписка про те, що він продав вказаний автомобіль за генеральним дорученням №589539 ОСОБА_3 та отримав суму в розмірі 30 000,00 грн.

Згідно полісу № АС/8297994 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого ПрАТ „СТ „Гарантія", ОСОБА_3 забезпечено транспортний засіб BMW 5251, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, на строк з 11.04.2014 року по 10.04.2015 року.

14.08.2014 року на підставі заяви стягувача державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Торбинською О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44392705 з примусового виконання виконавчого листа № 755/11312/13-ц, виданого 16.07.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь МТСБУ заборгованості в сумі 31 098,75 грн.

29.10.2014 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Торбинською О.М. винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_4 та заборону його відчуження, а також винесено постанову про розшук майна боржника, серед якого зокрема є вищезазначений транспортний засіб.

На виконання постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 29.10.2014 року ВП № 44392705, інспектором ІДПС РДПС ДАІ в Чернігівській області 23.02.2015 року на автодорозі Київ-Чернігів-Н.Яриловичі с. Кіпті здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу BMW 5251, державний номерний знак НОМЕР_1, про що складено відповідний Акт від 23.02.2015 року.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначав, що він фактично вчинив з відповідачем удаваний правочин, тобто замість укладення договору купівлі-продажу автомобіля була оформлена довіреність від 11.01.2013 року, оскільки він не мав на той час коштів та вільного часу для зняття вказаного автомобіля з реєстраційного обліку та реєстрації його на своє ім'я, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції визнав їх незаконними та необгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен указати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, який визначає обсяг та зміст повноважень, наданих тим, кого представляють, своєму представнику. Як сама довіреність, так і її видача є одностороннім правочином, юридичним фактом, щодо якого в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником.

Таким чином видачу генеральної довіреності на розпорядження рухомим майном, без укладення договору купівлі-продажу, не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб, оскільки зі змісту ст. 235 ЦК України вбачається, що вона не поширюється на односторонні правочини, якими, зокрема, є довіреність. Тобто застосування до одностороннього правочину ст. 235 ЦК України є неправомірним.

Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності.

Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством (Глава 24 ЦК України).

Є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (п. 2 вказаних Правил).

Пунктами 7, 8 цих Правил визначено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Реєстрація транспортних засобів здійснюється в тому числі на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу.

Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами чітко визначеними в п. 8 зазначених Правил. Ні доручення, ні розписка не є документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів.

Крім того, матеріали справи не містять безпосередньо самого тексту купівлі-продажу спірного автомобіля. Позивачем надано лише розписку в якій є відомості, що відповідач продав вказаний автомобіль за генеральним дорученням та отримав 30 000,00 грн. Така розписка підписана лише ОСОБА_4 і не містить ознак договору купівлі-продажу, визначеного ст. 655 ЦК України.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відсутності підстав вважати що між сторонами спору було укладено договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу та наявність підстав для визнання за позивачем права власності на нього.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що вказаний автомобіль перебував на ремонті, а тому позивач був позбавлений можливості провести його реєстрацію, оскільки вказані доводи не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 10,60 ЦК України.

Також апелянт посилається на те, що в матеріалах справи є письмова заява відповідача про визнання позову в повному обсязі, яка не впливає на права та інтереси інших осіб, а тому позов підлягав задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв заяву відповідача про визнання позову, оскільки заявлені вимоги не грунтуються на нормах діючого законодавства.

Посилання позивача на поліс № АС/8297994 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який був укладений ним безпосередньо, як на підставу знаходження автомобіля у його володінні, також підлягають відхиленню, оскільки вказаний документ не є підставою для набуття права власності.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 08 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: