Справа № 161/7502/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/186/15 Категорія: 2 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Веремчук Л.М.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: представника позивачів - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брок-Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Техніка для бізнесу", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Спілки наукових та інженерних об'єднань України про визнання права спільної сумісної власності на приміщення загального користування, визнання відповідача таким, що втратив право власності на ці приміщення за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року в задоволенні позову ТзОВ "Брок-Інвест", ТзОВ "Техніка для бізнесу", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Спілки наукових та інженерних об'єднань України про визнання права спільної сумісної власності на конструктивні елементи будинку як приміщення загального користування, визнання таким, що втратив право власності на ці приміщення відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник позивачів ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, покликаючись на незаконність та необгрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній наведених.

Відповідач в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві просить розглядувати справу у його відсутності.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про визнання за позивачами права спільної сумісної власності на приміщення №2 площею 3,5 кв.м., №3 площею 2,6 кв.м., №4 площею 1,6 кв.м., №8 площею 1,4 кв.м., №25 площею 3,4 кв.м. як на приміщення загального користування будинку АДРЕСА_1 та визнання відповідача таким, що втратив право власності на зазначені приміщення, вимоги обґрунтовані тим, що відповідач був попереднім власником усього будинку. В дальнійшому усі належні відповідачу приміщення були відчужені відповідно до договорів купівлі-продажу. Залишились в користуванні приміщення №2, №3, №8 загального користування та приміщення №4, №25, які є сходовими маршами. Покликаючись, що ці приміщення належать до конструктивних елементів будинку, а відтак відповідно до Законів України "Про приватизацію державного житлового фонду", "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спірні приміщення належать всім власникам будинку по АДРЕСА_1 - позивачам у справі на праві спільної сумісної власності, а тому відповідач втратив право власності на ці приміщення.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави, передбачені законом, для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що Спілка наукових та інженерних об'єднань України набула право власності на будинок АДРЕСА_1 в передбаченому законом порядку на підставі Свідоцтва про право власності від 03.12.2004 року, виданного згідно рішення виконкому Луцької міської ради 25.12.2004 року за №457.

15.12.2004 року право власності на приміщення будинку науки і техніки площею 895,2 кв.м. зареєстровано у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації за Спілкою наукових та інженерних об'єднань України.

Функціональне призначення оспорюваних приміщень відповідно до технічного паспорту під №№ 2, 3 значаться як приміщення, під №8 - кладова, під №4 та №25 - сходові клітини.

Отже, відповідно до правовстановлюючих та реєстраційних документів Спілка наукових та інженерних об'єднань України набула право власності на будинок №30а в передбаченому законом порядку, в тому числі на оспорювані приміщення будинку, право власності на які зареєстровані за відповідачем.

Матеріалами інвентаризаційної справи встановлено, що в дальнійшому усі приміщення будинку, крім приміщень під №2 площею 3,5 кв.м., №3 площею 2,6 кв.м., №4 площею 1,6 кв.м., №8 площею 1,4 кв.м., №25 площею 3,4 кв.м. були відчужені іншим фізичним та юридичним особам на підставі договорів купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2009 року ТзОВ "БРОК - Інвест" є власником частини приміщення будинку науки і техніки по АДРЕСА_1, загальною площею 182,6 м.кв., а саме: вбиральні №18, площею 3,3 кв.м; приміщення № 19, площею 17,0 м.кв. (на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2011 р.); № 26, площею 38,6 м.кв. (на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.11 р.); вбиральні № 20, площею 9,4 м.кв; коридору № 21, площею 4,8 м.кв.; кладової № 22, площею 1,9 м.кв.; нежитлового приміщення № 23, площею 14,2 м.кв.; коридору № 24, площею 12,0 м.кв.; холу № 17, площею 79,2 м.кв.; тамбуру №17 "а", площею 2,2 м.кв.

Згідно свідоцтва про право власності від 31 січня 2014 року ТзОВ "Техніка для бізнесу - Інвест" є власником частини приміщень будинку науки і техніки по АДРЕСА_1, загальною площею 228,0 м.кв., а саме: підсобного приміщення № 28, площею 26,6 м.кв.; кабінету № 29, площею 26,0 м.кв.; кімнати № 30, площею 15,3 м.кв.; торгового залу № 31, площею 156,7 м.кв.; тамбуру № 32, площею 3,4 м.кв.

ОСОБА_2 є власником частини приміщення будинку науки і техніки по АДРЕСА_1, загальною площею, 379,5 м.кв., а саме: коридору № 33, площею 23,4 м.кв.; нежитлового приміщення № 34, площею 10,8 м.кв.; приміщення № 35, площею 14,7 м.кв.; нежитлового приміщення № 36, площею 22,0 м.кв.; вбиральні № 37, площею 1,1 м.кв.; вбиральні № 38, площею 1,0 м.кв.; коридору № 39, площею 1,2 м.кв.; нежитлового приміщення № 40, площею 15,6 м.кв.; нежитлового приміщення № 41, площею 22,8 м.кв.; нежитлового приміщення № 42, площею 22,7 м.кв.; нежитлового приміщення № 43, площею 23,4 м.кв.; залу засідань № 44, площею 221,0 м.кв., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 5475481 від 29.06.2013 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками частини приміщення будинку науки і техніки по АДРЕСА_1, загальною площею, 123,9 м.кв., а саме: тамбуру 1 пл. 4.8 кв. м, коридору 5 пл. 5.2 кв. м, бару 6 пл. 46.6 кв. м., вбиральні 7 пл. 1.6 кв. м, коридору 9 пл. 3.1 кв. м, кладової 10 пл. 8.5 кв. м., кухні 11 пл.. 15.5 м. кв., загальною площею 85,3кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу частини приміщення від 18.09.2012 року.

Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.08.2011 року підтверджено, що після відчуження приміщень відповідач Спілка наукових та інженерних об'єднань України є власником оспорюваних приміщень загальною площею 12,5 кв.м. (а.с.209).

Також, з експлікації до плану приміщень будинку, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи (а.с. 8-10 інвентаризаційної справи) вбачається, що функціональне призначення приміщень №1, №5, №9, №12, №10, №15, №17, №27, №32, №33, №39, які відчужені позивачем та перебувають у їх власності визначено як тамбури, коридори, котельня, сходова клітина, тобто їх визначення свідчить, що ці приміщення є загального користування.

Також матеріалами інвентаризаційної справи встановлено, що кожний власник будинку є власником відокремленої частини будинку із самостійним виходом.

Відповідно до реєстраційних документів про реєстрацію прав власності позивачів на нерухоме майно, їх частки зареєстровані як окремі об'єкти нерухомості. Зокрема, згідно з витягами про реєстрацію зареєстровано 14.12.2005 року право власності на частину приміщення площею 191,1 кв.м. за ТзОВ "Техніка для бізнесу", частка якої складає 1/1 (а.с. 50 інвентаризаційної справи). 27.11.2007 року за цим же товариством зареєстрована частина приміщення будинку площею 123,9 кв.м. з часткою 1/1 у праві власності (а.с. 31). Право власності на нерухомість інших власників також зареєстровано як окремі об'єкти.

Відповідно до ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (а.с. 13 ч.1).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження майном (ст.391 ЦК України).

Частиною 3 статті 10 ЦПК України на кожну сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З досліджених в судовому засіданні доказів не встановлено порушень прав позивачів як власників частин будинку.

Позивачі звертаючись до суду з позовом та покликаючись на положення ст.ст. 391, 386 ЦК України не зазначили жодних обставин, фактів, які б підтверджували порушення їх прав як власників зі сторони відповідача.

Навпаки, матеріалами справи встановлено, що позивачі є власниками відокремлених частин будинку з окремими входами і їх права користування, володіння, розпорядження належним їм майном, набутим за договорами купівлі-продажу не порушені наявністю у відповідача на праві власності частини приміщення.

Покликання позивачів, що вони є співвласниками приміщень, які належать на праві власності відповідачу і є допоміжними приміщеннями в будинку, відповідно до положень Законів України "Про приватизацію державного житлового фонду", "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" є безпідставними. Положення цих законів стосується власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного житлового будинку, а будинок, що є предметом спору у даній справі не відноситься до житлового фонду, є нежитловим, і фактично поділений між власниками цього будинку шляхом виділення кожному власнику окремої частини приміщень будівлі.

Відповідно до 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку і в порядку, встановлених законом.

Також ч.2 ст.328 ЦК України закріплена презумпція правомірності набуття права власності. Незаконність набуття права власності має бути встановлена рішенням суду.

Статтею 346 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності, який підтверджує право власності відповідача на оспорювані приміщення не скасовано і на даний час, воно є дійсним. Право власності відповідача з підстав, передбачених ст.346 ЦК України не припинялось, і з такими вимогами позивачі до суду не звертались у даній справі.

Отже, аналізуючи вищезазначені положення закону та встановлені в судовому засіданні обставини, колегія суддів вважає, що визнання відповідача таким, що втратив право власності на оспорювані приміщення не є підставою, передбаченою законом для припинення права власності та визнання права власності за позивачами на приміщення, які в передбаченому законом порядку належать відповідачу, правовстановлюючі документи на які не скасовані, порушує права Спілки наукових та інженерних об'єднань України як власника цих приміщень.

Рішення суду першої інстанції про відмову в позові є законним та обгрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: