У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів:Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі ПАТ «СК «Інгосстрах», страхова компанія) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 17723,29 грн.

Позов мотивовано тим, що 14 лютого 2010 року між ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», назву якого змінено на ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», та ОСОБА_6 укладено договір страхування, згідно якого позивач зобов'язався, у разі настання страхового випадку, сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених договором. 28 липня 2010 року у м. Львові на вул. Кн.Ольги з вини ОСОБА_5, який керував автомобілем НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій був пошкоджений застрахований автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Сума страхового відшкодування страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту від 6 жовтня 2010 року становить 17273,29 грн, яку страхувальнику виплачено у повному обсязі. Крім цього, ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» понесені витрати на проведення оцінки шкоди в розмірі 450 грн. Посилаючись на вказані обставини страхова компанія просила стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування.

В ході розгляду справи представник позивача також просив поновити строк звернення до суду, оскільки позовну заяву подано до суду 16 травня 2014 року, разом з тим, лише з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 4 червня 2011 року, стало відомо, що причиною настання ДТП було порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_5 Тому лише з цього часу ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» мало можливість з'ясувати до кого заявляти вимогу про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2015 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача 17 723,29 грн в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку. Страховий випадок стався 28 липня 2010 року, тому саме з цієї дати почався перебіг позовної давності, а позов пред'явлено 16 травня 2014 року, тобто з пропуском визначеного законом строку. Представником відповідача подано заяву про застосування до вимог ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстах» позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 4 червня 2011 року, причиною настання ДТП (даного страхового випадку) стало порушення Правил дорожнього руху України зі сторони ОСОБА_5, який керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», номерний знак НОМЕР_3, здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_6 За таких обставин, про особу, до якої слід пред`явити позов, позивач міг довідатись лише 4 червня 2011 року. І саме цю дату слід вважати початком перебігу позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 21 травня 2014 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 лютого 2010 року між ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», назву якого змінено на ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_6 укладено договір страхування, згідно якого позивач зобов'язався, у разі настання страхового випадку, сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених договором.

Об'єктом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_5.

Згідно умов договору страхування страховим випадком є, зокрема, пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП.

28 липня 2010 року на вул. Кн. Ольги у м. Львові сталося ДТП з участю застрахованого автомобіля Skoda Octavia під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, номерний знак НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_5

Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 4 червня 2011 року причиною настання даної ДТП стало порушення п.п.1.5, 1.10, 2.3 (б), 2.10, 13.1 Правил дорожнього руху України зі сторони ОСОБА_5, який керуючи автомобілем НОМЕР_7, не врахував дорожню обстановку, відповідно не реагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Octavia, під керуванням ОСОБА_6

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №262 від 27 серпня 2010 року, виконаного ТОВ «Фірма «Експертиза», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_4, становить 64178,84 грн.

Позивач, згідно платіжного доручення № 1255 від 22 вересня 2010 року оплатив вартість проведення експертного дослідження в сумі 450 грн.

На підставі страхового акту від 6 жовтня 2010 року ОСОБА_6 виплачено ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстах» страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 17273,29 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15 жовтня 2010 року.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку, що між сторонами виникли правовідносини у вигляді суброгації.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати 4 червня 2011 року - дата винесення постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, якою встановлено порушення ОСОБА_5 ПДР України.

Так, при суброгації перебіг позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а не притягнення винної особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Ухвалена постанова у справі про адміністративне правопорушення або постанова слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи є лише підтвердженням факту скоєння порушення ПДР України саме цією особою, а не іншою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернулося до суду з позовом 16 травня 2014 року, а страховий випадок настав 28 липня 2010 року, то позивачем пропущено загальний строк звернення до суду з позовом.

Відповідно до ч. З ст. 267 ПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представником відповідача у справі заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Суд першої інстанції дослідив обставини справи у повному обсязі, зібраним по справі доказам надав належну оцінку та правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2015 року скасувати, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
судді М.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська