Справа № 777/964/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Кеміня М.П., Джуги С.Д.

при секретарі - Маринець Д.М.

з участю - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_2, на рішення Іршавського районнного суду від 10 лютого 2015 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому на підставі ст.ст. 16, 22, 1166 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь 13 433,35 грн. матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження його автомобіля в результаті зіткнення з конем, власником якого є відповідач, 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Справа розглядається судом повторно.

Заочним рішенням Іршавського районного суду від 23 серпня 2013 року позов задоволено частково (т.1, а.с. 28-29). Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 13 433,35 грн. матеріальної, 2 000,00 грн. - моральної шкоди та 214,60 грн. судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволення позову (т.1, а.с. 84-85).

Ухвалою ВССУ від 03 вересня 2014 року скасовані рішення судів попередніх інстанцій та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій ВССУ зазначив, що апеляційний суд, застосувавши до спірних правовідносин ст.1187 ЦК України, не врахував, що в даному випадку кінь - це свійська тварина, а відповідно до положень ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки не можна вважати домашніх (свійських) тварин, зокрема, коня.

ВССУ не повністю погодився з висновком суду першої інстанції, оскільки суд у порушення вимог ст.ст.212-215, 303, 304, 315 ЦПК України не дав оцінку всім зібраним у справі доказам, належним чином не перевірив доводів відповідача щодо відсутності його вини в заподіянні майнової та моральної шкоди позивачеві, не перевірив доводів щодо винних дій позивача, внаслідок яких загинув кінь, передчасно ухвалив заочне рішення про задоволення вимог позивача.

При новому розгляді рішенням Іршавського районного суду від 10 лютого 2015 року у задоволені позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог (т.1, а.с. 177-179).

В апеляційній скарзі представник позивача з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати рішення Іршавського районного суду від 10 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1, а.с. 182-185).

Зазначає, що вина відповідача у заподіянні шкоди майну позивача виникла у зв'язку з недотриманням відповідачем вимог Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», що підтверджується відмовними матеріаломи № 1046 в яких містяться, пояснення ОСОБА_3 та його брата, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

Вказує на те, що подія яка трапилася 14 жовтня 2012 року не є дорожньо-транспортною пригодою в розумінні правил дорожнього руху, а є подією за участю тварини, оскільки у момент настання події автомобіль під керуванням позивача не рухався, отже позивач не був учасником дорожнього руху.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2012 року о 21 год. 45 хв. по вул.Коцюбинського в с.Ільниця Іршавського району сталася подія, в результаті якої на автомобіль НОМЕР_1, під керуванням позивача, згідно з його свідченнями, вискочив належний відповідачу кінь, який біг по проїжджій частині дороги. В результаті, як зазначено у постанові про відмову у порушенні кримінальної справи від 24 жовтня 2012 року (т.1, а.с. 5), автомобілю було завдано пошкоджень на суму 2 380,00 грн. та загинув кінь вартістю 6 000,00 грн.

Зазначеною постановою було відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно громадянина ОСОБА_2 за ознаками злочину передбаченого ст.194 КК України у зв'язку із відсутністю у його діях складу злочину.

Зазначено, що в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутній склад злочину, передбачений ст.194 КК України (т.1, а.с. 5).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник позивача підтримав позовні вимоги, надав письмові пояснення по суті позову та зазначив, що відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану майну позивача у повному обсязі, за винятком 5 000,00 грн. сплачених ним влітку 2014 року на користь позивача (т.1, а.с. 151-152).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції, з врахуванням показань допитаних в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які знаходилися у автомобілі разом з ОСОБА_2 під час пригоди, дослідивши відмовний матеріал № 1046, виходив з того, що позивачем не надано суду переконливих доказів порушення умов утримання свійської тварини - коня відповідачем, тому вина останнього у даній пригоді є недоведеною.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою зобов'язана особа, яка супроводжує тварину.

Згідно з п. 7.7 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 забороняється: залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх; переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що в порушення вимог ч.4 ст.319 ЦК України, згідно з якою власність зобов'язує, ст.9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», п.7.7 Правил дорожнього руху, відповідач залишив коня без нагляду, не забезпечив контроль за його поведінкою, внаслідок чого останній в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості опинився на дорозі, без супроводу, що призвело до ДТП.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, передбачена зазначеною статтею презумпція заподіювача шкоди означає, що докази відсутності його вини має подати сам відповідач. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка в силу закону зобов'язана відшкодовувати шкоду.

Аналогічна відповідальність наступає й за завдану моральну шкоду, крім випадків, установлених ч.2 ст.1167 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується наявність зазначених умов, за наявності яких відповідач зобов'язаний відшкодувати заподіяну майну позивача шкоду.

Посилання позивача на те, що саме неконтрольована поведінка коня з вини його власника ОСОБА_3 і призвела до завдання йому шкоди підтверджується матеріалами справи.

Згідно висновку спеціаліста, старшого експерта сектору з техніко-криміналістичного забезпечення роботи Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області майора міліції ОСОБА_6 № 23/54 від 05 листопада 2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням ПДВ, становить 13 433,35 грн. (т.1, а.с. 6-10).

Як вбачається з товарних чеків від 15 січня 2013 року та акту виконаних робіт по ремонту транспортного засобу від 22 січня 2013 року, позивачем було витрачено на ремонт автомобіля 11 010,00 грн., з яких: 6860,00 грн. - на придбання запчастин та 4150,00 грн. - вартість виконаних робіт з ремонту автомобіля.

За таких обставин, відповідач відповідно до ст.1166 ЦК України зобов'язаний відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, яка з врахуванням 5 000,00 грн. сплачених позивачу відповідачем влітку 2014 року, що не оспорюється сторонами, становить 6 010,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Беручи до уваги характер правопорушення, часткове відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, те, що внаслідок події не було завдано шкоди здоров'ю позивача, крім того, внаслідок події загинув кінь вартістю 6 000,00 грн., враховуючи вимоги розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві було відмовлено.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: у розмірі 361,23 грн. (т.1, а.с. 1, 90, 181)

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, ст..ст.23, 1166, 1167 ЦПК України, ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Іршавського районнного суду від 10 лютого 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (мешканця АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (мешканця АДРЕСА_2) 6 010,00 (шість тисяч десять) грн. матеріальної шкоди; 500,00 (п'ятсот) грн. на відшкодування моральної шкоди та 361,23 (триста шістдесят одну грн., 23 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В. Джуга С.Д.