АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Поливач Л.Д., Усика Г.І.

при секретарі Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

Справа № 2604/10093/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7842/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив розірвати договір довічного утримання, укладений ним 24.04.2009 з ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_2 повернути у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборговану суму грошового утримання з урахуванням індексації за період з 01.05.2009 до 30.04.2015 в розмірі 12330,84 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50000,00 грн. моральної шкоди та 336,70 грн. сплаченого судового збору (т.2 а.с. 41).

Позовні вимоги мотивовані тим, що він з відповідачем ОСОБА_2 уклав договір довічного утримання від 24.04.2009, за умовами якого передав у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався здійснювати щомісячні виплати на його утримання в розмірі 600,00 грн., які підлягають індексації у встановленому чинним законодавством порядку та щомісячно самостійно сплачувати комунальні послуги. Однак, всупереч умовам договору відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань та з початку його підписання до теперішнього часу не сплачує позивачу в повному обсязі з урахуванням інфляції суму грошового утримання, внаслідок чого утворилась заборгованість за індексацією, яка становить 12330,84 грн. Крім того, своїми неправомірними діями відповідач заподіяв йому моральну шкоду, оскільки він змушений витрачати додаткові сили, час та кошти для відновлення свого порушеного права, також зазнав душевних хвилювань при виникненні спірних питань в суді.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2015 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права. А саме, позивач зазначає, що суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, оскільки під час розгляду справи, не дав належної правової оцінки доказам, якими він обґрунтовував свої вимоги та невірно їх тлумачив, зокрема, зазначається, що судом першої інстанції не застосовано положення ст. 751 ЦК України та п. 8 оспорюваного договору довічного утримання щодо індексації виплат за договором довічного утримання. Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи, повідомлялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ст. 305 ч. 2 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином виконує взяті на себе зобов'язання, а відчужувач за договором довічного утримання - ОСОБА_1, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог, а також вимог про відшкодування шкоди. Враховуючи, що право власності не оспорюється в межах даного спору, суд не вбачав підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_2 повернути квартири АДРЕСА_1, що є похідними від вимог про розірвання договору довічного утримання.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 24.04.2009 між позивачем та відповідачем був укладений договір довічного утримання. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В., зареєстрований в реєстрі за № 7-735.

Відповідно до умов Договору ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, яка на момент укладення цього договору належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 02.03. 2000 (т.1 а.с. 29-30).

30.09.2009 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання, про що Київ міським бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення № 677 (т.1 а.с. 148).

Відповідно до пункту 7 договору ОСОБА_2 зобов'язався утримувати ОСОБА_1, надаючи йому комплекс послуг: забезпечувати його харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, що має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 600 (шістсот) гривень на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно.

У пункті 8 Договору вказується, що сума грошового утримання підлягає індексації у порядку встановленому чинним законодавством. Не проведення індексації у випадку, якщо це не було заявлено відчужувачем, не вважатиметься істотним порушенням Договору.

ОСОБА_1 написані розписки, де вказується про те, що він отримав грошові кошти в розмірі 600,00 грн. відповідно до договору від 24.04.2009 і які не містять жодної претензії до ОСОБА_2 по договору довічного утримання. Також, як вбачається з фіскальних чеків ОСОБА_1 щомісячно перераховувалась, визначена сторонами, сума грошових коштів, яка вказана у договорі довічного утримання (т.1 а.с. 121-128, т.2 а.с.46-47).

Підстави розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України, однією з яких є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оскільки сторонами договору було визначено, що не проведення індексації не вважатиметься істотним порушенням Договору, якщо про це не було заявлено відчужувачем.

В ході розгляду справи позивач посилався на претензію від 28.02.2012, де вказував на порушення відповідачем п.8 Договору довічного утримання щодо сплати щомісячного утримання з урахуванням індексації. Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, зі змісту вказаної претензії не вбачається конкретної вимоги з приводу підвищення грошового утримання з індексацією, переважно мова йде про розірвання договору між сторонами або заміну набувача за договором (т.1 а.с.32).

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив встановлені судом першої інстанції обставини, щодо виконання відповідачем умов договору щодо виплати відповідачем грошового утримання в розмірі 600,00 грн. та здійснення витрат на оплату комунальних послуг. Тобто висновок суду першої інстанції про виконання відповідачем чітко визначених договором обов'язків відповідає обставинам справи.

А отже, відсутні підстави для розірвання укладеного між сторонами договору в судовому порядку, відповідно, і відсутні підстави для задоволення вимог повернути у власність позивача спірної квартири, оскільки вказана вимога має похідний характер.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.

За таких обставин, коли позивач у суді не довів обставин на які посилався, як на обґрунтування своїх вимог, то суд правильно встановивши фактичні обставини, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позову у цілому.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: