АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4594/15 Справа № 194/727/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Пономаренко І. П. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного часткового майна та припинення права власності на частку у спільному майні,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 27 квітня 2001 року по 28 серпня 2012 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4 Під час перебування в шлюбі, вона з відповідачем купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, та зареєстрували за кожним право часткової власності в рівних 1/2 частинах. Позивач зазначила, що відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирі. Окрім того, відповідач має квартиру у м. Дніпропетровську, яку придбав, перебуваючи в шлюбі, за договором дарування від батька. Оскільки, спірну квартиру не можливо розділити, то вважає, що необхідно припинити право власності на 1/2 частину за ОСОБА_3 та стягнути з неї на його користь вартість 1/2 частини в сумі 58 000 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просила суд: розділити спільне часткове майно між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3, стягнувши з неї на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 58000 гривень. Визнати за нею, ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу ВВЕ 898160 квартири від 9 липня 2004 року.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що в період з 27 квітня 2001 року по 28 серпня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі.

З свідоцтва про народження, посвідчення з Управління праці та соціального захисту населення Тернівської міської ради встановлено, що до укладення шлюбу та в даний час ОСОБА_2 має на утриманні дитину-інваліда ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З договору купівлі-продажу квартири від 9 липня 2004 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купили в рівних частинах кожен квартиру АДРЕСА_3.

З фінансово-облікового рахунку зазначеної квартири встановлено, що в квартирі проживали та проживають всі члени сім'ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, діти ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Рішенням Тернівського міського суду від 21 серпня 2012 року встановлено, що ОСОБА_3 чинив перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_2 та неповнолітнім дітям.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що вартість квартири становить 120866 гривень, розділити спірну квартиру на дві квартири з окремими виходами не можливо.

Згідно квитанцій ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок суду вартість 1/2 частки квартири в сумі 60433 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що 1/2 частка спірної квартири, що належить ОСОБА_3 є значною та не може бути виділена в натурі, а спільне володіння і користування майном є можливим, оскільки рішенням Тернівського міського суду від 21 серпня 2012 року встановлено порядок користування житлом. Крім того, відсутність у ОСОБА_3 житла в м. Тернівка доводить істотність шкоди його інтересам, як співвласника квартири. За таких обставин суд встановив, що доводи позивача щодо припинення права власності на частку квартири не являються вагомими підставами для застосування закону щодо задоволення позову, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що спільне володіння та користування спірною квартирою є неможливим через неприязне ставлення відповідача до самої ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується показаннями свідків. Також, суд першої інстанції не прийняв до уваги ту обставину, що відповідач має на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1, а в м. Тернівка ОСОБА_3 мешкає не в спірній квартирі, а за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується відповідними актами, складеними співробітниками КП «ТЖКП», а також показаннями свідків. А тому апелянт вважає, що припинення права власності на 1/2 частку спірної квартири не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Однак, не можна погодитися з такими доводами апелянта, з таких підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідач заперечував проти позову, не бажав отримувати грошову компенсацію та вказував, що спірне майно належить лише йому.

Виходячи з вищезазначених норм та роз'яснень, судом першої інстанції враховано, що квартира є річчю неподільною, сторони не дійшли згоди з приводу виділення її у власність одному з них та розміру компенсації на користь іншого, тому висновок суду про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим.

Інші доводи апеляційних скарг є необґрунтованими. Крім того, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова