Справа № 162/1309/14-ц
Провадження № 2/162/20/2015
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Глинянчука В.Д.,

при секретарі Оласюк Л.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ветлівської сільської ради Любешівського району Волинської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

19 листопада 2014 року у суд з позовом звернувся ОСОБА_1. Просить визнати за ним право власності в порядку успадкування на нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті матері, ОСОБА_4, залишилось спадкове нерухоме майно, спадкоємцем якого за законом є позивач. Він прийняв спадщину шляхом вступу в управляння та володінням майном. Внаслідок пожежі, яка сталась у вересні 2002 року, належний спадкодавцеві житловий будинок згорів. Таким чином, з успадкованого залишилась господарська будівля: хлів. Через відсутність її державної реєстрації позивач не може оформити своїх прав.

Ветлівська сільська рада Любешівського району Волинської області проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечила.

Відповідач ОСОБА_3 у письмових запереченнях проти позову зазначила, що по смерті ОСОБА_4 фактично вступили в управління та володіння майном вона та її рідні брати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1. ОСОБА_6 помер, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відмовились від частки у спадковому майні на її користь. З врахуванням наведеного вважає, що її частка становить 3/5, померлого ОСОБА_6 - 1/5, ОСОБА_1 - 1/5.

Представник позивача, позивач у судовому засіданні позов підтримали. ОСОБА_1 додав, що на день смерті матері у будинку проживав він та його рідний брат ОСОБА_6, після похоронів до них переїхала рідна сестра ОСОБА_3. Вони втрьох вели спільне господарство. ОСОБА_3 проживала з ними до 1998 року. У 2002 році сталась пожежа, згодом ОСОБА_6 помер. Продовжуючи користуватись хлівом, у 2010 році він здійснив його ремонт. Земельною ділянкою по АДРЕСА_1 користувався до весни 2014 року.

Представник Ветлівської сільської ради Павлік Любов Адамівна в суді пояснила, що згідно з даними погосподарської книги на день смерті ОСОБА_4 з нею проживали її сини ОСОБА_6 та ОСОБА_10. З 01 січня 1995 року у будинок вселилась ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 у суді пояснила, що у 1991-1993 роках проживала разом з чоловіком в Ашгабаді (Туркменістан). В 1993 році повернулась у село Ветли Любешівського району, де працювала у колгоспі. В цей час жила то у матері у Ветлах, то у свекрухи у АДРЕСА_2. Після смерті матері перебралась у село Ветли, вела господарство разом з братами ОСОБА_6 та ОСОБА_1, останній у той час ще був неповнолітнім.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 в суді пояснив, що не проживає у батьківській хаті з 1982 року. По смерті матері ОСОБА_3 переїхала у село Ветли, де проживала разом з братами ОСОБА_6 та ОСОБА_1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_11, у судовому засіданні вказав, що з ОСОБА_1 була усна домовленість щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1, останній мав розібрати хлів.

Заслухавши учасників процесу, проаналізувавши докази, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60, частини 1 статті 212 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 1 статті 61 ЦПК обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

У відповідності з частиною 2 статті 12 Закону України "Про власність" громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

У частині 1 статті 13 згаданого вище Закону зазначено, що об'єктами права власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Згідно з статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР редакції 1963 року (далі -- ЦК УРСР) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Частинами 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до статті 61 ЦПК визнаються кожною стороною такі факти: що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що одружившись з ОСОБА_1 у 2001 році, почали проживати у батьківській хаті по АДРЕСА_1. У 2002 році сталась пожежа. У даний час вони продовжують користуватись хлівом. У 2014 році Ветлівська сільська рада передала у власність земельну ділянку, на якій він розміщений, ОСОБА_11, зятю ОСОБА_3.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в суді показали, що у 2010 році на прохання ОСОБА_1 та його дружини здійснювали капітальний ремонт хліва, що розміщений по АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_17 в суді показала, що похорони ОСОБА_4 восени 1994 року організувала її донька ОСОБА_3. Вона ж, незважаючи, що була одружена, залишились проживати у батьківській хаті разом з братами ОСОБА_6 та ОСОБА_1, останній у той час був неповнолітній.

Аналогічні показання дав свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19. Остання додала, що ОСОБА_3 переїхала з речами у батьківську хату приблизно через місяць після смерті матері.

Згідно з довідкою Ветлівської сільської ради № 428 від 29 квітня 2014 року ОСОБА_4 на день смерті проживала з своїми дітьми ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3. За померлою значився житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходився по АДРЕСА_1

Аналогічного змісту і довідка Ветлівської сільської ради № 1148 від 10 грудня 2014 року.

У записах погосподарської книги Ветлівської сільської ради Любешівського району Волинської області за 1991-1995 роки по особовому рахунку НОМЕР_2 значиться, що на момент смерті ОСОБА_4 з нею проживали сини ОСОБА_6 та ОСОБА_1. ОСОБА_3 почала там проживати з 01 січня 1995 року.

Відповідно до довідки № 318 від 20 травня 2014 року, яка видана Любешівським районним сектором Державної служби з надзвичайних ситуацій, вказаний будинок згорів 20 вересня 2002 року.

Позивач звертався у органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини по смерті матері. 15 травня 2014 року приватним нотаріусом Любешівського нотаріального округу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно по АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Доказів, що будь-які інші особи звертались з заявами про прийняття спадщини по смерті ОСОБА_4 в ході судового розгляду, не здобуто.

Суд не визнає як доказ поданий відповідачем ОСОБА_3 паспорт громадянина СРСР НОМЕР_1 на її ім'я. При його огляді судом звернуто увагу на наявність у записах про місце проживання виправлень та вклеєнь. На повторну вимогу сторони позивача надати цей документ ОСОБА_3 відмовилась.

Суд не бере до уваги подані відповідачем ОСОБА_3 заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про відмову від спадщини, оскільки вони датовані 10 січня 2014 року, тобто після спливу передбаченого частиною 553 ЦК УРСР строку. Крім цього, судячи з їх змісту, вони і по цей час не подані нотаріусу.

Слід констатувати наявність суперечностей у досліджених документах, поясненнях сторін та показаннях свідків щодо часу, з якого відповідач ОСОБА_3 почала проживати у будинку по АДРЕСА_1 Вказані суперечності неможливо усунути передбаченими цивільним процесуальним законом засобами.

Разом з тим, слід зазначати, що усі докази вказують на те, що ОСОБА_3 вступила в управління майном по смерті матері до спливу, передбаченого частиною 2 статті 549 ЦК УРСР строку. З цим погодився і позивач ОСОБА_1

Таким чином, встановлено, що по смерті ОСОБА_4 у визначений на момент відкриття спадщини спосіб її прийняли, крім ОСОБА_1, що двоє осіб з числа першої черги спадкоємців.

Суд зауважує, що здійснення позивачем ремонту спадкового нерухомого майна не може братись до уваги як доказ для збільшення його частки у спадщині. Разом з тим, ОСОБА_1 на позбавлений права вимагати від інших спадкоємців компенсації витрат на його утримання.

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання про необхідність часткового задоволення позову з визнанням за позивачем права власності на 1/3 успадкованого по смерті ОСОБА_4 нерухомого майна.

Розподіл судових витрат слід здійснити за правилами статті 88 ЦПК.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 208, 209, 213 - 215 ЦПК, на підставі статей 527, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, статей 12, 13 Закону України "Про власність",

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку успадкування по смерті ОСОБА_4 на 1/3 погосподарської будівлі: хліва, який знаходиться по АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Ветлівської сільської ради Любешівського району Волинської області, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 по 121 (сто двадцять одній) гривні 80 копійок понесених позивачем судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.

У разі, якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук