Справа № 456/2360/13 Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/633/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 і Голобутівської сільської ради Стрийського району, у якому просив суд ухвалити рішення, яким: 1) визнати незаконним рішення Голобутівської сільської ради Стрийського району від 27.12.2001 року № 119 про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (в подальшому - „спірний будинок") за відповідачем ОСОБА_4; 2) визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спірний будинок на ім'я ОСОБА_4, видане 29.10.2002 року на підставі рішення Голобутівської сільської ради від 27.12.2001 року; 3) визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача, ОСОБА_7. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно - на спірний будинок, який належав їй на праві приватної власності. 20 серпня 2012 року мама позивача склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. У встановлений законодавством термін позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак встановив, що його мати явлалася власником не цілого спірного будинку, а лише 1/2 його частини. Батько позивача, ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Спірний будинок був побудований батьками позивача за час спільного подружнього життя у 1960 році і відносився до робітничого двору та належав батькам позивача на праві приватної власності по 1/2 частині. Після смерті батька мати успадкувала за заповітом 1/2 частину будинку, а інша 1/2 частина належала їй, як спільне майно подружжя. В даний час позивач дізнався, що половина будинку на праві власності належить відповідачу ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності від 29.10.2002 року, яке видане на підставі рішення Голобутівської сільської ради від 27.12.2001 року № 119, яке позивач вважає незаконним, оскільки спірне господарство побудували його батьки і воно відносилось до робітничого двору. Рішенням Голобутівської сільської ради від 29.11.2001 року № 36 було прийнято рішення про оформлення права власності на даний будинок на батька позивача. На той час відповідач був неповнолітнім і жодного відношення до спірного будинку він не мав, однак сільська рада своїм рішенням від 27.12.2001 року № 119 оформила право власності на цілий будинок за відповідачем, який прописаний з 2000 року у спірному будинку, як внук матері позивача, мотивуючи це тим, що будинок відноситься до колгоспного двору і за наявності відмов про належну частку спадкового майна ОСОБА_8 (батька), ОСОБА_7 (матері) і ОСОБА_9 (зятя) в користь відповідача ОСОБА_4 (а.с. 2-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 173-174).

Дане рішення оскаржив ОСОБА_5 - представник відповідача ОСОБА_6

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що батько позивача жодної заяви про оформлення права власності на спірний житловий будинок не писав, так само, як не писав (так само, як і матір позивача) жодної відмови про відмову від належної йому (їй) частки спадкового майна на користь відповідача (а.с. 181-192).

Апелянт ОСОБА_6, будучи своєчасно (28.01.2015 року) належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 207), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а статтями 10 і 60 ЦПК України - що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27 грудня 2001 року № 119 за результатами розгляду заяви ОСОБА_8 (батька позивача) було оформлено право власності на спірний будинок, „як приватний двір", за відповідачем ОСОБА_4 (а.с. 23).

На підставі вище згаданого рішення сільської ради 29 жовтня 2002 року було видано Свідоцтво про право власності на спірний будинок в рівних долях на відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_8 - батька позивача (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер (а.с. 9).

Будь-яких доказів про те, що за свого життя ОСОБА_8 оскаржував вище згадані рішення Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27 грудня 2001 року № 119 та Свідоцтво про право власності на спірний будинок від 29 жовтня 2002 року або в інший спосіб висловлював свою незгоду з ними, позивачем до суду подано не було.

14.12.2004 року ОСОБА_7 (мама позивача) отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_8, згідно якого вона успадкувала 1/2 частину спірного будинку (а.с. 12).

До дня своєї смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) ОСОБА_7 не оспорювала вище згадане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так само, як не оспорювала вище згадані рішення Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27 грудня 2001 року № 119 та Свідоцтво про право власності на спірний будинок від 29 жовтня 2002 року: будь-яких доказів щодо цього позивачем до суду також подано не було.

18.05.2013 року позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері, ОСОБА_7, згідно якого він також успадкував 1/2 частину спірного будинку (а.с. 170) і яке він не оспорює.

За вище наведених обставин у суду були відсутні правові підстави для визнання рішення Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27 грудня 2001 року № 119 та Свідоцтва про право власності на спірний будинок від 29 жовтня 2002 року, які батьками позивача протягом 2001-2012 років не оспорювалися, незаконними та недійсними.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, відхилити та залишити рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 вересня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: