Справа № 199/6451/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Голубніченко В.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», де третя особа - ОСОБА_2, про захист прав споживача та про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», де третя особа - ОСОБА_2, про захист прав споживача та про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту. В обґрунтування позову зазначив, що 29 вересня 2008 року між нею та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір за №0 на суму 200 000 доларів США для придбання житлової нерухомості. В забезпечення виконання зобов'язань того ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки №0/0/2/З, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі під № 14448, відповідно до якого позивачка передала в іпотеку Банку належне їй домоволодіння АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 29 вересня 2008 року був укладений договір поруки №231700, відповідно до умов якого він зобов'язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором.

На думку позивача кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме принципу рівності сторін. Договір не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, яким є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Крім того, несправедливими є умови кредитного договору щодо надання коштів в іноземній валюті, нарахування та сплата пені в гривневому еквіваленті, умови щодо збільшення в односторонньому порядку процентної ставки. Перед укладанням кредитного договору позивач не був ознайомлений з умовами отримання кредиту. Крім того в момент укладання кредитного договору передбачено наявність Правил споживчого кредитування позичальників АКІБ «Укрсиббанк», затверджені рішенням продуктово-тарифного комітету банку. П.п. 1.1.2 Договору, Правила після підписання Договору стають його невід'ємною частиною, п.п.1.1.3 зазначено, що Правила не підлягають підписанню. Однак в момент укладення кредитного договору з Правилами позичальника не було ознайомлено, підписано та не було передано на руки. Також у договорі відсутні такі обов'язкові умови як, дострокове розірвання договору, відсутні права та обов'язки Позичальника, форс-мажорні обставини, відповідальність сторін, фінансові ризики.

Таким чином, на підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд визнати договір про надання споживчого кредиту №0 від 29.09.2008 не дійсним з моменту його укладення; визнати недійсною невід'ємну частину договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.09.2008 Правила споживчого кредитування позичальників АКІБ «Укрсиббанк»; визнати договір поруки № 231700 від 29.09.2008 неукладеним; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки №0/0/2/З від 29.09.2008, який укладений мід позивачем ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк», а саме нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, який належить на праві власності ОСОБА_1; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати реституцію, зобов'язавши АКІБ «Укрсиббанк» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачену по договору про надання споживчого кредиту суму в розмірі 43 066,24 доларів США у грошовій одиниці - гривня, по курсу 15 445 (станом на 13.11.2014 на момент уточнення позовних вимог) суму 665 175,30 грн.; у порядку ст. 637 та ст. 213 ЦК України розтлумачити п.10.3 та п. 10.15 Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АКІБ «Укрсиббанк».

Відповідач за первісним позовом ПАТ «Укрсиббанк» не погодився із позовом та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 вересня 2008 року в розмірі 113 396,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.10.2014 становить 1 468 377,73 грн. та судові витрати (а.с.103-106).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1, первісні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала у повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача - ПАТ «Укрсиббанк» позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, оскільки кредитний договір, договір іпотеки та договір поруки укладені відповідно до норм чинного законодавства, підстав для визнання цих договорів недійсними, передбачених законом, не має. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2, у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні.

В судове засідання 09 лютого 2015 року представник відповідача ПАТ «Укрсиббанк» не з'явився, надавши заяву щодо розгляду справи за їх відсутності.

Оскільки всі сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, представника відповівдача ПАТ «Укрсиббанк», ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.202, ч.1 ст.203, ч.1 ст.205, ч.2 ст.207 ЦК України , правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного вид, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитні правовідносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі; у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткової ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до правових норм, добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, відповідно до якого банк надав позивачу кредит в розмірі 200 000,00 доларів США на купівлю житлової нерухомості.

В забезпечення виконання зобов'язань 29 вересня 2008 року між ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №0/0/2/З, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі під № 14448, відповідно до умов якого позивачка передала в іпотеку Банку належне їй домоволодіння АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську.

Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 29 вересня 2008 року був укладений договір поруки №231700, відповідно до умов якого він зобов'язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором.

Судом також встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник ОСОБА_1 не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої обов'язки він виконав належним чином.

А відтак, суд не погоджується з доводами позивача щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам цивільного законодавства. Крім того, умови кредитного договору ОСОБА_1 виконувала та виконує до тепер.

Судом встановлено та визнано сторонами, що на теперішній час за тілом кредиту є переплата, а перша прострочка по відсоткам виникла лише 30 квітня 2014 року.

Що стосується тверджень позивача про незаконне надання йому кредиту в іноземній валюті суд зазначає таке.

Статтею 99 Конституції України встановлено що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. Разом з тим, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Так основним законодавчим актом, регулюючим правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземні валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрі України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, яке затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року та зареєстроване у Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за №730/5921 за наявності банковської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

З огляду на зазначене вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.10 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Суд зважує також на те, що факт підписання ОСОБА_1 кредитного договору та подальше його виконання свідчить про згоду останньої з його умовами, в тому числі про отримання кредиту в доларах США. Крім того, ніщо не перешкоджало позивачу отримати кредит у національній валюті.

Суд не може погодитися з посиланнями третьої особи за первісним позовом ОСОБА_2 щодо нікчемності договору поруки, оскільки ним договір поруки не підписувався, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали суду примірник договору поруки, який знаходиться у них і який не підписаний ОСОБА_2 Представинком ПАТ «УкрСиббанк» надано копія договору поруки укладеного з ОСОБА_2, який містить підпис останнього. Крім того, в судовому засіданні оглянуто оригінал спірного договору поруки.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, суд неодноразово роз'яснював право третьої особи заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для визначення особи яка підписала оригінал договору поруки. Разом з тим, третя особа за первісним позовом ОСОБА_2 проти проведення експертизи заперечував. Крім того, вважаючи договір поруки неукладеним, з позовними вимогами до суду не звертався.

За встановлених в судовому засіданні обставин, а також враховуючи положення Договорів, приписи чинного законодавства, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Що стосується зустрічного позову ПАТ «УкрСиббанк», суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, відповідно до якого банк надав позивачу кредит в розмірі 200 000,00 доларів США на купівлю житлової нерухомості.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1, свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за нею станом, на 06 жовтня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 1 468 377 грн. 73 коп., яка складається з наступного: 105172,70 доларів США, що в еквіваленті складає суму в 1 361 886 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, 8019,42 доларів США, що в еквіваленті складає суму в 103 843 грн. 86 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 647 грн. 42 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 29 вересня 2008 року був укладений договір поруки №231700, відповідно до умов якого він зобов'язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Таким чином, з огляду на наведене та з урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд дійшов до висновку, що з відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» солідарно підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 468 377 грн. 73 коп.,

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ «Укрсиббанк» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 1827 грн. 00 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», де третя особа - ОСОБА_2, про захист прав споживача та про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» () заборгованість за кредитним договором №0 від 29 вересня 2008 року, яка виникла станом на 06 жовтня 2014 року та складається з наступного: 105172,70 доларів США, що в еквіваленті складає суму в 1 361 886 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, 8019,42 доларів США, що в еквіваленті складає суму в 103 843 грн. 86 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 647 грн. 42 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, а всього 1 468 377 (один мільйон чотириста шістдесят вісім тисяч триста сімдесят сім) грн. 73 коп.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» () судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. з кожного.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 13 лютого 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець