АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1411/15 Справа № 186/1326/14 Головуючий у 1 й інстанції - Бондарьова Г.М. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську Дніпропетровської області, публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про визначення розміру середньої заробітної плати (доходу) для призначення страхової виплати у зв'язку зі стійкою втратою працездатності, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, з урахуванням зміни позову від 20 жовтня 2014 року просив суд визнати довідку про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_2 від 05.03.2003 року недійсною, зобов'язати публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» виготовити нову довідку про середню заробітну плату ОСОБА_2 для призначення страхової виплати з розміром середньомісячної заробітної плати - 2 632,15 грн. та надати до робочого органу відділення Фонду, зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську Дніпропетровської області провести призначення та перерахунок страхової виплати, прийнявши середню заробітну плату в розмірі 2 632,15 грн. та виплатити не донараховану суму щомісячної страхової виплати у відповідності до чинного законодавства, а саме: ст.ст.1,21,28,29,34,40 Закону № 1105-Х1У. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що під час роботи на ДВАТ шахта «Ювілейна» ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», він втратив професійну працездатність у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, який стався 21 липня 2002 року згідно Акту форми Н-1 № 77 від 31.07.2002 року. Після первинного огляду на МСЕК 14.11.2002 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності - 55 % з 14.11.2002 року, у зв'язку з чим він звернувся до ВВД ФССНВУ в м. Першотравенську про призначення йому як одноразової допомоги так і щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Робочим органом відділення Фонду було витребувано з ДВАТ шахта «Ювілейна» ДП ДХК «Павлоградвугілля» довідку про його заробітну плату за: червень та липень 2002 року. Керівництвом шахти було виготовлену довідку про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_2 від 05.03.2003 року і надано до відділення Фонду, де згідно розрахунку середньомісячна заробітна плата за червень, липень 2002 року становить 972,19 грн., яка і була прийнята робочим органом Фонду для призначення йому страхових виплат. Позивачем взятий у довідці розрахунковий період: червень, липень 2002 року не оспорюється. Але позивачем оспорюється визначений ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» розмір його заробітної плати (доходу) за червень та липень 2002 року, вважає, що підприємством не враховані всі види нарахувань його доходу за зазначені місяці, зокрема, вважає, що його заробітна плата (дохід) за червень 2002 року згідно табуляграми нарахування повинна складати за 12 відпрацьованих змін по його професії гірника підземного 3 розряду в розмірі 1326,18 грн. з такими складовими частинами: 458,59 грн. + 31,87грн.+31.87грн.+272,71грн.+218,17 + 77,86грн.+200грн.+35,11 грн. = 1326,18 грн. Його заробітна плата (дохід ) за липень 2002 року повинна складати 3849,45 грн. з такими складовими: 3649,45грн.+200грн. = 3849,45 грн. та з обмеженням граничної суми заробітної плати, що складає - 2 200 грн. за 16 відпрацьованих змін по його професії. Його середньоденна заробітна плата повинна складати 125 грн. 94 коп. (3526,18грн.: 28 відпрацьованих днів у червні та липні 2002 року = 125,94 грн.). Середньомісячна заробітна плата повинна складати 2632,15грн.(125,94 х 20,9).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року ухвалено: у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДВАТ шахта «Ювілейна» ДП ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якої є ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля», де втратив працездатність в результаті групового нещасного випадку на виробництві, який стався на шахті «Ювілейна» 21 липня 2002 року згідно Акту форми Н-1 від 31.07.2002 року. Первинним висновком МСЕК від 14.11.2002 року ОСОБА_2 було встановлено 55 % стійкої втрати професійної працездатності з 14.11.2002 року до 01.12.2003 року. Постановою відділення виконавчої дирекції ФССНВУ у місті Першотравенську від 11 грудня 2002 року № 2888/1 призначалася страхова виплата ОСОБА_2 із середньомісячної заробітної плати (доходу) до травми за січень-червень 2002 року в розмірі 845,66 грн., з якою позивач не погодився. За його особистою заявою було взято для розрахунку його середньомісячну заробітну плату за фактично відпрацьовані ним робочі зміни по його професії на момент травми гірника підземного 3 розряду за червень та липень 2002 року, зазначений розрахунковий період позивачем не оспорюється та відповідачами не заперечується. Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду ССНВУ в м. Першотравенську від 14 березня 2003 року № 2888/2 позивачеві було призначено щомісячні страхові виплати та одноразову допомогу, виходячи з середньої заробітної плати в розмірі 972,19 грн., відповідно довідки виданої підприємством від 05.03.2003 року на запит відділення за період червень, липень 2002 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що аналізуючи та перевіривши оспорювану позивачем довідку підприємства від 05.03.2003 року про середньомісячну заробітну плату позивача за червень 2002 року та липень 2002 року по видам нарахувань суд вважає її правильною. Так в довідці від 05.03.2003 року зазначена заробітна плата (дохід) позивача за червень 2002 року в розмірі 756,29 грн., перевіряючи цей розмір заробітної плати позивача за 12 відпрацьованих робочих змін в червні 2002 року суд відмічає, що ця сума відповідає сумі всіх видів нарахувань за 12 робочих змін позивача в червні 2002 року згідно табуляграми. Зазначений розрахунок не суперечить вимогам закону, оскільки судом перевірено та доведено наданими ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» доказами, що позивач з відпрацьованих в червні 17 змін, лише 12 відпрацював за професією гірника 3 розряду, за якою він отримав каліцтво, 5 змін він працював учнем гірника, але тарифна ставка відносно ОСОБА_2 як учня гірника так і гірника 3 розряду в червні 2002 року складала 16,50 грн., що доведено підприємством наданими суду довідками, табелями та наказами по шахті, тобто для виготовлення довідки про розмір середньої заробітної плати роботодавець повинен був розмежувати заробітну плату за відпрацьований час учнем гірника та гірником 3 розряду. Тарифна ставка ОСОБА_2 як учня гірника складає 16,50 грн. згідно наказу № 286 від 19 квітня 2002 року про переведення ОСОБА_2 учнем, тарифна ставка гірника 3 розряду складає теж 16,50 грн. згідно наказу № 493 від 25.06.2002 року про призначення ОСОБА_2 гірником 3 розряду. З врахуванням зазначеного підприємством ОСОБА_2 проведено розрахунок середньої заробітної плати за червень 2002 року, яка становить 756,29 грн. із такого розрахунку: 513,55+ 31,87+272,71+218,17+35,11=1071,41грн:17х12= 756,29грн, де 1071,41 грн. - заробітна плата за фактично відпрацьований час, 17- кількість відпрацьованих днів, 12- кількість відпрацьованих днів по основній професії, яка береться до розрахунку. Доплата за роботу у вихідні дні код у табуляграмі 174 - 31,87 грн.; доплата за час пересування до робочого місця (ходові) код 140 - 77,86 грн., премія за не розрахунковий період код 222 - 200 грн., оплата за час проходження навчання по техніці безпеки код 331-33,00 грн. підприємством обґрунтовано не були включені до нарахування середнього заробітку, оскільки доплата за роботу у вихідні дні Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 11 грудня 1995 року № 323 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1995 року за № 465/1001 як зазначено у преамбулі наказу з метою приведення у відповідність з законами України «Про оплату праці» та «Про оподаткування прибутку підприємств», яка діяла до 13.01.2004 року - не передбачено включення зазначеної доплати до структури заробітної плати (фонду основної заробітної плати, чи фонду додаткової заробітної плати чи до інших заохочувальних та компенсаційних виплат); доплата за час пересування до робочого місця (ходові) відповідно до п.2.4 Інструкції зі статистики заробітної плати працівникам, постійно зайнятим на підземних роботах, за нормативний час пересування їх у шахті(руднику) від ствола до місця роботи і назад(ходові) входить до фонду додаткової заробітної плати, але згідно пункту г. частини 1 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року № 13-92, який діяв на час спірних правовідносин та затвердженої на його виконання наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 червня 1993 року № 64, Інструкції «Про прибутковий податок з громадян», яка діяла до 03.09.2002 року, де у п 5.4.2 прямо передбачено, що до компенсаційних виплат, що не включаються до місячного сукупного оподатковуваного доходу в розмірі фактичних витрат, відносяться суми доплат за нормативний час пересування працівників, постійно зайнятих на підземних роботах у шахтах(рудниках), від стволу до місяця роботи і назад. Отже зазначені компенсаційні виплати - доплата за час пересування до робочого місця (ходові) на час спірних правовідносин громадян не підлягали оподаткуванню та на них не нараховувалися внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому вони обґрунтовано не включені підприємством до заробітної плати (доходу) позивача за червень 2002 року, що повністю відповідає вищезазначеним умовам п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати(доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Що стосується премії за не розрахунковий період у розмірі 200 грн., то суд вважає, що ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» доведено, а представником позивача не спростовано, що ця премія була нарахована саме за виконання окремої роботи бригадою робітників, в яку входив позивач, і ця робота виконувалась в той період, коли позивач був учнем гірника (період який не враховується до розрахунку середньої заробітної плати). На момент видачі довідки про розмір середньої заробітної плати працівники розрахункового відділу володіли документами (рапорт по заробітній платі), які могли підтвердити виконання роботи(ОВЗ) саме в період коли позивач був учнем гірника на що і нарахована премія. Дані про виконання ОВЗ відображаються у рапорті виконання робіт. Згідно Переліку типових документів, що створюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, із зазначенням термінів зберігання документів», затвердженого наказом архівного управління при Кабінеті міністрів України від 20.07.1998 року № 41 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 вересня 1998 року за № 576/3016 з послідуючими змінами та доповненнями в зв'язку зі спливом строку зберігання, рапорти по заробітній платі за 2002 рік були знищені, що підтверджується наданими ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» актом знищення документів від 09.02.2006 року. Також підприємством правомірно не включено до середньомісячної заробітної плати за червень 2002 року 33,00 грн. по коду 331 - оплату за час проходження навчання по техніці безпеки, яка хоч і відноситься до додаткового фонду оплати праці, підлягає оподаткуванню та на неї нараховані внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, але ця сума не є сумою за професією позивача, яка взята до розрахунку його середньомісячної заробітної плати. Підприємством також обґрунтовано визначено у довідці від 05.03.2003 року заробітну плату (дохід) позивача за липень 2002 року в розмірі 546,17грн., яка складається згідно даних табуляграми позивача: 359,33грн.+55,29грн.+96,44грн.+35,11грн.=546,17грн. Як вбачається з зазначеної табуляграми та наданої підприємством суду детальної довідки-розрахунку позивачу обґрунтовано підприємством не було включено такі нарахування: 73,28грн. код 140 - доплата за нормативний час пересування в шахтах до місця роботи та назад (ходові), що уже обґрунтовано судом вище, та 3030,00 гривень одноразової матеріальної допомоги на лікування позивача після його травмування в шахті 21 липня 2002 року, яка нарахована під кодом 236 - премії у зв'язку зі святковими днями, ювілейними датами і таке інше із тимчасового джерела, оскільки за наданими підприємством доказами, що не спростовано представником позивача, ця сума 3030,00грн була виплачена позивачу після його травмування у шахті 21 липня 2002 року в результаті групового нещасного випадку від вибуху метаноповітряної суміші, від якого постраждало більше 100 чоловік, для відшкодування шкоди спричиненої ушкодженням його здоров'я, яка відповідно до п.4.9 Інструкції зі статистики заробітної плати не входить до складу фонду оплати праці, де зазначено, що до інших виплат, які не входять до фонду оплати праці, належать відшкодування заробітку та інших витрат у випадках завданого каліцтва або іншого ушкодження здоров'я працівника, тому підприємством обґрунтовано не нараховані та не сплачені на зазначену суму 3030,00грн. страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно вищезазначеної детальної розгорнутої довідки ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про заробітну плату ОСОБА_2 згідно якої обчислюється розмір середньої заробітної плати для нарахування страхових виплат, а тому зазначена сума безумовно не може бути включена до заробітної плати ОСОБА_2 за липень 2002 року для відшкодування шкоди. Суд вважає також безпідставним включення позивачем у позові до його розрахунку заробітку у липні 2002 року суми 200 грн. премії по коду нарахувань 230 згідно наданої позивачем табуляграми за серпень 2002 року, нарахованої і виплаченої у серпні 2002 року за липень 2002 року, оскільки всі види оплат включаються, оподатковуються та на них нараховуються внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування в тому місяці коли вони нараховані, виплачені, оподатковані та на них нараховані внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, тобто сума премії 200 грн. нарахована та виплачена ОСОБА_2 у серпні 2002 року включається у дохід серпня 2002 року, який не увійшов у розрахунковий період. Тому з врахуванням викладених обставин та вимог закону суд вважає, що підприємством було вірно визначено середньомісячну заробітну плату позивача у наданій ним довідці від 05.03.2003 року за червень та липень 2002 року в розмірі 972,19 грн.( 756,29грн.+546,17грн.= 1302,46грн.: 28 відпрацьованих днів = 46,52 грн. середньоденна заробітна плата х 20,9= 972,19 грн.). Іншого порядку, який представник позивача застосовує для визначення розміру середнього заробітку для розрахунку страхових виплат ОСОБА_2 на час виникнення у позивача права на страхові виплати діючим законодавством передбачено не було, тому доводи представника позивача суд вважає безпідставними, а позовні вимоги - необґрунтованими.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визнання довідки про середню заробітну плату (дохід) позивача від 05.03.2003 року недійсною на підставі неправильного розрахунку середньої заробітної плати для призначення страхової виплати із зобов'язанням відповідачів здійснити дії спрямовані на встановлення розміру середньомісячної заробітної плати - 2632,15грн., за яким провести призначення та перерахунок страхової виплати, та виплатити не донараховану суму щомісячної страхової виплати.

Позовні вимоги щодо визнання довідки про середню заробітну плату недійсною є неналежним способом захисту прав, оскільки недійсною може бути визнана угода сторін, а вказана довідка до угод не відноситься.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно статті 4 ЦПК України, ч.1 - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Таким чином, позов про визнання довідки про середню заробітну плату недійсною не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту прав.

Спірні правовідносини, щодо обчислення середньої заробітної плати для призначення та перерахунку страхової виплати, врегулюванні нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105 від 23.09.1999 року (далі - Закон № 1105), Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ № 1266 від 26.09.2001 року (далі - Порядок) та іншими нормативно-правовими актами в редакції чинній на момент визначення розрахункового періоду, тобто - за червень, липень 2002 року.

Відповідно до п. 11 ст. 34 Закону № 1105 при обчисленні середньомісячного заробітку враховуються основна і додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які включаються до фонду оплати праці і підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно довідки про заробітну плату позивача, відповідно до якої розрахований розмір середнього заробітку для нарахування страхових виплат (а.с. 69) відносно спірних сум, які не включені до розрахунку вбачається, що ці суми не включені до фонду оплати праці і не підлягали обкладанню прибутковим податком з громадян відповідно до діючого на той час законодавства.

Середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з Порядком.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що середня заробітна плата застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", та підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.14 Порядку середньоденна заробітна плата (дохід) обчислюється шляхом ділення нарахованої на розрахунковий період заробітної плати (оподатковуваного доходу, з якого сплачувалися страхові внески) на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді, за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві.

Отже Порядком визначено такі умови для включення нарахованих у розрахунковому періоді сум в розрахунок середньої заробітної плати: нараховані суми повинні відноситися до фонду оплати праці; підлягати обкладенню прибутковим податком з громадян; з них повинні бути сплачені страхові внески та розрахунок провадиться в робочих днях.

Структура заробітної плати визначається ст. 2 Закону України «Про оплату праці» № 108 від 24.03.1995 року.

Так, основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інші заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивач працював у відповідача (на теперішній час ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») з 28.07.1997 року по 08.06.2006 рік спочатку в якості машиніста електровоза, а з 15.04.2002 року переведений учнем гірничого робочого підземного та з 12.06.2002 року переведений на посаду гірничого робочого підземного та з 20.11.2002 року переведений робочим по обслуговуванню, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с.5).

Відповідно до Акту № 44 про нещасний випадок від 31 липня 2002 року позивач гірничий робітник підземний 3 розряду за стажем роботи за професією 2 місяця 3 дні отримав ушкодження здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві 21 липня 2002 року (а.с.7-9).

За висновком медико-соціальної експертної комісії позивачу 14 листопада 2002 року первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності до 01.12.2003 року (а.с.10).

Згідно довідки про середню заробітну плату від 05 березня 2003 року (а.с.13), наданої державним відкритим акціонерним товариством «Шахта «Ювілейна», в якій вказано заробітну плату позивача за червень та липень 2002 року коли позивач пропрацював 28 днів, заробітна плата з якої сплачені страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків та яка приймається для розрахунку середньої заробітної плати становила в червні 2002 року 756,29 грн. за 12 відпрацьованих днів, в липні 2002 року становила 546,17 грн. за 16 відпрацьованих днів, а тому середньоденна заробітна плата становила 46,52 грн., а середньомісячна заробітна плата становила 972,19 грн.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (ФССНВУ) у місті Першотравенську від 14 березня 2003 року № 2888/2 позивачу призначена страхова виплата із середньомісячної заробітної плати (доходу) до настання страхового випадку 972,19 грн. в порядку втраченого заробітку в розмірі 534,70 грн. (а.с.11-12). До цього часу середня заробітна плата була розрахована ( довідка від 06.12.2002 року - а.с.58) за інший період і в меншій сумі, однак за заявою позивача до підприємства та Фонду середня заробітна плата була розрахована за відпрацьовані дні у червні та липні 2002 року за бажанням позивача (постанова Фонду від 11 грудня 2002 року - а.с.56-57).

Частиною 10 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» від 26 вересня 2001 року за № 1266, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід для розрахунку страхових виплат є період роботи за останнім основним місцем роботи (зайняття підприємницькою діяльністю) перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку судова колегія аналізуючи докази у справі, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, що не є підставою для скасування або зміни рішення суду.

Доводи апелянта зводяться до неправильного тлумачення п. 11 ст. 34 Закону № 1105, оскільки відповідно до вказаної норми при обчисленні середньомісячного заробітку враховуються основна і додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які включаються до фонду оплати праці і підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян, тому неправильно виділяти окремо інші заохочувальні та компенсаційні виплати без врахування основної і додаткової заробітної плати, які включаються до фонду оплати праці і підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь