Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/71/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Кулініч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 15 червня 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Березівського МУЮ в Одеській області за актовим записом №45. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, 31.10.2013 року. Сумісне проживання, ведення спільного господарства та подружні відносини, які не можуть існувати через різні характери та погляди на спільне життя, припинені між ними приблизно з грудня 2014 року. Позивач також вказує, що шлюб фактично розпався і збереження його неможливо та просить його розірвати.

Крім того, позивачка також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років, так як він сам не надає матеріальної допомоги.

Доповнюючи свої позовні вимоги, вона просить ще й визначити місце проживання сина разом з позивачкою за її адресою.

Відповідач позов визнав частково та пояснив, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі ? частини від його доходів, але проти визначення місця проживання дитини за адресою позивачки, оскільки вважає, що дитина повинна жити з ним.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини з грудня 2014 року.

Як слідує з пояснень позивачки, подальше сумісне життя з відповідачем неможливе, оскільки відсутнє почуття любові між ними та взаємоповаги, яке виникло внаслідок постійних сварок та байдужим ставленням відповідача до створення належних сімейних відносин, тому шлюбні відносини через це існувати не можуть і фактично розпалися.

Наведені обставини відповідач фактично не оспорював, однак, при цьому, зазначив, що він проти того, щоб дитина проживала з позивачкою.

За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно і відновленню не підлягає.

Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Слід також звернути увагу сторін на те, що за правилами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як у судовому засіданні, так і в органі РАЦС.

Однак зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України про це не зазначається.

Згідно ст.ст.180,182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Однак, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу.

Судом також встановлено, що сторони від шлюбу, зареєстрованого 15 червня 2013 року, мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4,7).

Як свідчить з пояснень позивачки, відповідач офіційно працює тому здатний платити аліменти на утримання та виховання дитини.

Заперечуючи проти вимог позову частково, відповідач послався на те, що він може надавати матеріальну допомогу сину лише в тому розмірі, який вимагає позивачка, але категорично заперечує проти того, щоб дитина знаходилась у матері.

Як свідчить з довідки за місцем роботи, відповідачеві нараховується заробітна плата в розмірі 3816 грн.

Прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, які відносяться до основних соціальних груп населення, з 1 січня 2015 року відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» становить 1032 грн.

Тому, визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, згоду відповідача з вимогою про сплату ? частини аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вважає стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі ? з усіх видів доходів щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст.160 та ч.1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків …

Однак під час розгляду справи сторони, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитини.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України відповідач, який заперечує проти вимог позову щодо визначення місця проживання сина за адресою позивачки, не надав суду доказів, що він дійсно має переваги щодо утримання та виховання дитини.

При вирішенні виниклого спору щодо визначення місця проживання дити слід враховувати, що судовий розгляд має бути направлений на встановлення, у кого дитина одержить найкраще виховання, утримання, турботу, житлово-побутові умови, кому вона люба, тобто виходити тільки з інтересів дитини.

Між тим, судова практика свідчить про те, що при розірванні шлюбу діти залишаються з матірю. Звичайно, мати народила дитину, віддала їй своє материнське молоко, ростила її, і їй дитина більш люба, ніж батькові. При остаточному вирішенні спору може мати важливе значення стать і вік дитини.

Так, за рівних і інших умов дитина, на думку суду, до визначеного часу більше потребує догляду матері, ніж батька, тому суд вважає доцільним залишити дитину за місцем проживання її матері.

Керуючись ст.ст.24,105,112,113,160,161,180,182,183 СК України,

ВИРІШИВ

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15 червня 2013 року відділом державної РАЦС Березівського районного управління юстиції Одеської області за актовим записом №45, розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, по ? від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 16 січня 2015 року до його повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання її матері ОСОБА_1, а саме за адресою: с.Мариново вул.Леніна,80 Березівського району Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: