АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9083/2015 Головуючий в 1 інстанції - Шаховніна М.О.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

05 березня 2015 року до суду надійшла заява ФОП ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 950 грн., яка обґрунтована тим, що при винесенні рішення суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.03.2015 року вирішено питання щодо розподілу витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) витрати на правову допомогу у розмірі 2 328 грн. 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) витрати на правову допомогу у розмірі 2 328 грн. 75 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили його скасувати та відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

В скарзі посилалися на те, що суд не врахував , що ОСОБА_5 представляла інтереси ФОП ОСОБА_4 на підставі довіреності, тобто була представником, а не особою що є фахівцем у галузі права та надає правову допомогу. Відносно допуску ОСОБА_5 до участі у справі у якості особи, що надає правову допомогу, судом першої інстанції не виносилась ухвала суду як окремий документ згідно вимог статті 210 ЦПК України. Також зазначили, що ОСОБА_5 брала участь у розгляді справи саме як представник ФОП ОСОБА_4 та користувалась повноваженнями сторони згідно ЦПК України, оскільки довірителька не була присутня у судовому засіданні. Крім того, вважають також необґрунтованим розрахунок вартості наданих послуг за надання правової допомоги.

В судове засідання особи, що подали апеляційну скаргу не з'явились. Про розгляд справи повідомлені.

Представник ФОП ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення скарги.

Представник ТОВ «Оазіс Тревел» вважала за необхідне скаргу залишити на розсуд суду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого додаткового рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи. Якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідачів судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням кількості годин, витрачених на ознайомлення з матеріалами справи, вивченням документів, складанням заперечень проти вимог позивачів та участі в судових засіданнях, заява про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню частково та стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрат па правову допомогу по 2 328 грн. 75 коп. з кожного.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, так як він в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктом 2 ч. З ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Частинами 1, 2 ст. 84 ЦИК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.). документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно роз'яснень у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-УІ «Про безоплатну правову допомогу», положення якою забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. З ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, палання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2014 року між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_7 було укладено договір № 1/10-2014 про надання юридичних послуг (а.с. 84).

Інтереси ФОП ОСОБА_4 на підставі довіреності представляла ОСОБА_5 (а.с. 91). яка є фахівцем у галузі права (а.с. 90) та яка перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 (а.с. 88-89).

В акті прийняття виконаних робіт та рахунку № 1/10-14 від 08.10.2014 року (а.с. 85, 87) розписано скільки часу було витрачено ОСОБА_5 на послуги з надання правової допомоги.

Відповідно до квитанції від 08.10.2014 року ФОП ОСОБА_4 за правову допомогу сплатила ФОП ОСОБА_7 4 275 грн. (а.с. 86)

Згідно розрахунку № 2/10-14 від 16.10.2014 року (а.с. 122) вбачається, що ФОП ОСОБА_4 просить стягнути витрати за участь представника у судовому засіданні за 1,5 години у розмірі 675 грн. 00 коп., однак як вбачається з журналу судових засідань загальна кількість хвилин участі у судових засіданнях представником ОСОБА_5 становить 51 хв., а тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що стягненню підлягає 382 грн. 50 коп. за участь в судових засіданнях, та врахував решту позицій, щодо витраченого часу на надання послуг не пов'язаних з участю в судових засіданнях.

Таким чином, на підставі наявних в матеріалах доказів суд першої інстанції встановив обґрунтований розмір витрат на правову допомогу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд ухвалюючи додаткове рішення не врахував, що ОСОБА_5 представляла інтереси ФОП ОСОБА_4 на підставі довіреності, тобто була представником, а не особою що є фахівцем у галузі права та надає правову допомогу , колегія суддів не приймає, виходячи з вищенаведених роз'яснень Пленуму ВССУ, оскільки ОСОБА_5 є фахівцем у галузі права та надавала оплатну правову допомогу на підставі довіреності, що не заборонено процесуальним законом.

Доводи скарги про те, що розрахунок витрат на правову допомогу є необґрунтований, колегія судів не приймає, оскільки даний розрахунок перевірявся судом першої інстанції і йому була дана належна правова оцінка. Крім того, будь-якого іншого розрахунку позивачами не було надано.

Тобто, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді та висновки суду першої інстанції не спростовують.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: