Справа № 168/863/14 Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О.Й.
Провадження № 22-ц/773/352/15 Категорія: 49 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Веремчук Л.М.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - служба у справах дітей Старовижівської РДА, служба у справах дітей Ковельської міської ради Волинської області, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - служба у справах дітей Старовижівської РДА, служба у справах дітей Ковельської міської ради Волинської області, про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою позивача за первісним позовом ОСОБА_2 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року в первісному позові відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, в позові ОСОБА_4 відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній наведених.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 вважають апеляційну скаргу безпідставною, рішення суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без зміни з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28.02.2012 року (т.1, а.с. 9,10). Від подружнього життя вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До розірвання шлюбу дитина проживала з батьками у АДРЕСА_1, також періодично, у зв'язку з працевлаштуванням ОСОБА_4, в АДРЕСА_2 у бабусі ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу у 2012 році ОСОБА_4 виїхала з дитиною на постійне місце проживання у АДРЕСА_3 по місцю проживання батьків - ОСОБА_7, ОСОБА_1, де і зареєстрована з сином.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,_здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини.

Судом першої інстанції встановлено і ці обставини підтверджені належними та допустимими доказами, що кожен із батьків позитивно характеризується, на обліку у психіатра, нарколога не перебувають, мають вищу освіту, позивач є фізичною особою-підприємцем, відповідачка працює бухгалтером, кожен з батьків матеріально забезпечений і у кожного з них за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини, кожен з батьків приділяє належну увагу сину та турботу.

Актом обстеження житлово-побутових умов в с.Дубечне встановлено, що дитина доглянута, забезпечена одягом, взуттям, повноцінним харчуванням. Фізичний та психологічний розвиток ОСОБА_6 відповідає його віку. Дитина має окрему кімнату, місце для відпочинку. Стосунки в сім'ї дружні, доброзичливі.

Згідно характеристик, виданих виконкомом Дубечневської сільської ради, матір дитини та її батьки характеризуються з позитивної сторони, скарг від сусідів та односельчан на їх дії не надходило, ОСОБА_4 є турботливою матір'ю, приділяє належну увагу у вихованні сина.

Відповідно до інформації з дошкільного навчального закладу №232 м.Дніпропетровська від 04.10.2013 року, ОСОБА_6 відвідував дитячий садок з 24.10.2010 року по 16.11.2012 року. Мати ОСОБА_6 активно приймала участь у вихованні та підготовці сина до школи, займалась його розвитком, хлопчик був доглянутий.

Притягнення до відповідальності завідуючої дитячим садочком за скаргою ОСОБА_2, якою була надана інформація щодо батька, не спростовує даних відносно матері ОСОБА_4

По місцю проживання в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 також характеризується позитивно як хороша людина, турботлива мама (довідка від 02.08.2013 року, видана правлінням житлово-будинкового кооперативу №82 "Дніпровець").

Також характеристикою, виданою ТзОВ "Шольц Утилізатор АГ", підтверджено, що ОСОБА_4 працює на підприємстві бухгалтером, є сумлінним та вимогливим працівником.

ОСОБА_6 з 14.10.2013 року зарахований до дошкільного навчального закладу "Сонечко", який знаходиться в м.Ковель. Ці обставини підтверджуються довідками цього закладу.

Відповідно до акту обстеження від 01.12.2014 року встановлено, що ОСОБА_4 з сином ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_4, в житловому приміщенні створені належні умови для проживання та виховання сина.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 24.09.2013 року, наданого службою у справах дітей м.Дніпропетровська, квартира за адресою АДРЕСА_1, у якій проживає ОСОБА_2 є однокімнатною, перебуває в належному санітарному стані, є необхідні умови для виховання та проживання сина.

Характеристиками з місця проживання, від ділових партнерів, фізкультурного клубу "Злагода" підтверджено, що ОСОБА_2 є врівноваженою, розсудливою особою, дисциплінований, відповідальний.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 цікавиться фізичним, духовним та моральним розвитком сина, підтримує з ним постійний контакт, щомісячно надає кошти на утримання сина в розмірі від 300 до 500 грн.

Отже, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що батьки ОСОБА_6 позитивно характеризуються, кожен зокрема, проявляє піклування про розвиток дитини та ними створені належні умови для виховання сина.

Доводи позивача ОСОБА_6 про те, що він має перевагу у матеріально-побутовому становищі, оскільки відповідач ОСОБА_4 має менший дохід і проживає у квартирі, яка не належить їй на праві власності, крім того неодноразово змінювала місце проживання, не може бути вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Зазначені позивачем обставини пов'язані зі зміною відповідачкою місця проживання та необхідністю певного періоду для працевлаштування та забезпечення умов для проживання з сином.

Однак, працевлаштування ОСОБА_4 у м.Ковелі, оформлення сина в дошкільний навчальний заклад по місцю її праці, проживання в АДРЕСА_4 свідчить про створення ОСОБА_4 необхідних матеріально-побутових умов для виховання та проживання з сином.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що матір не забезпечує дитині достатнє та належне харчування, медичне лікування, залишає його без догляду, внаслідок чого дитина після зміни місця проживання постійно хворіє є безпідставними.

Як вбачається з амбулаторної медичної картки ОСОБА_6, в період проживання дитини в сім'ї з батьками у м.Дніпропетровську, в м.Павлограді у дитини діагностовано ряд захворювань. За медичною допомогою у зв'язку в основному з інфекційними захворюваннями ОСОБА_6 батьки та бабуся ОСОБА_10 звертались в медичні заклади м.Дніпропетровськ, м.Павлоград у 2011 році - 21 січня, 21 лютого, 04 травня, 25 травня, 04 липня, 03 серпня, з 29.08. по 06.09 дитина перебувала на стаціонарному лікуванні, в 2012 році - 29 лютого, 18 травня, 22 червня, 21 липня, 23 серпня. ОСОБА_6 продовжував постійно хворіти і після переїзду його з матір'ю у Волинську область, про що свідчить звернення в медичні установи в 2013-2014 роках.

Однак, медична документація не містить даних про те, що причина захворювання дитини є недостатній догляд матері за станом здоров'я сина.

Не містять такої інформації і показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ОСОБА_14

Позивач покликається на те, що дитина часто залишається з батьками відповідача, але фактів неналежного догляду за дитиною з їхнього боку не встановлено.

Також судом першої інстанції встановлено і ці обставини підтверджені матеріалами справи, що позивач порушив умови мирової угоди та в установлений в угоді строк не відвіз дитину до матері, залишив проживати у себе, влаштувавши без відома відповідача в школу у м.Павлограді - по місцю проживання своєї матері.

Відповідно до висновків служби у справах дітей Старовижівської районної державної адміністрації від 10.10.2013 року та висновку служби у справах дітей Ковельської міської ради від 04.12.2014 року в інтересах дитини слід визнати місце проживання ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_4

В судовому засіданні без присутності батьків з участю психолога була заслухана думка дитини, який висловив бажання проживати з матір'ю, в той же час висловлюючи прихильність до обох батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони покликались як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши надані сторонами докази відповідно до вимог ЦПК України, врахувавши інтереси дитини та відсутність виняткових обставин, які б давали підставу розлучити малолітню дитину з матір'ю, правильно прийшов до висновку про визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції і не спростовують висновків суду.

Не спростовують висновків суду також і надані позивачем документи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача за первісним позовом ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: