У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Амелін В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя Запорізької області від 2 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 3 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 19 березня 2008 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання кредитної лінії № Crl-SМЕ202/148/2008, відповідно до умов якого банк встановив позичальнику кредитну лінію, а позичальник використовує її на наступних умовах: ліміт кредитної лінії - 195 000 доларів; валюта кредиту - долари США; цільове використання кредиту - споживчі цілі». ОСОБА_2 вважає вказаний договір недійсним, оскільки його зміст суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як ні перед укладенням договору, ні протягом його дії, банк не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон: існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки; орієнтовна сукупна вартість кредиту й вартість послуги з оформлення кредитного договору (перелік всіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і поверненням; наприклад, таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, комісії тощо); варіанти повернення кредиту і його умови; необхідність здійснення оцінки майна й, якщо оцінка необхідна, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків і державні субсидії, на які споживач має право, або вказівка, від кого споживач може одержати докладну інформацію; позитивні й негативні аспекти пропонованих схем кредитування. Також посилалася на порушення банком ст.ст. 10, 15, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказувала, що відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати недійсним договір про надання кредитної лінії № Crl-SМЕ202/148/2008 від 19 березня 2008 року, укладений між позивачем та відповідачем.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 3 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник також звернувся із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України у разі пропущення встановленого законом строку на касаційне оскарження з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущений заявником з поважних причин, вважаю за можливе поновити цей строк.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що оспорюваний договір відповідає вимогам законодавства, що встановлені для договорів даного виду, а позивачем у відповідності до ст. 60 ЦПК України не надано доказів недійсності договору.

Таким чином, із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Запорізької області від 3 грудня 2014 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя Запорізької області від 2 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 3 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Амелін