АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/5088/2015 головуючий у 1-й інстанції: Козленко Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про стягнення грошових коштів, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 2 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 9 квітня 2014 року вона уклала із ФОП ОСОБА_2 договір (індивідуальний номер замовлення № FQ-680І), за умовами якого відповідач, як виконавець, зобов'язалася організувати роботу з виготовлення і передачі у власність ПВХ конструкцій за цінами виконавця, а вона, як замовник, зобов'язалася оплатити и прийняти готовий виріб та виконану роботу згідно умов цього договору. Згідно п. 2 договору ціна виробу складає 15703 грн., що включає завдаток у розмірі 14822 грн. та суму в розмірі 831 грн., яка має бути сплачена при передачі замовнику виробу у власність. При цьому, у п. 3.2 договору сторони погодили, що за умови повної оплати вартості виробу виконавець зобов'язувався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 35 робочих днів з моменту укладення договору. Відповідно до угоди про завдаток на покупку (встановлення) металопластикових вікон № 235-340 від 08 квітня 2014 року ОСОБА_1 сплатила відповідачу ФОП ОСОБА_2 завдаток у розмірі 50 грн. Також, 9 квітня 2014 року ОСОБА_1 підписала додаток № 1 до договору № FQ-680І, у якому зазначено, що розірвання договору не допускається. Крім того, 09 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ "ОТП Банк" був укладений договір про надання споживчого кредиту № на придбання товарів та послуг на загальну суму в розмірі 18454 грн. 28 коп., зі сплатою 0,01 % річних та строком на 24 місяці.

В обґрунтування позову зазначала, що при укладенні договору підряду відповідачі ФОП ОСОБА_2 та ПАТ "ОТП Банк" ввели її в оману щодо ціни виробу та вартості банківських послуг на придбання споживчого товару, що є порушенням ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач вважає, що фактом введення її в оману є обставина, яка зазначена в замовленні на виріб за № 907 від 08 квітня 2014 року, де їй була запропонована знижка 23% від виробника Дніпропетровського заводу "Статус Груп" при купівлі двох та більше вікон та вартість оплати за 2 віконних вироби склала 20393 грн. 62 коп., однак дані обставини вводять її в оману, так як вказаний завод не надає знижок, розстрочок та кредитів. Також вказувала на те, що банк в односторонньому порядку не попередив позивача про зміну умов договору та не має права нараховувати пеню, штрафні санкції без її згоди або письмового повідомлення позичальника. Крім того, зі змісту кредитного договору не вбачається, що позивач як споживач була в повному обсязі була проінформована про кредитні умови, в тому числі щодо форми кредитування з коротким описом інформації, а також переваг та недоліків запропонованих схем кредитування, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсними на підставі ст. 215 ЦК України.

Посилаючись на викладене, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ "ОТП Банк" сплачені нею грошові кошти в розмірі 16 882 грн.; визнати умови кредитного договору № від 9 квітня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "ОТП Банк", недійсними та застосувати наслідки недійсності угоди; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти за послуги юриста та нотаріальні послуги в розмірі 1000 грн., а також стягнути з ФОП ОСОБА_2 та ПАТ "ОТП Банк" по 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 2 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 9 квітня 2014 року вона уклала із ФОП ОСОБА_2 договір (індивідуальний номер замовлення № FQ-680І), за умовами якого відповідач, як виконавець, зобов'язалася організувати роботу з виготовлення і передачі у власність ПВХ конструкцій за цінами виконавця, а вона, як замовник, зобов'язалася оплатити и прийняти готовий виріб та виконану роботу згідно умов цього договору(а. с. 9-10).

Згідно п. 2 договору ціна виробу складає 15703 грн., що включає завдаток у розмірі 14822 грн. та суму в розмірі 831 грн., яка має бути сплачена при передачі замовнику виробу у власність.

Пунктами 3.2, 3.3 договору передбачено, що після виконання п. 3.1 (оплата вартості виробу) виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлений виріб протягом 35 днів робочих днів з моменту укладення договору. У випадку, якщо виріб має нестандартну комплектацію строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 60 робочих днів. Перед придбанням вищевказаної продукції замовник зобов'язаний самостійно ознайомитись із споживчими якостями товарів та послуг, які надаються виконавцем у вигляді нормативних документів фірми-виробника, у відповідності з вимогами "Про захист прав споживачів".

Відповідно до угоди про завдаток на покупку (встановлення) металопластикових вікон № 235-340 від 08 квітня 2014 року ОСОБА_1 сплатила відповідачу ФОП ОСОБА_2 завдаток у розмірі 50 грн. (а. с. 14).

Також, 9 квітня 2014 року ОСОБА_1 підписала додаток № 1 до договору № FQ-680І, у якому зазначено, що розірвання договору не допускається. У випадку придбання ПВХ конструкцій у кредит, договір кредиту не підлягає розірванню, допускається дострокове повне погашення відповідно до Глави 71 ЦК України, Закону України "Про банки та банківську діяльність". Підписуючи цей документ ОСОБА_1 підтвердила, що отримала у повній мірі інформацію про товар, умови сплати та доставки, а також інформації про умови кредитування, про відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний (а. с. 13).

Крім того, 9 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ "ОТП Банк" був укладений договір про надання споживчого кредиту № на придбання товарів та послуг на загальну суму в розмірі 18454 грн. 28 коп., зі сплатою 0,01 % річних та строком на 24 місяці.

Підпунктом 1.1. п. 1 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах:

На придбання товару у продавця 1:14781 грн. 68 коп.

На придбання послуг зі страхування у продавця 2:3547 грн. 60 коп.

На придбання пакету послуг "ОТП Хранитель" у продавця 3:0 грн. 00 коп.

На придбання пакету послуг "Тех.сервіс" у продавця 4:0 грн. 00 коп.

На придбання пакету послуг зі страхування майна у продавця 5:125 грн. 00 коп.

На сплату комісії за оформлення кредиту: 0 грн. 00 коп.

На сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді (смс-інформування): 0 грн. 00 коп.

Згідно пп. 1.2.1, 1.2.2 п.1.2 кредитного договору для придбання товару та послуг банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та додатком №1 "Графік платежів", що є його невід'ємною частиною, а також інші умови договору. З метою контролю за цільовим використанням кредиту, банк перераховує визначені п. 1.1 цього договору суми кредиту на користь продавців в рахунок оплати товару та послуг.

Відповідно до графіку платежів та інформаційного листа "Умови кредитування по продукту "Вигідний" орієнтовна сукупна вартість кредиту: розрахована виходячи з розміру кредиту, що складає 26206 грн. 99 коп. (а. с. 24-25).

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ "ОТП Банк" із заявою про розірвання договору про надання споживчого кредиту № від 9 квітня 2014 року(а. с. 30-31).

Також, 15 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 із заявою про розірвання договору підряду та кредитного договору від 9 квітня 2014 року (а. с. 56).

У відповідь на вказану заяву ФОП ОСОБА_2 повідомила про відмову у розірванні договору № FQ-680І від 9 квітня 2014 року у зв'язку з тим, що вказаним договором не передбачено право замовника на одностороннє розірвання договору; згода виконавця на розірвання договору не надавалась. До того ж, на даний час замовлені ПВХ конструкції знаходяться на ФОП ОСОБА_2 (а. с.38-39).

Крім того, 15 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ "ОТП Банк" із заявами про призупинення нарахування пені, штрафних санкцій у зв'язку із відсутністю споживчого товару, який зазначений чому кредитному договорі № від 9 квітня 2014 року, та про перегляд умов кредитного договору та скасування страхування в графі продавець № 2 (а. с. 32; 33-34).

З листа ФОП ОСОБА_2 від 18 серпня 2014 року вбачається, що свої зобов'язання за договором № FQ-680І від 9 квітня 2014 року виконавець в особі ФОП ОСОБА_2 виконала в повному обсязі, а замовник в особі ОСОБА_1 частково (лише в частині сплати), в частині прийняття виробу зобов'язання залишаються невиконаними. Також в листі міститься прохання сплатити неустойку та прийняти замовлення (а. с. 66-67).

Також в матеріалах справи міститься акт від 10 жовтня 2014 року, складений у складі заст. директора КП "Відрадненський" ОСОБА_5, майстра технічної дільниці № 9 ОСОБА_6, майстра технічної дільниці № 6 ОСОБА_7, згідно якого при обстеженні квартири АДРЕСА_1 встановлено: вікна влаштовані дерев'яні, згідно забудови будинку 1989 р. в задовільному технічному стані (а. с. 73).

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У підпункті 3.11 договору про надання споживчого кредиту № від 9 квітня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "ОТП Банк", передбачено, що підписання позичальником цього договору засвідчує, що йому була надана вичерпна інформація про послуги, що йому надаються та повністю роз'яснені всі питання, що має позичальник по цьому договору.

Крім того, на звороті договору міститься розписка ОСОБА_1, згідно якої вона підтвердила, що перед укладенням договору банк повідомив її про кредитні умови (мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями позичальника; тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та можливість дострокового повернення кредиту та його умови, відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (а. с. 16).

Наведене свідчить про те, що оспорюваний кредитний договір був укладений між сторонами за їх взаємною згодою та у відповідності до вимог чинного законодавства; при укладенні договору між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі, а тому відсутні підстави стверджувати про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства, на які посилається позивач.

Статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон) передбачено, що договір про надання кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови,

Відповідно до положень статті 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій вказаної статті Закону визначений невичерпний перелік несправедливих умов договору, зокрема: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору тощо.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, містить умови, які є несправедливими до споживача, оскільки при підписанні договору ОСОБА_1 мала можливість ознайомитись з усіма умовами договору та погодилася на ці умови шляхом підписання вказаного договору.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.ст. 215, 1048-1052, 1054- 1055 ЦК України, ст.ст. 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

У п. 8 Постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (ст.ст.205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки кредитний договір укладено при досягненні згоди з усіх істотних умов договору, а позивачкою не доведено наявності тих обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання угод недійсними, то підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині відсутні.

Крім того, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ "ОТП Банк" сплачених нею грошових коштів в розмірі 16 882 грн., оскільки позивачем в цій частині невірно було обрано спосіб захисту свого права відповідно до ст. 16 ЦК України, а також правомірно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: