КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
____________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/6005/14-ц
Провадження № 2/520/1414/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до ОСОБА_1 ,

третя особа Херсонська квартирно експлуатаційна частина району

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно побудованої споруди,

ВСТАНОВИВ:
Військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Херсонська квартирно-експлуатаційна частина району, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 22,69 кв.м, розташовану на території військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідача за власний рахунок знести самочинно побудовану капітальну будівлю (гараж) площею 22,69 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , територія військового містечка № НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б № 056875 виданого квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району у 1990 році, правонаступником якої є квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області було надано для потреб оборони у постійне та безоплатне користування земельні ділянки загальною площею 286 гектарів, розташовані в місті Одесі та Одеській області, до складу яких також входить земельна ділянка площею 32 га, на якій розташоване військове містечко № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.ст. 77, 84 Земельного кодексу України вищевказані земельні ділянки відносяться до земель оборони, які надані для розміщення і постійної діяльності військових частин та формувань Збройних Сил України та не підлягають передачі до комунальної та приватної власності.

Прокурор також вказує, що ОСОБА_1 протиправно, самовільно зайняв частину земельної ділянки, площею 22,69 кв. м, на території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 та за відсутності відповідних дозволів самовільно побудував капітальну будівлю (кам`яний гараж).

В ході проведення прокурорської перевірки громадянин ОСОБА_1 пояснив, що вказана будівля (гараж) належить йому, проте правовстановлюючих документів на неї він не має.

Прокурор вважає, що зазначені дії ОСОБА_1 щодо будівництва гаража з фундаментом на земельній ділянці, яка належить на праві постійного користування КЕВ м. Одеси є незаконними та протиправними, адже перевіркою встановлено, що КЕВ м. Одеси від права постійного користування земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не відмовлявся, будь-які рішення щодо вилучення зазначеної земельної ділянки органами державної влади та місцевого самоврядування з постійного користування КЕВ м. Одеси не приймалися, КЕВ м. Одеси будь-яких дозволів на здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка № НОМЕР_1 , не надавала.

Викладені обставини зумовили звернення прокурора до суду із відповідним позовом.

З посиланням на положення ст.ст. 77, 84, 152, 212 ЗК України у судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги.

У судовому засіданні представник Міністерства оборони України наполягав на задоволенні позову прокурора.

У судове засідання з`явився відповідач ОСОБА_1 та його представник, позов не визнали з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву, вказували, що позов пред`явлено прокурором в інтересах неналежного позивача, оскільки згідно Державного акту на право користування землею, земельна ділянка з 1990 року закріплена за самостійною юридичною особою Квартирно-експлуатаційною частиною Херсонського району, яка у даній справі має статус третьої особи та не є позивачем, посилалися на сплив строку позовної давності та недоведеність позовних вимог.

Представник третьої особи Херсонської КЕЧ району у судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином.

Вислухавши пояснення прокурора, представника Міністерства оборони України, відповідача ОСОБА_1 та його представника, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії Б № 056875 виданого квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району у 1990 році надано для потреб оборони у постійне та безоплатне користування земельні ділянки загальною площею 286 гектарів, розташовані в місті Одесі та Одеській області, до складу яких, також, входить земельна ділянка площею 32 га, на якій розташоване військове містечко № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-20).

Згідно наказу начальника Одеського гарнізону № 32 від 18.06.2012 року військове містечко № НОМЕР_1 та земельна ділянка площею 29,6 га закріплена за військовою частиною НОМЕР_2 та передані у відповідальну експлуатацію.

Судом також встановлено, що у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_1 перебуває кам`яний гараж, площа якого складає 22,69 кв.м, на території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Правовстановлюючі документи у відповідача на капітальну будівлю (кам`яний гараж) відсутні.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що у даній військовій частині він мешкав з 1975 року. Гараж побудований до 1975 року. Десь з 80-х років цим гаражем користується відповідач ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_3 повідомив, що гараж, якій знаходиться у ОСОБА_1 був побудований до 1982 року та в цей час вже був у користуванні відповідача. Свідок також пояснив, що все будівництво на території військової частини відбувалося виключно зі згоди командира та з його відома, а також за цей час відбувалися неодноразові перевірки військової частини та жодних претензій до власників гаражів ніхто не пред`являв.

З матеріалів справи також вбачається, що головним державним інспектором Інспекції ДАБК в Одеській області 07.06.2013 року було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, в якому зафіксовано факт самочинної забудови відповідачем території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5,6).

Постановою у справі про адміністративне правопорушення Інспекції ДАБК в Одеській області від 10.06.2013 року ОСОБА_1 за самочинне будівництво прибудови та гаражу визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 97 КУпАП та накладено штраф. Постанова відповідачем до суду не оскаржувалася.

Прокурором Одеської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері 16.09.2013 року складено протокол місця події, в якому також встановлено факт користування відповідачем спірним гаражем без будь-яких правовстановлюючих документів. Протокол підписано ОСОБА_1 без зауважень (а.с. 7, 8).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно із п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 406/2011 міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі військові частини). Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основніправила користування наданими землями, затвердженого наказом міністра оборони України № 483 від 22.12.1997 року:

Землі (земельні ділянки) надаються військовим частинам, військово-навчальним закладам, установам, підприємствам та організаціям Збройних Сил України для їх розміщення та постійної діяльності (п.1);

Порядок використання земель, наданих в користування Міністерству оборони України, та їх охорона підлягають державному контролю, який здійснюють Кабінет Міністрів України, Уряд Автономної Республіки Крим, місцеві Ради народних депутатів і місцеві державні адміністрації, Державний комітет України по земельних ресурсах, Міністерство охорони навколишнього природного середовища і ядерної безпеки України та інші спеціально уповноважені на те державні органи відповідно до їх компетенції (п. 26);

Порядок допуску представників державних органів, зазначених у пункті 26 цього Положення, на об`єкти Міністерства оборони України здійснюється згідно з вимогами наказу міністра оборони СРСР від 07.08.90 № 010 (п. 27).

Відомчий контроль за використанням і охороною земель, наданих в користування Збройним Силам України, здійснюють Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України, Головне квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, інженерне управління Військово-Морських Сил України, квартирно-експлуатаційні управління військових округів, квартирно-експлуатаційний відділ Північного оперативно-територіального командування, квартирно-експлуатаційні частини, районів, відділення морської інженерної служби (п. 28).

Після отримання державного акта на право постійного користування землею і документів перенесення на місцевість меж відведеної земельної ділянки інженерне управління Військово-Морських Сил України, начальник квартирно-експлуатаційного управління військового округу, начальник квартирно-експлуатаційного відділу Північного оперативно-територіального командування дають вказівку військовим частинам, безпосереднім землекористувачам, приступити до фактичного використання виділеної в користування Міністерству оборони України земельної ділянки (п. 32).

Землі, які виділені в користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки (п. 42).

Як вбачається з аналізу земельного законодавства, законодавства про оборону та законодаства, яке регулює діяльність збройних сил України, право державної власності на землі оборони реалізується державою через міністерство оборони України, що здійснює відомчий контроль за підпорядкованими йому підрозділами (військовими частинами), які дійсно при цьому виступають безпосередніми землекористувачами.

Військові частини мають всі окреслені ЦК України ознаки юридичних осіб, з деякою специфікою прояву їх у вигляді закріплення у чинному законодавстві дуалізму правового становища військових частин у цивільних відносинах. У цих особах зосереджені дві іпостасі. З одного боку військові частини реалізують інтереси держави в оборонній сфері(в цих випадках зазначені суб`єкти публічного права діють в цивільних відносинах від імені та в інтересах держави, як її представники відповідно до ст. 173 ЦК України). Інше правове становище військових частин у цивільних справах пов`язується із потребою цих організаційних утворень у децентралізованому ресурсному забезпеченні своєї діяльності та у створенні передумов для участі у зобов`язальних правовідносинах з метою отримання позабюджетних джерел фінансування.

У цивільних відносинах процес волеутворення реалізує держава в особі відповідних органів державної влади (Міністерство оборони України ), а процес волевиявлення - створені нею суб`єкти публічного права (військові частини). Стороною цих відносин в будь-якому випадку виступає держава.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин.

В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, фактично є позивачем у справах, порушених за позовною заявою прокурора.

Одеський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення.

При таких обставинах суд вважає, що прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі належного позивача.

Саме такого висновку дійшов суд апеляційної інстанції при розгляді аналогічної справи (а.с. 62-69).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач користується гаражем, збудованим у 1970-х роках на території військової частини без оформлення дозвільних документів. Правовстановлюючі документи на зведений гараж ОСОБА_1 не оформлені.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Статтею 152 Земельного кодексу України закріплено, що землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд доходить до переконання, що позов прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та за власний рахунок знести самочинно побудовану капітальну будівлю є доведеним та підлягає задоволенню.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на сплив строку позовної давності, оскільки дані правовідносини з приводу самовільного зайняття земельної ділянки є триваючими.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати стягуються з ОСОБА_1 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа Херсонська квартирно експлуатаційна частина району про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно побудованої споруди задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 22,69 кв.м., яка розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) за власний рахунок знести самочинно побудовану капітальну будівлю (гараж), площею 22,69кв.м., яка розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Петренко В. С.