Справа № 309/1425/15-ц
Провадження № 4-с/309/16/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого-судді Довжанин М. М.

при секретарі Попадинець Я.В.

з участю скаржниці ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

головного державного виконавця

відділу ДВС Хустського РУЮ ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу ДВС Хустського районного управління юстиції ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даною скаргою, посилаючись на те, що 02 лютого 2015 року вона звернулася до відділу ДВС із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого 28 січня 2015 року Хустським районним судом про зобовязання ОСОБА_4 знести самочинно збудовану господарську будівлю по вул. Зоряна № 22 у м. Хуст.

10 лютого 2015 року головним державним виконавцем Корнута В.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення до 17 лютого 2015 року. Однак боржником рішення не виконано і по сьогоднішній день.

18 квітня 2015 року вона отримує постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену 09 квітня 2015 року головним державним виконавцем Корнута В.В. на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що рішення суду і досі не виконано з вини і бездіяльності державного виконавця та умисного безпідставного закінчення виконавчого провадження всупереч Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження не містять доказів, що під час примусового виконання виконавчого листа були повністю виконані вимоги ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» і не можливо виконати рішення суду без участі боржника. Державний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема не скористався правом на звернення до суду із поданням про зміну способу виконання рішення, не погодив із стягувачем авансування витрат на проведення виконавчих дій і передчасно, без достатніх правових підстав закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ. Таким діями він порушив право стягувача, оскільки завершене відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 09.04.2014 року, винесену головним державним виконавцем Корнута В.В. та зобовязати відділ ДВС Хустського РУЮ вжити заходів щодо відновлення виконавчого провадження № 46454160 з виконання виконавчого листа, виданого 28.01.2015 року Хустським районним судом про зобовязання ОСОБА_4 знести самочинно збудовану господарську будівлю по вул. Зоряна № 22 в м. Хуст» відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, підтримали скаргу, посилаючись на наведені в ній обставини.

Головний державний виконавець відділу ДВС Хустського районного управління юстиції ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки доводи, викладені у скарзі є необґрунтованими. Головний державний виконавець також пояснив суду, що при здійсненні виконавчого провадження ним було вжито всіх передбачених законом заходів з метою виконання рішення суду, а тому вважає скаргу ОСОБА_1 безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення учасників виконавчого провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні відділу ДВС Хустського РУЮ перебувало виконавче провадження № 46454160 з примусового виконання виконавчого листа № 2/309/504/14, виданого 28.01.2015 року Хустським районним судом про зобовязання ОСОБА_4 знести самочинно збудовану господарську будівлю по вул. Зоряна № 22 у м. Хуст.

Судом також встановлено, що 10.02.2015 року головним державним виконавцем Корнута В.В. в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» було відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню вищевказаного виконавчого листа. Боржнику ОСОБА_4 надано термін до 17.02.2015 року для самостійного виконання рішення суду.

Далі, 09.04.2015 року головним державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/309/504/14 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що виконати рішення суду щодо знесення самочинно збудованої господарської будівлі по вул. Зоряна № 22 у м. Хуст без участі боржника неможливо. Державний виконавець намагався виконати рішення суду без участі боржника, але підприємства ТОВ ПБО «Тиса», ВАТ «Хустська ПМК-240», ЗАТ «БУМ-Хуст», ТзОВ «БФ «Бруківник» відмовилися у звязку з неможливістю.

З даними висновками державного виконавця погодитися суд не може.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом, не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою ст. 75 цього Закону.

Частиною 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

З аналізу даних норм вбачається, що на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» закінченню підлягає виконавче провадження у разі неможливості виконання рішення суду без участі боржника.

Таким чином ст. 75 Закону України « Про виконавче провадження» передбачає загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, як боржником (у добровільному чи примусовому порядку) так і іншими особами за організацією державного виконавця, і лише у випадку, коли виконання судового рішення (вчинення певних дій, утримання від їх вчинення) є неможливим без особистої участі боржника, тобто коли очікуваний результат залежить від особи боржника, законодавець надав право закінчити виконавче провадження, повернувши виконавчий документ до суду.

В даному випадку державний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема не скористався правом на звернення до суду із поданням про зміну способу виконання рішення, не погодив із стягувачем авансування витрат на проведення виконавчих дій і передчасно, без достатніх правових підстав закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ. Таким діями він порушив права стягувача щодо виконання рішення суду винесеного на його користь, оскільки завершене відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Враховуючи те, що у даній справі був виданий виконавчий лист, а рішення суду згідно є обовязковими до виконання на всій території України, права стягувача на своєчасне виконання рішення не можуть бути порушенні.

Отже, дане виконавче провадження підлягає закінченню лише у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст.ст. 383-385 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 09.04.2015 року, винесену головним державним виконавцем Корнута В.В.

Зобовязати відділ ДВС Хустського районного управління юстиції Закарпатської області відновити виконавче провадження № 46454160 з виконання виконавчого листа, виданого 28.01.2015 року Хустським районним судом Закарпатської області про «зобовязати ОСОБА_4 знести самовільно збудовану господарську будівлю по вул. Зоряна № 22 у м. Хуст» відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її ухвалення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_6

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_6