РІШЕННЯ

іменем України

"04" серпня 2015 р. 145/64/15-ц

2/145/204/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що постановою Тиврівського районного суду від 12 червня 2007 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, у зв'язку з ти, що він вчинив злочин середньої тяжкості та мав на утриманні матір - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні по справі за обвинуваченням ОСОБА_2 було встановлено, що 18.09.2004 року близько 09-00 год. в АДРЕСА_1, знаходячись в домогосподарстві, що належить ОСОБА_2, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, підійшов до неї і навмисно обхопив руками її шию став її душити. В подальшому ОСОБА_2 взяв дерев'яну штахетину та наніс нею удар по її руці, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої ліктьової кістки в нижній третині без суттєвого зміщення та синця в проекції лівої вилиці.

В той же день вона звернулась в Тиврівську ЦРЛ з діагнозом закритий перелом лівої ліктьової кістки.

В подальшому на підставі направлення чергового Тиврівського РВ УМВС України Вінницької області завідуючим Тиврівським районним відділенням Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи було проведено судово-медичне освідування та видано Акт судово-медичного обстеження № 190 від 21.09.2004 року, на підставі якого було видано висновок експертизи № 220 від 13.10.2004 року, відповідно до якого у неї мав місце перелом лівої ліктьової кістки в нижній третині без суттєвого зміщення та синець в проекції лівої вилиці.

Дані ушкодження належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості і виникли внаслідок дії твердого тупого предмету, не виключено від удару штахетою.

В результаті отриманих травм вона була вимушена лікуватись в Тиврівській ЦРЛ, що потягнуло за собою витрати на придбання лікарських засобів.

За період лікування нею було витрачено 422,50 грн. на придбання ліків, що стверджується товарними чеками про оплату лікарських засобів, які вона вимушена був придбати для лікування тілесних ушкоджень, завданих їй ОСОБА_2 Крім того, нею було витрачено кошти на проїзд з с. Красне до смт. Тиврів, оскільки вона перебувала на амбулаторному лікуванні і була вимушена приїздити на огляди до лікаря.

Всього нею було витрачено 1019,39 грн.

Крім того, ОСОБА_2 завдав їй моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю, пов'язаному з ушкодженням здоров'я, та в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінює у 23000 грн., виходячи з наступного.

Внаслідок протиправних дій відповідача вона зазнала фізичного болю та пов'язаних із цим страждань, вимушена була тривалий час лікуватись, була позбавлена можливості нормально спілкуватись із знайомими через погане самопочуття. При спілкуванні з друзями та знайомими вона відчувала ніяковість, хвилювалась за свою репутацію. Вона зазнала також душевних страждань, пов'язаних із жорстокою, зухвалою поведінкою щодо неї, приниженням її честі та гідності. За таких обставин нормальні умови її життя були порушені і вона вимушена була до них пристосовуватись.

Той факт, що дії відповідача ОСОБА_2 були неправомірними і саме внаслідок них їй було заподіяно матеріальну та моральну шкоду стверджується постановою Тиврівського районного суду Вінницької області, відповідно до якої в діянні ОСОБА_2 вбачається склад злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч.1 ст.122 КК України.

Таким чином, вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано матеріальну шкоду на суму 1019,39 грн. та моральну шкоду на суму 23000, 00 грн., а всього їй було завдано шкоду на загальну суму 24019,39 грн., яка підлягає стягненню з відповідача..

Оскільки відповідач відмовляється добровільно відшкодувати їй заподіяну ним матеріальну та моральну шкоду, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 24019, 39 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Пояснила, що по відношенню до неї було скоєно злочин, і шкода, заподіяна їй, підлягає до задоволення. ОСОБА_2 прийшов на її подвір'я, наніс їй тілесні ушкодження. Після цього 2 місяці вона лежала у лікарні, не спала, і зараз не спить. Постійний біль в руці Перед очима і досі стоїть жахлива картина її побиття. Звернутися раніше до суду не могла, строки позовної давності не пропустила, оскільки перебувала у місцях позбавлення волі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги про відшкодування шкоди не визнав, просить застосувати позовну давність та відмовити у позові.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що ОСОБА_1 часто звертається до неї поміряти тиск, оскільки він у неї часто піднімається. Вона часом дає ОСОБА_1 ліки від тиску. Позивачка, буває, просить її про допомогу, оскільки самій буває важко виконати якусь роботу, часто розказує, що тиск в неї через ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста ОСОБА_5, пояснив, що працює в Тиврівський ЦРЛ лікарем ортопедом-травматологом. Товари, зазначені у чеках, відповідають призначенню лікаря для лікування перелому та наслідків перелому.

Суд, вислухавши сторони, спеціаліста, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою. цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 КК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", на осіб, які заподіяли моральну шкоду, розмір відшкодування визначається з урахуванням вини особи, при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. - № 6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про амністію" від 12.12.2008 року, амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду.

Судом встановлено, що постановою Тиврівського районного суду від 12 червня 2007 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України (а.с.4).

Відповідно до зазначеної постанови та матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2, 18.09.2004 року близько 09-00 год. в АДРЕСА_1, знаходячись в господарстві, що належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, підійшов до позивачки, навмисно обхопив руками її шию та став її душити. В подальшому ОСОБА_2 взяв дерев'яну штахетину та наніс нею удар по її руці, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої ліктьової кістки в нижній третині без суттєвого зміщення та синця в проекції лівої вилиці.

Дані ушкодження належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості і виникли внаслідок дії твердого тупого предмету, не виключено від удару штахетою., що стверджується актом судово-медичного обстеження №190 (а.с.9-12).

В результаті отриманих травм позивачка лікувалася в Тиврівській ЦРЛ, за період лікування нею було витрачено 422,50 грн. на придбання ліків для лікування тілесних ушкоджень, завданих їй ОСОБА_2, що стверджується товарними чеками про оплату лікарських засобів, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні в матеріалах кримінальної справи №1-29/2007.

Крім того, нею було витрачено кошти на проїзд з с. Красне до смт Тиврів, оскільки вона перебувала на амбулаторному лікуванні і була вимушена приїздити на огляди до лікаря (квитки на суму 596,89 грн. знаходяться в матеріалах кримінальної справи №1-29/2007).

Всього позивачкою ОСОБА_1 витрачено 1019,39 грн. (422,50 +596,89), які піддягають відшкодуванню винною особою, тобто відповідачем ОСОБА_2

Крім того, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що вона перенесла психологічний, нервовий стрес, протягом довгого періоду часу лікувалася, крім того, вона перенесла сильні душевні хвилювання та страждання, була позбавлена можливості вести звичайний їй спосіб життя, нею було втрачено нормальні життєві зв'язки, які вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних ОСОБА_1 моральних і фізичних страждань, вини відповідача, вважає за можливе позов про відшкодування моральної шкоди задоволити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 3000 грн., що відповідає вимогам розумності і справедливості.

Оскільки позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, а тому суд вважає, що посилання відповідача ОСОБА_2 про застосування позовної давності є безпідставними та не підлягають задоволенню. Крім того, позивачкою ОСОБА_1 надано довідку про звільнення (а.с.13), відповідно до якої з 07.09.2006 р. по 09.07.2014 р. вона відбувала покарання у Чорноморській виправній колонії УДДУПВП в Одеській області за вироком Ялтинського міського суду АР Крим від 23.04.2007 р.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує судові витрати з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 61, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 268, 1166, 1167, 1195 України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди ," Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди",

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1019,39 грн. на відшкодування майнової шкоди та 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 4019 (чотири тисячі дев'ятнадцять) грн. 39 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 40 (сорок) грн. 68 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ратушняк І. О.