АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/362/15 Справа № 191/669/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондаренко Г. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

03 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Ремеза В.А., Свистунової О.В.

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

17 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 30.03.2007 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_1 Синельниківського району Дніпропетровської області. За усною домовленістю між сторонами, ОСОБА_3 на земельній ділянці було розпочато будівництво житлового будинку з будівлями та спорудами. Будівництво відбувалося у встановленому законом порядку, оскільки на ім'я ОСОБА_2 був виданий паспорт забудовника на індивідуальну забудову; відповідно до рішення Раївської сільської ради від 20.04.2007 р. №28 Синельниківською районною державною адміністрацією був виданий 03.05.2007 року дозвіл №51 на будівництво двоповерхового житлового будинку та господарських споруд. Починаючи з травня 2007 року по 2008 рік силами та за рахунок позивача було здійснено будівництво житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 Дніпропетровської області. У зв'язку з тим, що відповідач в 2013 році відмовився оформлювати на позивача право власності на збудований ним житловий будинок і між сторонами виник спір щодо цього майна - позивач був змушений звернутися з позовом до суду. Згідно уточнених позовних вимог, позивач, посилаючись на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 589916,00 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково; вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 437185,0 грн. в рахунок вартості безпідставно набутого майна; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2550,13 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення від 22 жовтня 2014 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення від 22 жовтня 2014 року скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно укладеного у письмовій нотаріальній формі договору дарування земельної ділянки від 30.03.2007 року відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,15 га. (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) по АДРЕСА_1 Синельниківського району Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 7 - 8). Договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 30.03.2007 року (а.с. 14).

20 квітня 2007 року землевпорядником було складено акт встановлення меж земельної ділянки площею 0,15 га. на території Раївської сільської ради Синельниківського району, що передається у приватну власність ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 17 - 20).

Рішенням №28 виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 20.04.2007 року було вирішено:

- дозволити ОСОБА_2 будівництво житлового будинку 10х15 та гаражу 6х15 на земельній ділянці площею 0,15 га. по АДРЕСА_1;

- зобов"язати ОСОБА_2 одержати відповідні погодження головного архітектора району та отримати будівельний паспорт на забудову земельної ділянки (т. 1 а.с. 6).

03 травня 2007 року Синельниківською районною державною адміністрацією на ім"я відповідача ОСОБА_2 було видано дозвіл №51 на забудову в населеному пункті та паспорт забудовника; забудовнику ОСОБА_2 дозволено на земельній ділянці площею 0,15 га. по АДРЕСА_1 Синельниківського району Дніпропетровської області збудувати житловий двоповерховий будинок житловою площею 96,2 кв.м., загальною площею 235,5 кв.м. та господарські споруди площею 480,0 кв.м.; кошторисна вартість - 209,0 тис. грн. Крім того, зазначено, що забудовник ОСОБА_2 відповідає за безпечне виконання будівельних робіт та за дотримання санітарних, протипожежних, будівельних норм (а.с. 4, 5, 9 - 16).

Згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження №981-08, складеного на замовлення позивача 05.09.2013 року експертом МЮУ, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 встановлено наступне:

- будівля житлового будинку, гаражу, агару не відповідає проекту забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 Синельниківського району, викладеному у паспорті забудовника згідно дозволу на забудову в населеному пункті №51 від 03.05.2007 року;

- найбільш ймовірна дійсна (ринкова) вартість вказаного будівництва, станом на 05.09.2013 року, - 589916,0 грн.;

- найбільш ймовірна дійсна (ринкова) вартість будівельних матеріалів, застосованих при будівництві досліджуваних об"єктів, станом на 05.09.2013 року, - 437185,0 грн (без податку на додану вартість);

- найбільш ймовірна грошова сума коштів за будівельні матеріали, застосовані при будівництві досліджуваних об"єктів - 239529,0 грн;

- найбільш ймовірна дійсна (ринкова) вартість будівельних матеріалів, застосованих при будівництві досліджуваних об"єктів - 433548,0 грн. (т. 1 а.с. 26 - 165, т. 2 а.с. 84 - 224).

Позивачем місцевому суду надані оригінали накладних, товарних чеків, що містять інформацію про їх оформлення у 2007 році та засвідчені печатками фізичних осіб-підприємців, на придбання різноманітних будівельних матеріалів та обладнання; також надано копію договору про виконання робіт за замовленням №312 від 03.09.2007 року; загальна сума витрат за вказаними документами складає 238030,91 грн. (т. 3 а.с. 1 - 19).

Колегією суддів встановлено, що три накладні, з числа зазначених вище платіжних документів, датовані 2007 роком, але оформлені на бланках, які виготовлені 13.09.2010 року, що стверджується відповідною відмітною типографії (т. 3 а.с. 1, 2, 5).

Згідно зазначеного вище договору на виконання робіт від 03.09.2007 року, ОСОБА_3 замовив у ЧП ОСОБА_5 виготовлення та встановлення конструкції з профілю ПВХ (вікон). Вказані конструкції на загальну суму 9719,91 грн. було замовлено встановити по АДРЕСА_2. Даний договір та додатки до нього замовником не підписані (т. 3 а.с. 15 - 19).

Крім того, суду надано листа ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" від 24.09.2013 року з якого вбачається, що саме з ОСОБА_2 18.06.2007 року укладено договір №2920418 для побутових споживачів про користування електричною енергією по АДРЕСА_1 Дніпропетровської області; станом на 06.08.2013 року нарахована заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" у розмірі 6363,38 грн. (т. 3 а.с. 22).

Об"єкти нерухомості по АДРЕСА_1 Синельниківського району на час розгляду справи в експлуатацію не введені, право власності на них не зареєстроване, що визнано сторонами та стверджується відповідними поясненнями в судовому засіданні.

Апеляційним судом також встановлено, що у позивача є претензії майнового характеру до відповідача, які заявлені на підставі ст. ст. 331, 1212, 1213 ЦК України, з посиланням на здійснення будівництва об"єктів нерухомості АДРЕСА_1 за власні кошти позивача.

Статтею 331 ЦК України передбачено наступне. 1. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. 2. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 3. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Статтею 1212 ЦК України закріплено наступне. 1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно частин 1 та 2 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги встановлення факту створення об"єктів нерухомості на земельній ділянці, що за договором дарування належить відповідачу ОСОБА_2 та на підставі дозвільних документів на будівництво (рішення №28 виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 20.04.2007 року, дозвіл №51 від 03 травня 2007 року Синельниківської районної державної адміністрації на забудову в населеному пункті та паспорт забудовника), що також оформлені на ім"я ОСОБА_2; зважаючи на недоведеність позовних вимог, - апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Позивачем не доведено твердження про те, що саме він є власником матеріалів, які були використані для будівництва об"єктів нерухомості по АДРЕСА_1 Синельниківського району Дніпропетровської області. Також позивачем не доведено розмір витрат.

Так, надані позивачем оригінали накладних, товарних чеків на придбання будівельних матеріалів та обладнання не містять інформації, що дозволяла б зробити висновок про їхнє використання саме у будівництві, що здійснювалось на земельній ділянці по АДРЕСА_1 Синельниківського району.

Крім того, колегією суддів встановлено, що три накладні, з числа зазначених вище платіжних документів, датовані 2007 роком, але оформлені на бланках, які виготовлені 13.09.2010 року, що стверджується відповідною відмітною типографії (т. 3 а.с. 1, 2, 5).

Колегія приймає до уваги пояснення представника позивача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, яка зазначила, що частина наданих оригіналів квитанцій була оформлена за проханням позивача після виникнення спору з відповідачем для пред"явлення до суду.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що представлені суду платіжні документи є оригіналами та не містять реквізитів копій чи дублікатів; зважаючи, що жоден з наданих платіжних документів не містять інформації про використання придбаних матеріалів саме у будівництві на земельній ділянці відповідача, - колегія дійшла висновку, що представлені накладні і товарні чеки не є належними та допустимими доказами у даній справі, у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Не доводить позовних вимог і наданий позивачем договір на виконання робіт від 03.09.2007 року, згідно якого ОСОБА_3 замовив у ЧП ОСОБА_5 виготовлення та встановлення конструкції з профілю ПВХ (вікон). За вказаним договором зазначені конструкції повинні бути встановлені у споруді по АДРЕСА_2, тоді як спірні об"єкти нерухомості розміщені по АДРЕСА_1. Крім того, суду на надано акт виконаних робіт. Доводи позивача про наявність описки щодо адреси монтажу конструкцій є недоведеними.

Задовольняючи позовні вимог, місцевий суд посилався на пояснення свідків (ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.), які пояснили, що в 2007 - 2008 роках вони приймали участь у будівництві будинку, будівель, споруд по АДРЕСА_1 Синельниківського району; для будівництва ОСОБА_3 знаходив робочих, домовлявся з ними про оплату праці, перевіряв виконані роботи і розраховувався з працівниками; ОСОБА_2 на будівництві виконував функції виконробу.

Однак, зазначені покази свідків не доводять факту використання ОСОБА_3 саме власних коштів для розрахунку з працівниками і за придбані матеріали та не спростовують показів відповідача, який наполягає на тому, що саме він надавав ОСОБА_3 гроші для придбання матеріалів та розрахунку з працівниками.

Покази свідків про те, що зі слів позивача їм відомо про витрачання ним своїх власних коштів на будівництво - не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки така інформація свідкам надана безпосередньо позивачем, який зацікавлений у наслідках розгляду даного спору.

Крім того, покази свідків є суперечливими; так, свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що був присутнім у магазині "Кахель" разом з ОСОБА_2 та спостерігав, як саме відповідач надавав власні кошти для придбання будівельних матеріалів.

Отже, наведені пояснення свідків не можуть бути прийняті судом у якості належних і допустимих доказів витрачання позивачем саме його власних коштів на будівництво по АДРЕСА_1 Синельниківського району.

Колегія звертає особливу увагу, що не є належним і допустимим доказами, у відповідності до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, висновок будівельно-технічного експертного дослідження №981-08 від 05.09.2013 року, оскільки наведені у ньому висновки мають характер припущення з посиланням на "найбільш ймовірну" вартість витрат на придбання будівельних матеріалів тощо. Клопотання про призначення відповідної судової експертизи - у місцевому чи апеляційному судах - не заявлене.

Доводи позивача про купівлю ним за власні кошти на ім"я відповідача земельної ділянки по АДРЕСА_1 Синельниківського району, здійснення за власні кошти будівництва на вказаній земельній ділянці - є безпідставними та надуманими; договір дарування зазначеної земельної ділянки від 30.03.2007 року позивачем, у передбаченому діючим законодавством порядку, не оскаржений. Будь-яких доказів наявності домовленості сторін про передачу позивачу майнових прав на новостворене нерухоме майно (по АДРЕСА_1) - суду не надано.

Посилання представника позивача на відсутність у відповідача коштів та хисту для здійснення будівництва не доводить наявність підстав для задоволення заявлених у даній справі позовних вимог.

На викладені обставини місцевий суд уваги не звернув, представленим доказам не надав належної індивідуальної та сукупної оцінки, що зумовило хибний висновок про обґрунтованість позовних вимог та ухвалення незаконного і несправедливого судового рішення, яке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія наголошує, що факт набуття відповідачем майна за рахунок позивача без достатньої правової підстави - не встановлений, тому положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України застосуванню не підлягають.

Суд зауважує, що додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року щодо розподілу судових витрат не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Колегія звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого майна - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді