У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 21 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_6 укладений кредитно-заставний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15 636,31 доларів США зі сплатою 16,92 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 20 серпня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом ОСОБА_6 передав у заставу банку автомобіль марки «MERSEDES», модель «BENZ 320», 2000 року випуску, легковий седан-В, № кузова/шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 10 липня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 60 523,50 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом - 13 945,49 доларів США, заборгованість зі сплати нарахованих відсотків за користування кредитом - 4 921,82 доларів США, заборгованість за комісією за користування кредитом - 4 034,26 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 34 719,49 доларів США, штраф (фіксована частина) - 21,39 доларів США, штраф (процентна складова) - 2 881,05 доларів США.

Банк просив на погашення заборгованості за кредитним договором вилучити у відповідача та передати в заклад банку предмет застави - автомобіль, а також комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; звернути стягнення на предмет застави - автомобіль шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України (далі - ДАІ України), а також наданням банку повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «MERSEDES», модель «BENZ 320», 2000 року випуску, легковий седан-В,

№ кузова/шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6, на погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 21 серпня

2008 року № DNK0A820870054 у розмірі 60 523,50 доларів США, що еквівалентно 707 519 грн 70 коп., шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції в частині відмови у позові про вилучення заставного автомобіля, комплекту ключів та свідоцтва про його державну реєстрацію і ухвалити нове рішення, яким в цій частині позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладений кредитно-заставний договір № DNK0A820870054, згідно з п. 16.1 якого останній отримав кредит у розмірі 15 636,31 доларів США зі сплатою 16,92 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 20 серпня 2013 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом ОСОБА_6 передав у заставу банку автомобіль марки «MERSEDES», модель «BENZ 320», 2000 року випуску, легковий седан-В, № кузова/шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6 (а. с. 11−16).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_6 за кредитно-заставним договором від 21 серпня 2008 року № DNK0A820870054 станом на 10 липня 2014 року склала 60 523,50 доларів США, з якої: заборгованість за кредитом - 13 945,49 доларів США, заборгованість зі сплати нарахованих відсотків за користування кредитом - 4 921,82 доларів США, заборгованість за комісією за користування кредитом - 4 034,26 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 34 719,49 доларів США, штраф (фіксована частина) - 21,39 доларів США, штраф (процентна складова) - 2 881,05 доларів США (а. с. 4−6).

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо у момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до умов кредитно-заставного договору від 21 серпня 2008 року № DNK0A820870054 заставодержатель має право звернути стягнення з метою задоволення своїх вимог у випадках, якщо у момент настання строку виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон).

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відмовляючи у позові у частині витребування та передачі в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у відповідача належного йому на праві власності автомобіля, комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, суди керувалися тим, що такі вимоги відповідно до вимог п. 11.2.2 кредитно-заставного договору є передчасними, оскільки у матеріалах справи відсутні докази реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави.

Із такими висновками суддів погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до п. 11.2.2 кредитно-заставного договору від 21 серпня 2008 року № DNK0A820870054 позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту (порушення позичальником умов договору) негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, вказаною у п. 16.11 договору, протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі.

Так, відповідно до ст. 28 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходів щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Разом з тим суди не врахували, що вказана стаття передбачає наслідки для позичальника у разі пред'явлення кредитором у позасудовому порядку вимог про звернення стягнення на предмет застави.

У даному випадку банк звернувся з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, що є пред'явленням позичальнику письмового повідомлення про настання події дефолту відповідно до п. 11.2.1 з наслідками, передбаченими у ч. 2 ст. 28 Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Суди залишили поза увагою, що вилучення заставного автомобіля комплекту ключів та свідоцтва про його реєстрацію є умовою виконання ухваленого рішення в частині задоволених вимог про звернення стягнення на предмет застави.

Судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичні обставини, неправильно застосовано норми матеріального права, тому судові рішення у частині відмови у позові про вилучення заставного автомобіля, комплекту ключів та свідоцтва про його державну реєстрацію належить скасувати, а справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року у частині відмови у позові про вилучення заставного автомобіля, комплекту ключів та свідоцтва про його державну реєстрацію скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік