У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона перебуває з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 3 листопада 1995 року. За час шлюбу ними було придбано нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення - сауну, що знаходиться по АДРЕСА_1 яке є спільною сумісною власністю подружжя, але зареєстровано за відповідачем.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного нежитлового приміщення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нежитлове приміщення - сауну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вказаного приміщення в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірне нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане за спільні кошти під час шлюбу.

При цьому апеляційний суд, відхиляючи доводи ПАТ «Укрсоцбанк», зазначив, що права іпотекодержателя поділом іпотечного майна між подружжям не порушуються.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають; суди не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушили норми як процесуального, так і матеріального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 3 листопада 1995 року. 22 листопада 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 тис. доларів США на строк до 21 листопада 2016 року для придбання комерційної нерухомості по АДРЕСА_1. У цей же день на забезпечення вказаного кредитного зобов'язання ОСОБА_4 передав в іпотеку банку придбаний ним за кредитні кошти магазин-цех із виробництва макаронних виробів по АДРЕСА_1, загальною площею 428,10 кв. м, який у подальшому без згоди банку було переобладнано в сауну загальною площею 332,2 кв. м і на це майно 13 травня 2013 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності.

Так, у п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, а суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій проведено з порушенням наведених вимог закону, оскільки до участі у справі судом не було залучено іпотекодержателя спірного житлового приміщення - ПАТ «Укрсоцбанк», за договором іпотеки, укладеним 22 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_4 на забезпечення виконання останнім кредитного зобов'язання.

Відповідно до пп. 1.4, 1.5 іпотечного договору іпотекою забезпечується: повернення кредиту, сплата відсотків за користування кредитними коштами, комісій, сплата можливої неустойки (пені, штрафу), відшкодування витрат, пов'язаних із зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Також після підписання іпотечного договору на предмет іпотеки накладається заборона, про що вноситься відповідний запис до Державного реєстру іпотек.

При цьому дружина іпотекодавця - ОСОБА_3, згідно з письмовою заявою дала згоду на передачу її чоловіком, ОСОБА_4, спірного нерухомого майна в іпотеку та укладення іпотечного договору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 п до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Проте суди не врахували, що поділу підлягає все майно подружжя, а не окрема його частина, у даному випадку тільки сауна.

Крім того, у п. 2.1.5 іпотечного договору визначено обов'язок відповідача не пізніше наступного дня після настання змін надавати іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з предметом іпотеки, у тому числі, про зазіхання на нього з боку третіх осіб.

Разом з тим, погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_3, відповідачем був прихований факт перебування в іпотеці банку нерухомого майна, що підлягало поділу між подружжям.

Внаслідок чого рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року частково змінено власника іпотечного майна, вирішено права та обов'язки ПАТ «Укрсоцбанк» без залучення до участі в справі.

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог закону не врахували, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшли передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик