пр. № 2/759/1491/15
20 травня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - П»ятничук І.В.,
при секретарі - Ковтун Р.Г.,Колодій Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом
3-я особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації,
про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та призначення опікуна, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 та просила суд постановити рішення, яким позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити опіку над ОСОБА_3 та призначити опікуном над нею ОСОБА_1.
В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що вона позивачка є матір»ю відповідачки ОСОБА_2, вказувала, що її донька -ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. народила доньку ОСОБА_3 запис про батька дитини зроблений в порядку положень ч.1 ст.135 СК України. Як зазначає позивачка вона мешкає разом з дитиною в АДРЕСА_1, відповідачка з часу народження дитини повністю самоухилилась від виконання батьківських обов»язків, проживає окремо від дитини, не надає коштів на її утримання, не займається її вихованням, зокрема, відповідачка не турбується про духовний та фізичний розвиток дитини, не цікавиться її станом здоров'я, не вітає зі святами та не проводить часу з дитиною, тому вона - позивачка вимушена звернутись до суду з заявленими вимогами та посилаючись на ст.ст. 150, 164, 180 СК України просила позовні вимоги задовольнити.
Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказувала, що відповідачка, є її донькою, оскільки остання зловживає наркотичними засобами то з народження дитини, дитиною не цікавиться, неодноразово залишала дитину в небезпеці, залишаючи немовля в візочку на вулиці без нагляду, або вдома без присутності дорослих, вона, як мати неодноразо просила доньку змінити відношення до дитини, повернутись в родину, неодноразово лікувала доньку від наркотичної залежності, однак, позитивних результатів не отримувала, відповідачка інколи приходить додому, однак для того щоб поїсти, взяти речі, вкрасти кошти або прикраси, дитина болісно переживає таке відношення матері, однак навіть благання дитини відношення відповідачки до дитини не змінило.
Відповідачка будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, свого права на участь у судовому засіданні не використала, про причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наведене та те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності відповідача та постановити по справі заочне рішення.
Представник третьої особи Служби в справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні при вирішенні питання щодо заявлених позовних вимог покладалась на розсуд суду, однак вказуючи на висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації зазначала, що відповідачка з»являлась за викликом служби і обіцяла змінити відношення до дитини, повернутись в родину, пройти курс лікування від наркоманії, тому винесено висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківськиї прав відносно ОСОБА_3, однак на даний час відповідачка вз дитиною не проживає.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток.
За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють
сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. народила доньку ОСОБА_3 запис про батька дитини зроблений в порядку положень ч.1 ст.135 СК України.
Відповідно до довідки за формою №3 від 21.11.2014 р. в АДРЕСА_1, зареєстровано ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 ( а.с. 15), згідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім»ї неповнолітнього від 14.01.2015 р. за даною адресою комісією проведено обстеження житлово-побутових умов і встановили, що відповідачка ОСОБА_2 на час обстеження в квартирі не проживає, санітарний стан квартири задовільний ( а.с. 45).
Відповідно до характеристики СШ №40 м.Києва відносно дитини ОСОБА_3 вбачається, що дитина навчається в 1 класі даної школи, вихованням дитини займаються бабуся яка відвідує батьківські збори, забирає дитину зі школи ( а.с. 11).
Відповідно до характеристики від 22.04.2014 р ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує дитячий садок №463 з грудня 2013 р. батьки дитини в дитячий садок не приходять, свята не відвідують, дитиною опікується виключно бабуся, батьків дитини в школі жодного разу не бачили ( а.с. 13).
Відповідно до висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації від 18.02.2015 р. вирішено що не є доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 34-35).
Відповідно до листа Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 25.12.2013 р. вбачається, що ОСОБА_1 зверталась з заявами щодо зникнення доньки ОСОБА_2 ( а.с. 10,11).
Як вбачається з матеріалів справи, дійсно ОСОБА_2 з метою отримання коштів укладено декілька кредитних договорів, зобов»язання за якими останньою не виконуються, тому за адресою позивачки поступають звернення банків та колекторських компаній з приводу повернення заборгованості ( а.с. 48-54).
Відповідно до вироку Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2014 р. ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні кримінальних правопоршень передбачених ч.2 та ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання на підставі ст..ст. 70, 72 КК України у виді позбавлення волі строком на п»ять років , відповідно до ст..75 КК України звільнено від відбуття покарання з встановленням іспитового строку терміном на два роки з встановленням відповідно до ст..76 КК України обов»язків.
Відповідно до довідки КМНК «Соціотерапія» від 28.04.2015 р. вбачається, що в відділені НВ-5 з 27.01.2015 р. по 14.02.2015 р. проходила курс лікування ОСОБА_2
Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Святошиського району м.Києва від 24.04.2015 р. вбачається, що ОСОБА_3 обслуговується в амбулаторії №10, на прийом до лікаря дитина завжди приходить з бабусею.
Допитані судом в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 вказували суду на те, що : ОСОБА_4 є матір»ю позивачки, бабусею відповідачки, може стверджувати, що відповідачка з народження дитини ОСОБА_3, вихованням, утриманням дитини не займається, всі витрати та зобов»язання щодо дитини взяла на себе позивачка, оскільки відповідачка зловживає наркотичними засобами, то практично вона вдома не проживає, жодним чином дитиною не цікавиться, не вітає з святами, не вітала на 1 вересня, дитина болісно переживає коли мати з»являється вдома і потім раптово зникає, неодноразово сама свідок доглядала дитину оскільки відповідачка просто залишала дитину вдома, а позивачка на той час працювала і тепер для того щоб мати змогу опікуватись дит иною вимушена змінити місце роботи.
Свідок ОСОБА_5 вказував, що є братом позивачки та дядьком відповідачки, знає про відносини які склались в родині і може стверджувати, що дитиною займається виключно позивачка, вона відвідує школу де навчається дитина, водить дитину до лікарів, вітає з святами, відповідачка зловживає наркотичними засобами, коли приходить додому, виносить з дому речі.
Таким чином, суд вважає встановленими та підтвердженими матеріалами справи обставини, що відповідачка тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських (материнських) обов'язків стосовно неповнолітньої доньки, вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає та не надавала, не приймає участі у житті дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських ( материнських) прав.
Щодо заявлених вимог в яких позивач просить встановити опіку над ОСОБА_3 та призначити опікуном над нею ОСОБА_1 суд вважає дані вимоги такими, що заявлені передчасно, а тому дані вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 141, п.2 ч. 1 ст. 164, ст.165 Сімейного кодексу України, ст.ст. 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5
В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідачів, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя:
пр. № 2/759/1491/15
20 травня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - П»ятничук І.В.,
при секретарі - Ковтун Р.Г.,Колодій Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом
3-я особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації,
про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною та призначення опікуна, -
Керуючись ст.ст. 209, 218 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5
В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідачів, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: