АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2085/15 Справа № 175/4395/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

27 січня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Свистунової О.В., Ремеза В.А.

Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про повернення завдатку, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про повернення завдатку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про задоволення клопотання про забезпечення позову.

Розглянувши матеріал, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити у повному обсязі, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову, а ст.152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв"язку із застосуванням відповідних заходів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до відповідачів в якому просив суд стягнути на його користь суму завдатку у розмірі 1000 доларів США, що складає за курсом НБУ 12952 грн. Однак, в заяві про забезпечення позову позивач просив суд накласти арешт на належну відповідачці ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, вартість якої є значно більшою, ніж розмір заявлених позовних вимог.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову, оскільки не встановлена реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, вид забезпечення позову, який позивач просив застосувати, не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлена права звернення до суду з іншою заявою про забезпечення позову.

Отже, оскаржувана ухвала постановлена у відповідності з вимогами ст.ст. 151, 152 ЦПК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає провадженню у справі.

Головуючий

Судді