АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/493/15 Головуючий в І інстанції Сіянко В.М.
Категорія 5 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 13 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Ігнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Стародубця М.П.
При секретарі:Цулукіані І.О.

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Голопристанська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності на частку квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх син ОСОБА_11, після якого відкрилась спадщина, до складу якої входить окрім іншого квартира АДРЕСА_1. Позивачі разом з дітьми померлого - відповідачами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - є спадкоємцями першої черги за законом. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину вказаного вище нерухомого майна є неможливим, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. На підставі викладеного, після уточнення позовних вимог, позивачі просили визнати за кожним з них право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири за зазначеною вище адресою.

У ході розгляду справи третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частку квартири АДРЕСА_1. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що в період з 19 травня 1984 року по 22 листопада 2004 року вона перебувала в шлюбі ОСОБА_11, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу у 1992 році ними придбано спірну квартиру, що підтверджується ордером на житлове приміщення №12 від 13.02.1991 року та довідкою ЖБК №2 від 04.03.2014 року про повну сплату вартості квартири в 1992 році. Оскільки зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, просила визнати за собою право власності на ? частину цієї квартири.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючий в інтересах ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_10 просить не брати до уваги доводи викладені в ній та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта до суду апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ч.5 ст. 76 ЦПК України, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 19 травня 1984 по 22 листопада 2004 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.28-а,29).

На підставі рішення виконавчого комітету №21 від 04.02.1991 року ОСОБА_11, як члену ЖБК №2, видано ордер на сім'ю з чотирьох осіб на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 64,1 кв.м.(а.с.30-32,55).

Вартість квартири становить 12770 руб. Пайові внески за зазначену квартиру повністю було сплачено у 1990-1992 р.р., про що свідчить відповідна довідка ЖБК №2, видана 04.03.2014 року (а.с.34). Вказані обставини не спростовані як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Згідно ст.15 Закону України "Про власність"(чинним на час сплати сторонами пайового внеску) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ст.146 ЖК України, п.43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС України(ст.ст.22,24,28,29), а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.6 постанови "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18 вересня 1987 року №9та в п.11 постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 року №20у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах

Відповідно до ст. 61 СК Українивизначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зважаючи на те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 повністю сплатили пайовий внесок за квартиру в період зареєстрованого шлюбу і квартира є їх сумісно нажитим майном, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_10 права власності на 1/2 частину зазначеної вище квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира є особистою власністю спадкодавця ОСОБА_11, право власності на спірну квартиру виникло у нього після розірвання шлюбу із ОСОБА_10 22.11.2004 року на підставі рішення виконкому Голопристанської міськради від 22.12.2004 року (свідоцтво про право власності від 11.04.2005 року), колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки зазначене суперечить ст.15 Закону України "Про власність", за змістом якої право власності на квартиру виникає у члена ЖБК з моменту повного внесення пайового внеску за квартиру, а не з моменту отримання документів, які таке право посвідчують.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Тобто реєстрація права власності - це не виникнення самого права, а визнання і підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною від встановленого факту виникнення, переходу або припинення права власності.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, оскільки він застосовується за заявою сторони у спорі, а така заява в суді першої інстанції до ухвалення рішення суду - не подавалась. Окрім того, відповідно до ч.2 ст.72 СК Українидо вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Вказана норма пов'язує початок перебігу строку позовної давності щодо вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя з днем, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності, а не з моментом розірвання шлюбу.

Інші доводи апелянта висновки суду першої інстанції не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване і має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6, - відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 червня 2014 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: