Справа №487/2722/15-ц 24.07.2015 24.07.2015 24.07.2015
Провадження №22-ц/784/1605/15
Провадження №22-ц/784/1605/15 Суддя у 1-й інстанції - Темнікова А.О.
Категорія 46 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

24 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенка О.С.,

за участю:

- представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

- відповідача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 року ухвалене за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі,

встановила:

10 квітня 2015 року ОСОБА_7 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у належній їй квартирі АДРЕСА_1.

Позивач зазначала, що відповідач є її сином, він зареєстрований та проживав у зазначеній квартирі на правах члена її сім'ї.

З 2008 року він в квартирі не проживає, не сплачує за комунальні послуги, його речей в квартирі немає, проте не бажає знятися з реєстрації. На теперішній час у неї виникла потреба продати вищезазначену квартиру, але вона не має змоги цього зробити, оскільки в ній прописаний відповідач.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 більше року без поважних причин не проживає в квартирі, позивач просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою на підставі ст. 405 ЦК України та ст. 72 ЖК України.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався, як на незаконність набуття позивачем права власності на квартиру, так і те, що позивач перешкоджала йому користуватися квартирою.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення районного суду скасувати.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, свідків, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, районний суд виходив з того, що відповідач, який зареєстрований, як член сім'ї власника квартири, мав право користування жилою площею у квартирі, однак без поважних причин понад рік в ній не проживав.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 є сином позивача ОСОБА_6, якій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2007 року, після смерті батька ОСОБА_8, належить на праві власності квартира АДРЕСА_2.

Окрім позивача в належній їй квартирі, з 27 лютого 2007 року на правах члена сімї власника (як колишнього, так і теперішнього) зареєстрований відповідач ОСОБА_4

З 2006 року відповідач в спірній квартирі не проживає, оскільки після одруження та створення сімї добровільно змінив постійне місце проживання.

З цього ж часу, відповідач до квартири не вселявся, жодних дій щодо чинення йому перешкод у користуванні квартирою не вчиняв, до правоохоронних органів з цих питань не звертався.

Покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які допитані у суді апеляційної інстанції, не свідчать про те, що відповідач з поважних причин не користувався спірною квартирою, оскільки їх покази базуються на поясненнях ОСОБА_4, які стали їй відомі з його слів, а не обєктивного сприйняття дійсної реальності.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач без поважних причин не проживав у спірній квартирі, є вірним.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про наявність інших підстав для можливості проживання відповідача в спірній квартирі, які зводяться до переоцінки доказів у справі, висновків суду не спростовують і не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому правових підстав до задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: