Справа № 352/2799/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1335/2015
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р.Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря: Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Драгомирчанської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання права власності на недобудову (обєкт незавершений будівництвом) в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 13 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду від 13 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Драгомирчанської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання права власності на недобудову (обєкт незавершений будівництвом) в порядку спадкування відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду вимогам щодо законності та обгрунтованості вказує, що судом не враховано той факт, що його баба ОСОБА_4 отримала земельну ділянку та розпочала будівництво на законних підставах. Батько ОСОБА_5, подавши заяву до нотаріуса, фактично вступив в управління земельною ділянкою і незавершеним будівництвом, яке здійснювалось за його кошти. Дані обставини справи та подані документи судом не досліджено як і той факт, що відповідачу було відомо, що земельна ділянка належить спадкодавцю і, як наслідок, жодних дій щодо припинення права власності або вилучення земельної ділянки впродовж 15 років ним не було вчинено. Також при винесенні рішення судом неправильно застосовано норми ст. 1266 ЦК України спадкування за правом представлення, так як він подав заяву на прийняття спадщини на майно, що належало батькові, а не бабусі. Просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засіданні апелянт не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, представники: Драгомирецької сільської ради - ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вимоги скарги заперечили.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 28.02.2000 року померла баба позивача ОСОБА_4, яка 26.02.2000 року склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку площею 0,12 га, виділену під будівництво по вул. Крихівецька, 15 у с. Драгомирчани Тисменицького району Івано-Франківської області її синові, батькові позивача, ОСОБА_5 /а.с.10/ 05.02.2011 року останній помер у Російській Федерації (а.с.11, 32).

Із матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка площею 0,12 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку була надана в користування померлій ОСОБА_5, рішення про передачу у приватну власність даної земельної ділянки та Державного акту останній не видавалося, на даній земельній ділянці не споруджено житлового будинку, а тільки незавершена будівництвом господарська будівля, що підтверджується довідками Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району № 71 від 26.03.2015 року/а.с.17,53/. Таким чином, оскільки відсутній обєкт спадкування, то після смерті останньої право власності на ці обєкти не могло перейти ні до її сина, на користь якого вона склала заповіт, ні до позивача, як до онука в порядку ст.1266 ЦК України.

Враховуючи те, що спадкодавець не була власником даної земельної ділянки, яку вона заповіла своєму синові ОСОБА_5, а позивач звернувся з позовом про визнання права власності в порядку спадкування саме після смерті баби ОСОБА_5, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої держаним нотаріусом Тисменицької державної нотаріальної контори від 10.12.2014 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог /а.с16/.

Крім того, встановлено, що спадкоємцями першої черги по закону після смерті ОСОБА_4 залишилося троє її дітей: дочка ОСОБА_3 та двоє синів: ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а позивач не входить в коло спадкоємців першої черги.

Виходячи із змісту ч.ч.1, 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, він не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Тисменицького районного суду від 13 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: В.М. Вакарук

ОСОБА_12

ОСОБА_13