Номер провадження: 22-ц/785/230/15
Головуючий у першій інстанції Бабаков В.П.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів з 400 гривень на 1/3 частину від усіх видів заробітку. В обґрунтування позову посилалася на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 05.01.2012 року до досягнення донькою двадцяти трьох років. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2014 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2013 року змінено, вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання у розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 05.01.2012 року до досягнення донькою двадцяти трьох років.

Оскільки ОСОБА_3 на теперішній час продовжує навчання у ПрАТ "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна Академія управління персоналом" Одеський інститут, за спеціальністю "Менеджмент організації та адміністрування", оплата за яким становить 9 000 гривень, за перше півріччя мати ОСОБА_4 сплатила 4 500 гривень, то вона була змушена звернутися з даним позовом до суду (а. с. 1).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання щомісячно у розмірі 1/4 частин від усіх видів заробітку, починаючи з 27.06.2014 року до 10.06.2016 року. В іншій частині позову відмовлено (а. с. 49).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - відмовлено (а. с. 62).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права (а. с. 68-70).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народилася дочка: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 28.08.2007 року цей шлюб було розірвано. Дочка проживає разом із матір'ю, знаходиться на її повному утриманні, навчається у ПрАТ "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна Академія управління персоналом" Одеський інститут.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 1 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 були стягнуті аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 05.01.2012 року до досягнення донькою двадцяти трьох років. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2014 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2013 року змінено, вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, у розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 05.01.2012 року до досягнення донькою двадцяти трьох років (а. с. 4-6).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із положень ст. 199 СК України, в якій вказано, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і які потребують матеріальну допомогу до досягнення двадцяти трьохрічного віку за умови, що вони можуть таку допомогу надати. ОСОБА_2 працює з 16.06.2014 року в ПАТ " Одеський нафтопереробний завод" на посаді спеціаліста 2 категорії, має регулярний заробіток, що дає підстави для визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічні приписи містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наявність інших обставин не мають правового значення для перегляду розміру аліментів.

Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів позивач вказувала на те, що на момент звернення до суду із позовом її матеріальне становище погіршилось, вона продовжує навчання у ПрАТ "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна Академія управління персоналом" Одеський інститут, оплата за яким становить 9 000 гривень на рік, також вказує, що відповідач має постійне місце роботи - спеціаліст другої категорії дільниці послуг ПАТ "Одеський НПЗ", з посадовим місячним окладом у 8 000 гривень, має у власності автомобіль, земельні ділянки та двоповерховий будинок, матеріальний стан відповідача не погіршувався за весь час стягнення з нього аліментів, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Згідно до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак вказані позивачем обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, згідно відомостей, які містяться в трудової книжки вбачається, що відповідач 16.06.2014 року був прийнятий на роботу на посаду спеціаліста 2 категорії ПАТ " Одеський нафтопереробний завод", проте вже 14.10.2014 року він був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП Україну. Отже, на час ухвалення рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 був безробітним, його робота носила тимчасовий характер і не може вказувати на позитивну зміну його матеріального стану, а відтак висновок суду про доведеність у судовому порядку поліпшення матеріального стану, є помилковим.

Будь-яких доказів на підтвердження поліпшення матеріального стану ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що не доведено поліпшення матеріального стану ОСОБА_2, порушення ним прав позивачки, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів робить висновок, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню у зв'язку з безпідставністю вимог.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі не визначився з виниклими між сторонами правовідносинами, застосував закон, який не підлягає застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.