пр. № 4-с/759/40/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М. та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М. та зобов'язання вчинити дії.

В судове засіданні скаржник не з'явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності останнього.

Державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Телявський А.М. в судове засідання не з'явився, двічі викликався в судові засіданні для дачі своїх пояснень (заперечень), отримував судові виклики, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень (заперечень) на адресу суду не надіслав, зв'язку з чим суд дійшов до висновку про можливість розглянути скаргу у відсутності останнього, оскільки розгляд скарги у відсутності державного виконавця жодним чином не порушить процесуальних прав останнього.

З'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог скаржника, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи зі змісту ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 27.10.2014 року звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М. та зобов'язання вчинити дії.

Свою скаргу мотивував тим, що 14.10.2014 року через відділення поштового зв'язку «Укрпошта», він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2014 року ВП №44888610, винесену державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Телявським А.М., з примусового виконання виконавчого листа від 20.11.2013 року №2/759/4369/13, виданого Святошинським районним судом м. Києва.

Вважає вказану постанову незаконною та необгрунтованою, а також такою, що винесена з порушенням його матеріальних та процесуальних прав з тих підстав, що вищезазначений виконавчий лист, виданий судом, не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв'язку з чим вважає, що державний виконавець був зобов'язаний винести постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист не відповідав вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено в ході розгляду скарги, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні вищевказаної скарги (а.с.24-25 - ухвала суду першої інстанції).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.40, 41-43 - ухвала суду апеляційної інстанції).

Отже, як вбачається з виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №2/759/4369/13 від 11 листопада 2013 року, виданого судом 20 листопада 2013 року, копія якого міститься в матеріалах даної справи, в ньому наявні незрозумулі протиріччя, накшталт того, що виконавчий лист від 11 листопада 2013 року, виданий судом 20 листопада 2013 року, однак відмітка про набрання рішенням суду законної сили - 03 жовтня 2013 року, а строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - 03 жовтня 2014 року (а.с.5 -копія виконавчого листа).

Однак, постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Телявського А.М. від 29 вересня 2014 року, відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь Київського коледжу транспортної інфраструктури заборгованості у розмірі 14 418 грн. 39 коп., судового збору в сумі 144 грн. 18 коп. та послуг Банку в сумі 03 грн. 00 коп., а всього стягнуто 14 565 грн. 57 коп. (а.с.6 - копія постанови про відкриття виконавчого провадження).

Отже, задовольняючи вимоги даної скарги суд виходив з наступного.

Виходячи з роз'яснень п.1 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пунктом 3 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні врахувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Виходячи зі змісту ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписи ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» покладають на державного виконавця обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також, відповідно до ч.2,3 ст.11 цього Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом та має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню.

До того ж, з метою захисту інтересів стягувача державний виконавець має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Виходячи зі змісту ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, як вбачається з виконавчого листа, копія якого міститься в матеріалах справи, в ньому дійсно містяться протирічні відомості, а саме: виданий судом 20 листопада 2013 року, однак відмітка про набрання рішенням суду законної сили - 03 жовтня 2013 року, а строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - 03 жовтня 2014 року.

Незважаючи на викладене, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Телявським А.М., 29 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва 20 листопада 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Київського коледжу транспортної інфраструктури заборгованості у розмірі 14 418 грн. 39 коп., судового збору в сумі 144 грн. 18 коп. та послуг Банку в сумі 03 грн. 00 коп., а всього стягнуто 14 565 грн. 57 коп.

Хоча у відповідності до п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст.18 цього Закону.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що доводи скаржника, наведені у його скарзі є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тобто дії державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Телявського А.М., які полягали у винесенні останнім постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2014 року ВП №44888610, з примусового виконання виконавчого листа від 20.11.2013 року №2/759/4369/13, виданого Святошинським районним судом м. Києва, були неправомірними, оскільки зазначений виконавчий лист не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим вимоги даної скарги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», роз'ясненнями Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року, ст.ст. 208-210, 212-215, 292, 292, 383-387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М. та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М., які полягали у винесенні останнім постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2014 року ВП №44888610, з примусового виконання виконавчого листа від 20.11.2013 року №2/759/4369/13, виданого Святошинським районним судом м. Києва - неправомірними.

Постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М. про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2014 року ВП №44888610, з примусового виконання виконавчого листа від 20.11.2013 року №2/759/4369/13, виданого Святошинським районним судом м. Києва - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Лопатюк Н.Г.