У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

27 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації, Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації, Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що з 15 серпня 2003 року він працював на посаді вчителя Іваничівської допоміжної школи-інтернату, яку згідно рішення Волинської обласної ради від 11 червня 2004 року № 11/20 було перейменовано в Іваничівську спеціальну загальноосвітню школу-інтернат.

На підставі наказу № 183-к від 29 серпня 2014 року виданого управлінням освіти і науки Волинської облдержадміністрації його було звільнено з посади вчителя Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач просив поновити його на посаді вчителя фізичного виховання та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 30 серпня 2014 року по 15 жовтня 2014 року в розмірі 6610 грн. 50 коп. та за час вимушеного прогулу у розмірі 8079 грн. 50 коп. та витрати на правову допомогу.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді вчителя фізичного виховання та ритміки Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат.

Стягнуто з управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9444 грн 46 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 783,17 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі Іваничівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні судами дотримані норми процесуального та матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли вірного висновку про те, що скорочення чисельності і штату працівників школи-інтернат на час звільнення позивача з роботи не було, а тому підстави для звільнення з роботи відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України - відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Іваничівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов І.К. Парінова