У х в а л а

18 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Горелкіної Н.А., Парінової І.К.,Касьяна О.П., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи: Гатненська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов'язання вчинити певні дії, встановлення порядку користування жилим будинком; за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про поділ будинку,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні власністю, відновити вхід до горища та привести горище у попередній стан, встановити порядок користування будинком.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що він та відповідач є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, де відповідач без його згоди провів самочинну реконструкцію горища будинку, чим порушив його права.

У лютому 2009 року ОСОБА_8 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив поділити будинок, посилаючись на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 серпня 1991 року належить на праві власності 19/25 частини цього будинку, а 6/25 частини будинку належить ОСОБА_6, і йому та відповідачу може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом, здійснена ним забудова не порушує права ОСОБА_6, оскільки дах будинку потребував ремонту, на який витрати повинні нести співвласники разом. Він, облаштувавши мансарду, забезпечив належне функціонування першого поверху будинку, частиною якого користується і ОСОБА_6, просив виділити йому у власність приміщення спірного будинку: І поверх-1-1 (площа 9,0 кв. м.), 1-2 (площа 15,6 кв.м.), 1-3 (площа 5,8 кв.м.), 1-4 (площа 10,8 кв.м.), 1-5 (площа 16,4 кв.м.), 1-6 (площа 9,5 кв.м.), ІІ поверх-1,7 (площа 11,6 кв.м.), 1-8 (площа 20,8 кв.м.), 1-9 (площа 18,2 кв.м.), 1-10 (площа 8,1 кв.м.), 1-11 (площа 24,5 кв.м.).

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 березня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 та зустрічного позову ОСОБА_8 відмовлено.

03 грудня 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У березні 2015 року представник позивача ОСОБА_6 подав заяву про перегляд цієї ухвали з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ч. 3 ст. 79, ст. 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 212, 319, 321, ч. 4 ст. 376, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 375, ст. 391 Цивільного кодексу України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов'язання вчинити певні дії, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року у справі про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 серпня 2010 року у справі про знесення самовільної побудови, приведення будівлі в попередній стан, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання права власності на самочинну прибудову та надбудову до частини жилого будинку, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 березня 2011 року у справі про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, якою рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року у справі про знесення самочинно збудованої прибудови, якою рішення апеляційного суду про задоволення позову залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року у справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, знесення самочинного будівництва, стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди, якою ухвалу апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про знесення самочинного будівництва та відмови у задоволенні позову про стягнення витрат на відшкодування моральної шкоди залишено без змін;

- рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 квітня 2008 року у справі про визнання будівництва самочинним, його знесення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, яким позов задоволено;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2009 року у справі про поновлення порушених прав і відшкодування моральної шкоди, якою рішення апеляційного суду про задоволення позову залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року у справі про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю, виділ частки із спільної часткової власності, якою рішення апеляційного суду скасовано, а рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовів залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2011 року у справі про вселення, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якою рішення апеляційного суду скасовано, а рішення суду першої інстанції про задоволення позову залишено без змін.

Перевіривши доводи заяви, зміст судових рішень, на які посилається заявник, та судового рішення, про перегляд якого подана заява, колегія суддів дійшла висновку, що справу потрібно допустити до провадження Верховного Суду України з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подана заява, вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, виходили із того, що ОСОБА_6 не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог про наявність перешкод з боку відповідача щодо користування власністю та порушення його прав, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, а встановлення конкретного порядку користування частинами будинку та горища зазначеного спірного жилого будинку є неможливим, оскільки приміщень, які позначені в технічному паспорті, станом на 6 вересня 2004 року фактично не існує, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим на 3 січня 2009 року, а існуючі приміщення є самовільно добудованими та перебудованими і не введеними в експлуатацію належним чином.

Зі змісту ухвал суду касаційної інстанції від 21 березня 2012 року, 18 грудня 2013 року, 11 серпня 2010 року, 30 березня 2011 року, на які посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах вбачається, що суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справи на новий розгляд, виходив з того, що судами не встановлені фактичні обставини справ, які мають значення для правильного їх вирішення, тобто порушено норми процесуального права, і при цьому судом не застосовувались норми матеріального права, а відтак і їх неоднакове застосування судом касаційної інстанції в даному випадку відсутнє.

Зі змісту ухвал суду касаційної інстанцій від 26 листопада 2014 року, 23 квітня 2008 року 18 листопада 2009 року, 22 травня 2013 року, 19 жовтня 2011 року, на які також посилається заявник, вбачається, що ці судові рішення ґрунтуються на інших встановлених судами фактичних обставинах справ та їх оцінці, крім того, підстави позовів та зміст позовних вимог у деяких випадках є різними у порівнянні із судовим рішенням, про перегляд якого подана заява, тому неоднакового застосування ч. 3 ст. 79, ст. 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 212, 319, 321, ч. 4 ст. 376, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 375, ст. 391 Цивільного кодексу України не відбулось.

За таких обставин наведені заявником доводи не містять ознаки, які згідно з вимогами статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень суду касаційної інстанції, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи: Гатненська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов'язання вчинити певні дії, встановлення порядку користування жилим будинком; за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про поділ будинку, за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: Н.А. Горелкіна

О.П. Касьян

І.К. Парінова

С.П. Штелик