Провадження № 22-ц/779/475/2015
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представників: апелянта - ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а :

Позивач у серпні 2014 року звернулась в суд до відповідача із зазначеним позовом та просила визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - 1/3 квартири АДРЕСА_1, що належала на праві спільної сумісної власності її покійному батькові, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачці.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2015 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину по АДРЕСА_1 в порядку відмови ОСОБА_8 від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 821,80грн. судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в яких посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт обґрунтувала свої вимоги тим, що вона не порушує право позивача на набуття нею права власності на спадкове майно а тому не може бути відповідачем по справі. Той факт, що позивач не може зареєструвати за собою право власності через відсутність правовстановлюючих документів не з її вини. Таким чином судом ухвалено рішення відносно неї, яке потягнуло безпідставне стягнення з неї судових витрат та витрат на правову допомогу, розмір яких є для неї значним.

Крім того, особа, що відмовилась на користь спадкоємця від спадщини поза межами строку на спадкування і на момент смерті спадкодавця з ним не проживала, а отже і не прийняла спадщину від якої в подальшому відмовилась.

З вище наведених підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив про їх задоволення.

Представники позивача доводи апеляційної скарги заперечили, вважають її безпідставною, а рішення суду законним і обґрунтованим, яке просили залишити в силі.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.08.2012 року, яке набрало законної сили, визнано квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 43,00 кв.м, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7.

Зазначеним рішення встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.07.1957 року. Під час перебування в шлюбі ОСОБА_7 вступив у житлово-будівельний кооператив № 3, в якому в 1968 році отримав квартиру АДРЕСА_1, за яку в 1983 році повністю виплатив пай. Ці обставини сторонами не оспорюються.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що за ОСОБА_6 слід визнати право власності на 1/6 частину по АДРЕСА_1 так як її брат ОСОБА_8 відмовився від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6

Відмовляючи у визнанні права власності на іншу 1/6 частину квартири, суд виходив з того, що за ОСОБА_6 рішенням суду від 28.08.2012 року вже визнано право власності в порядку спадкування на зазначену частину.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Судом першої інстанції на підставі зібраних по справі письмових доказів правильно встановлено, що після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_1, а позивач є спадкоємцем першої черги, якій належить право на спадщину - 1/6 частину зазначеної квартири. Крім позивачки право на 1/6 зазначеної квартири мають відповідач по справі ОСОБА_5 - дружина померлого та син померлого ОСОБА_8

У відповідності до вимог ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 відмовився від своєї частки в користь ОСОБА_6 - позивачки по справі, що підтверджується довідкою Першої Івано-Франківської нотаріальної контори (а.с. 11). Крім того, державним нотаріусом рекомендовано ОСОБА_6 звернутись в суд для визнання в порядку спадкування та визнання права власності на 1/6 частину вищезазначеної квартири, від якої відмовився ОСОБА_8, оскільки у зв'язку з відсутністю документів на квартиру, видати свідоцтво про право на спадщину не представляється можливим (а.с.45).

Крім того, на запит апеляційного суду державним нотаріусом надано довідку (а.с. 79), з якої вбачається, що ОСОБА_8 відмовився від належної йому частки, після смерті батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в користь ОСОБА_6 - 11.08.2008 року. А тому, доводи апелянта про те, що така відмова відбулася поза межами встановленого строку є безпідставними.

Отже, судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна оцінка, враховано рішення суду від 28.08.2012 року, яким вже визнано право власності в порядку спадкування на іншу 1/6 частину квартири. На підставі зазначеного рішення скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_5 право власності на квартиру (а.с.12).

Посилання апелянта на те, що вона не може бути відповідачем по справі, оскільки не порушує права позивачки та не заперечує проти визнання за нею права власності на спадкове майно, не заслуговує на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься подане нею заперечення на позовну заяву, в якій вона не визнає позовні вимоги, просить справу закрити. Крім того державним нотаріусом рекомендовано ОСОБА_6 по даному питанню звернутися до суду з відповідним позовом.

Доводи апелянта про те, що з неї безпідставно стягнуто судовий збір та витрати по оплаті правової допомоги, колегія суддів відхиляє, оскільки такі витрати, понесені позивачкою, документально підтверджені, а тому суд правомірно, врахувавши вимоги ст. 88 ЦПК України стягнув їх з відповідачки в користь позивачки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський