Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/360/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Безуматов М. В.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.Л.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Олександрівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Олександрівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_3, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно - житловий будинок АДРЕСА_1. Вона являється спадкоємцем першої черги за законом. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом було надано відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв'язку з відсутністю у спадкодавця реєстрації права власності на житловий будинок.

Посилаючись на вказані підстави, позивач просила задовольнити позов.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачем з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позову. Зазначено, що суд неповно з'ясував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Суд дійшов неправильного висновку, що позивач не має права на житловий будинок, оскільки спадкодавцем за життя не було оформлено право власності на будинок.

Від представника Олександрівської селищної ради надішла письмова заява про розгляд справи без участі представника селищної ради та визнання позовних вимог в порядку ч. 1 ст.174 ЦПК України (а.с.102), аналогічна заява була подана до суду першої інстанції (а.с.57).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, представника позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження (а.с.6) ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Позивач прийняла спадщину, звернувшись у встановлений законом строк із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.60).

Державним нотаріусом Новгородківської районної державної нотаріальної контори Голобородько О.В. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.08.2014 року та відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що згідно архівної довідки ОКП «Кіровоградського ООБТІ» № 135 від 31.07.2014 року державна реєстрація права власності на житловий будинок на ім'я спадкодавця не проводилася, право власності не зареєстровано (а.с. 60, 61).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_3 за життя не набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, то і позивач, яка є її спадкоємцем такого права не має.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Олександрівської районної ради депутатів № 47 від 27.03.1958 року ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_1, загальною площею 900 кв.м (а.с.108).

Відповідно до копії договору надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 16.01.1959 року виконкомом Олександрівської ради депутатів було надано ОСОБА_5 земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 900 кв.м. (а.с.15-16).

Пунктом 9 вказаного Договору передбачено, що по закінченню будівництва зведені на земельній ділянці будови вступають в експлуатацію і стають особистою власністю забудовника після визнання уповноваженою комісією місцевої ради депутатів повної готовності зведених будов, оформленої актом комісії.

Згідно акта Олександрівської міської приймальної комісії у складі голови селищної ради депутатів, представників держсанінспекції, інспекції Держпожежнагляду МВС, інспекції по нагляду за утриманням індивідуальних домоволодінь будівництво домоволодіння, наданого ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 розпочате в 1957 році, закінчено в 1960 р., будова одноповерхова загальною житловою площею 43 кв.м., площа будов 62,4 кв.м., об'ємом 209 кв.м., прийняте в експлуатацію (а.с.17-19).

Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виданого ОКП «Кіровоградське ООБТІ», ОСОБА_2 було замовлено виготовлення технічної інвентаризації будинку (а.с.11-14).

Висновком КП «Олександрівське управління капітального будівництва в районі» про обстеження житлового будинку підтверджується, що за результатами обстеження конструктивна частина, архітектурне оформлення та благоустрій житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, не мають негативного впливу на сусідні садиби житлової забудови, що знаходяться на території селищної зони села (а.с.21-22).

Звітом КП «Архітектурно-планувальне бюро» підтверджується, що технічний стан будинку АДРЕСА_1 відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації (а.с.23-47).

Тобто, спірний будинок по АДРЕСА_1 не є самочинним будівництвом, оскільки ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку та з ним укладено договір (проект) на забудову будинку (а.с.15), будинок відповідає цьому проекту і прийнятий в експлуатацію, що підтверджується актом (а.с.17).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9).

Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_1 розпочата 20.08.1960 року, та довідки Олександрівської селищної ради № 1790 від 29.05.2014 року у вказаному будинку були зареєстровані: - ОСОБА_5 з 15.10.1965 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2; - ОСОБА_3 (дружина) була зареєстрована з 04.03.1964 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1; дочка ОСОБА_2 - з 27.03.1974 року по даний час; внук ОСОБА_6 - з 22.12.1992 року по даний час (а.с.52, 109-119).

Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Спадщина на спірний будинок після смерті ОСОБА_5 відкрилась до набрання чинності ЦК, тому слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину фактично прийняла його дружина ОСОБА_3 у відповідності до положень ст. 549 ЦК УРСР, проте право власності на будинок не оформила.

Позивач, як єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, протягом шести місяців звернулася до нотаріальної контори, однак нотаріусом видано постанову про відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадковий будинок.

Згідно ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз"яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1 на ім"я спадкодавця ОСОБА_3 позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті своєї матері.

Нотаріусом відмовлено в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 № 7

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Однак, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; належним чином не перевірив доводів та заперечень сторін, не дослідив та не дав відповідної оцінки наданим ними доказам; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них; не звернув уваги на докази і обставини, які підтверджують набуття права власності на спірний будинок ОСОБА_5, факт прийняття спадщини після його смерті ОСОБА_3, а потім позивачем - спадкоємцем останньої, та дійшов передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на спірний будинок.

Висновки суду зроблені без врахування вимог абзаців 2, 3 п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 щодо відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, наявності відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, не надано правової оцінки набуття права власності на будинок попереднім спадкодавцем відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірний будинок належав спадкодавиці ОСОБА_3 на праві власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який відповідно до чинного на той час законодавства набув право власності на це нерухоме майно після прийняття його в експлуатацію. Право власності на спірний будинок на час відкриття спадщини не зареєстроване за спадкодавцем, тому позивач має право на захист свого права шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Олександрівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: