Провадження № 22-ц/783/1679/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: представника заявника ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2014 року у справі за поданням державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, -

в с т а н о в и л а:

ухвалою Галицького районного суду м. Львова у задоволенні подання державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив начальник Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3.

У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції при постановленні зазначеної ухвали неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, не дотримано вимог процесуального права. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції не вжив жодних заходів для належного повідомлення державного виконавця про розгляд подання. Крім того, зазначає, що висновок суду про те, що державним виконавцем не представлено доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання зобовязань не відповідає, на його думку, обставинам справи, оскільки боржник був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та отримав у встановленому законом порядку вимогу про необхідність зявитися до державного виконавця, однак не зявився та не вчиняв жодних дій, спрямованих на виконання своїх зобовязань. Вважає, що висновок суду про передчасність звернення із поданням про обмеження у справі виїзду за кордон є безпідставним, оскільки виконавче провадження, згідно вимог закону, слід завершити протягом 6 місяців з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а на момент звернення з таким до Галицького районного суду м. Львова минуло вже 2 місяці. Крім того, зазначає, що вчинені у виконавчому провадженні дії не дали змоги виконати рішення суду, тому у звязку із ухиленням боржника від виконання рішення суду, просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та постановити нову, якою задовольнити подання про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ГУЮ у Львівській області Берегових 05.12.2014 року звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, який проживає у м. Львові на вул. Карбишева, 9/13, обґрунтовуючи необхідність застосування такого заходу наявністю в боржника невиконаних зобов'язань перед ПАТ «Концерн Хлібпром».

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах подання державного виконавця відсутні будь-які докази ухилення ОСОБА_4 від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду (а.с.18).

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ч.2 та п.п.2, 5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», серед іншого, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, а громадянинові України, який не має паспорта громадянина України для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Частиною 1 ст.377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Таке подання, відповідно до ч.2 зазначеної статті, суд негайно розглядає без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що суд при розгляді подання державного виконавця про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межу України зобовязаний дослідити необхідність тимчасового обмеження боржника фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України і встановити факти ухилення боржника від виконання зобовязання або їх відсутність. При цьому, обовязок доведення зазначених обставин та фактів покладається на державного виконавця.

Про обґрунтованість такого висновку колегії суддів свідчить також і правова позиція Верховного Суду України, висловлена в узагальненні судової практики щодо вирішення спорів про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року.

Як вбачається із матеріалів справи, розглядаючи зазначене подання, суд першої інстанції не повідомив про розгляд подання, всупереч вимогам ст.377-1 ЦПК України, державного виконавця та розглянув подання за його відсутності, що унеможливило зясування обставин справи та перевірку їх доказами і, враховуючи зміст подання та обсяг долучених до нього доказів, не визнав при цьому явку державного виконавця обовязковою, що рекомендовано Верховним Судом України в узагальненні судової практики щодо вирішення спорів про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи вказане, а зокрема те, що судом першої інстанції вирішено питання тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон всупереч встановленому порядку, ухвалу слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2014 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_5