Номер провадження: 22-ц/785/5715/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- ОСОБА_2

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, треті особи Відділ Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, Центральний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 3-6), в якому просив: виключити із акту опису та звільнити з-під арешту автомобіль марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: JMBLRNA4W4Z000598, реєстраційний номер: ВН1661ВI, що належить на праві власності ОСОБА_3, накладеного постановами відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 26 січня 2011 року, 11 квітня 2012 року, 18 вересня 2012 року, 15 січня 2013 року, 27 листопада 2013 року та 07 квітня 2014 року, а також постановами центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 05 листопада 2013 року та 19 лютого 2014 року; заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «Приват Банк» права розпорядження відносно автомобіля марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2004, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: JMBLRNA4W4Z000598, реєстраційний номер: ВН1661ВI.

В обґрунтування предявленого позову позивач, як зазначено в рішенні суду, посилався на відсутність законних підстав для збереження спірного майна під арештом, оскільки це перешкоджає позивачу в можливості здійснити звернення стягнення на спірне майно, яке обтяжене заставою на користь ПАТ КБ «Приват Банк» (а. с. 3-6).

Як зазначено в рішенні суду, представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та представник третьої особи центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в судове засідання не зявились, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістили. Відділ ДВС Іллічівського міського управління юстиції надіслав письмові заперечення проти позову (а. с. 49-51), в яких зазначив про відсутність будь-яких порушень з його боку при накладенні арешту на спірне майно, розгляд справи просив проводити без участі представника відділу, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2015 року, в якій просить скасувати рішення суду від 02.04.2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

В судове засідання учасники процесу не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 05.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ODILAE00000044, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 28 684,79 дол. США (а. с. 7-11).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та відповідач уклали договір застави автотранспорту № ODILAE00000044 від 05.09.2007 року. Відповідно до умов договору застави відповідач передав в заставу позивачу автомобіль марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: JMBLRNA4W4Z000598, реєстраційний номер: ВН1661ВI, що належить на праві власності, ОСОБА_3 (а. с. 12-16).

На підставі рішень Іллічівського міського суду Одеської області від 08.02.2012 року та 21.07.2014 року були видані виконавчі листи про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 заборгованості за кредитними договорами на користь ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 1 139 926,17 грн., та на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 935 675,29 грн. та 59 874,85 дол. США (а. с. 52-54).

Постановами Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаних виконавчих листів; винесено постанову про накладення арешту на вказаний автомобіль марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: JMBLRNA4W4Z000598, реєстраційний номер: ВН1661ВI, що належить на праві власності ОСОБА_3 та оголошено заборону на здійснення його відчуження (а. с. 55-56).

Згідно витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 44182452 від 12.05.2014 року на вказаний автомобіль накладений арешт постановами відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 26 січня 2011 року, 11 квітня 2012 року, 18 вересня 2012 року, 15 січня 2013 року, 27 листопада 2013 року та 07 квітня 2014 року, а також постановами центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 05 листопада 2013 року та 19 лютого 2014 року (а. с. 17-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 57 вказаного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Частинами 1-5 статті 60 зазначеного Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і субєктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК. Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не повязані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами та доповненнями) за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно, якщо воно було реалізовано.

Враховуючи наведені положення закону, суд першої інстанції вважав, що предявлення позову про звільнення майна з-під арешту є способом захисту права власності особи від незаконних посягань на майно, який застосовується у випадку, коли особа, яка вважає себе власником спірного майна, не може здійснювати свої правомочності власника через те, що майно було арештоване державним виконавцем, тобто, коли є спір про право.

Зміст предявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог свідчить про відсутність між сторонами по справі спору щодо права власності на автомобіль марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: JMBLRNA4W4Z000598, реєстраційний номер: ВН1661ВI.

Враховуючи те, що позовні вимоги банку не є спором про право власності на спірне майно і направлені виключно на оспорювання законності дій органу ДВС, вчинених в процесі здійснення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту.

Щодо позовних вимог про заборону вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням позивача права розпоряджання відносно спірного автомобіля, суд також вважав необхідним відмовити у їх задоволенні, оскільки ці вимоги є похідними від позовної вимоги про звільнення майна з-під арешту, відмова у задоволенні якої, тягне за собою відмову у задоволенні інших позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки, відповідно до ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ODILAE00000044 (а. с. 7-11), зобовязання за яким забезпечено заставою автотранспорту, згідно договору застави № ODILAE00000044 від 05.09.2007 року (а. с. 12-16), відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 передав в заставу позивачу належний йому автомобіль марки Mitsubishi Grandis 2.4, 2004 року випуску, кузова JMBLRNA4W4Z000598, реєстраційний номер ВН1661ВI.

На підставі рішень Іллічівського міського суду Одеської області були видані виконавчі листи: 21.07.2014 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 1 139 926,17 грн. та витрат по оплаті судового збору в розмірі 3 441 грн. (а. с. 52), і 08.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 118 565,98 дол. США, що в еквіваленті становить 935 675,29 грн. та солідарно з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами 165 221,23 дол. США, що в еквіваленті становить 1 303 859,86 грн. і 59 874,85 дол. США, що в еквіваленті становить 472 508,37 грн. (а. с. 53-54).

Як встановлено судом першої інстанції, постановами Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаних виконавчих листів, винесено постанову про накладення арешту на вказаний автомобіль та оголошено заборону на здійснення його відчуження.

Згідно витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 44182452 від 12.05.2014 року на вказаний автомобіль накладений арешт постановами відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 26 січня 2011 року, 11 квітня 2012 року, 18 вересня 2012 року, 15 січня 2013 року, 27 листопада 2013 року та 07 квітня 2014 року, а також постановами центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 05 листопада 2013 року та 19 лютого 2014 року (а. с. 17-27).

Тобто, на вказаний автомобіль марки Mitsubishi Grandis 2.4, 2004 року випуску, кузова JMBLRNA4W4Z000598, реєстраційний номер ВН1661ВI, належний ОСОБА_3, накладено арешти, з метою виконання судових рішень по виконавчих провадженнях стягувачами по яких є інші особи.

Тому позовними вимогами позивача, який просить звільнити з-під арешту вказаний спірний автомобіль, зачіпаються права цих стягувачів.

Проте, суд першої інстанції не звернув на вище зазначене уваги, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та в ході розгляду справи ні позивачем ні судом до участі у справі не було залучено стягувачів по вище вказаних виконавчих провадженнях, по яких, з метою виконання судових рішень, було накладено арешт на вказаний автомобіль марки Mitsubishi Grandis 2.4, 2004 року випуску, кузова JMBLRNA4W4Z000598, реєстраційний номер ВН1661ВI, належний ОСОБА_3, який просить звільнити з-під арешту позивач, як заставодержатель., а було залучено до участі у справі лише боржника ОСОБА_3 та відповідні ВДВС.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи справу без залучення до участі у справі стягувачів по вище вказаних виконавчих провадженнях, вирішував питання стосовно їхніх прав без їх участі, чим порушив, враховуючи вище зазначене, норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не має повноважень відповідно до вимог чинного законодавства щодо залучення до участі у справі на стадії апеляційного провадження осіб, які не брали участі у справі в суді першої інстанції, відсутні правові підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» саме з цих підстав, що не позбавляє права останнього звернутися з відповідним позовом до суду першої інстанції, залучивши до участі у справі стягувачів по вищевказаних виконавчих провадженнях, по яких, з метою виконання судових рішень, було накладено арешт на вказаний спірний автомобіль, як того вимагає закон, для вирішення спору у встановленому законом порядку.

Таким чином, на підставі наведеного, судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2015 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Інші доводи апеляційної скарги судова колегія не приймає до уваги, оскільки вони стосуються суті спору, однак враховуючи підстави, з яких скасовується рішення суду, вони в даному випадку не мають правового значення.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, треті особи Відділ Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, Центральний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_4

ОСОБА_2