справа № 274/6661/14-ц
н/п № 2/0274/400/15
РІШЕННЯ

Іменем України

05.02.2015 року м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Щербака Д.С.,

з участю секретаря Поступайло Х.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з зазначеним позовом про визнання відповідача - ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивуються тим, що позивачі на праві спільної часткової власності є власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок належить їм на підставі договору дарування житлового будинку від 17 березня 2012 року, реєстр № 519, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області. Також, вони на праві спільної часткової власності є власниками земельної ділянки, належної до вищевказаного житлового будинку. Земельна ділянка належить їм на підставі договору дарування земельної ділянки від 17 березня 2012 року, реєстр № 521. посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області.

Відповідач по справі є рідним братом позивачів. Він проживав в Росії до 1995 року, після повернувся в Україну, звернувся до батьків з проханням про реєстрацію його місця проживання за вказаною вище адресою мотивуючи тим, що реєстрація йому потрібна для влаштування на роботу, був прописаний, проте з того часу не проживав у вказаному будинку. Пізніше батьки подарували зазначений житловий будинок та належну до нього земельну ділянку. Відповідач не проживає в зазначеному будинку, відповідно комунальних платежів не сплачував.

Актом обстеження житлових умов від 21 листопада 2014 року, проведеним комісією у складі сільського голови Лагути М.В., секретаря сільської ради Гук Г.В.. депутата сільської ради Вінцевич С.П., члена виконком ОСОБА_7, сусідки ОСОБА_8, встановлено, що відповідач з 1995 року, тобто 19 років зареєстрований, але не проживає у вищевказаному житловому будинку. Згідно довідок № 566, № 567 від 24 листопада 2014 року, виданих виконкомом Слободищенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Було встановлено, що відповідач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Даний житловий будинок є для їхнього особистого проживання та проживання членів їх сім'ї. Той факт, що в житловому будинку зареєстрований відповідач, заважає їм повноцінно ним користуватися, вони мають проблеми, пов'язані з його реєстрацією та не зобов'язані узгоджувати з ним в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження житловим будинком. Наявність реєстрації відповідача порушує охоронюване законом їх право власності, обумовлює додаткові витрати на сплату комунальних послуг. Крім того, не виключено, що через певний час відповідач повернеться в житловий будинок та може вимагати надати йому місце для проживання. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року.

В судове засідання позивачі не з'явилась, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, просили суд його повністю задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення судом.

В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло ст.ст.379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд враховує, що будинок є приватною власністю позивача по справі, а наявність реєстрації відповідача порушує охоронюване законом право власності, обумовлює понесення додаткових витрат на сплату комунальних послуг.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.

Враховуючи те, що відповідач з 1995 року без поважних причин не проживає у зазначеному будинку, станом житла не цікавиться, не сплачує комунальні рахунки, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право на користування житлом, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України. А відтак, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень за подання позову згідно оригіналу квитанції (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 197, 208, 209, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст.16, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.150, 156 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, 1963 року народження, таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, 1963 року народження, на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень, а саме по 121,80 гривень на кожну.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Д.С. Щербак