СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ районний суд м. КИЄВА
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі судді Кицюк В.С.,
за участю секретаря Божкова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач акцентує увагу на тому, що в цей же день справжність своїх намірів за цим Договором відповідач засвідчила в присутності нотаріуса шляхом власноручного написання відповідної заяви, в якій вона також зобов`язалась виплатити заборгованість до 31.08.2014 року.
При цьому позивач звертає увагу суду на тому, що сторони згідно ст.524 ЦК України самі визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Так, після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду справи було задоволено клопотання представника позивача та справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва у зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання відповідача в Шевченківському районі м. Києва на запит суду адресно-довідковим підрозділом ГУДМС України в м. Києві підтверджено не було, і позивач, посилаючись на можливість розгляду цієї справи за правилами альтернативної підсудності Солом`янським районним судом м. Києва згідно ч.8 ст.110 ЦПК України і заявив відповідне клопотання (а.с.24, 37-38, 40)
Пунктом 2.6 Договору про порядок виплати грошової заборгованості від 17.10.2013 року, укладеного між сторонами було передбачено, що виконання зобов`язання здійснюється боржником (відповідачем по справі) за місцем реєстрації кредитора (позивача по справі) (а.с.13)
В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що відповідач знявся з реєстрації в м. Києві і вибув до м. Харкова. На зроблений судом запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській обставі прийшла відповідь про те, що ОСОБА_2 зареєстрованою по м. Харкову і Харківській обставі також не значиться (а.с.44)
Відповідно до ч.3 ст.122 ЦПК України в разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване місце проживання або перебування відповідача, подальший виклик такої особи - відповідача у справі - здійснюється через оголошення у пресі.
Незважаючи на повідомлення сторін про дати, час та місце проведення судових засідань по цій справі відповідно до положень ст.74 ЦПК України шляхом направлення кореспонденції суду на зазначені в позовній заяві адреси, також додатково шляхом виклику відповідача в суд через розміщення оголошення в пресі, сторони в судове засідання не з`явилися (а.с.28-30, 59-60, 65, 76-78, 84, 86-90)
Представник позивача подав заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.85)
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зважаючи на викладене судом була винесена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів.
Так, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення у справі суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовується вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин і яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
При цьому, відповідно до принципів цивільного процесу саме сторони розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, визначаючи ті чи інші предмет і підстави позову (ч.1 ст.11 ЦПК України) і суд не вправі вийти за ці межі.
Крім того, саме сторони, в даному випадку позивач відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Визначившись же з тим, що справа буде розглянута в порядку заочного провадження, позивач апріорі вважається таким, що надав всі наявні у нього докази для встановлення обставин, на яких він ґрунтує свої вимоги, і для підтвердження тих взаємовідносин зобов`язального характеру між сторонами, на яких він наполягає.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, серед яких можуть бути договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України)
Так, з матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про порядок виплати грошової заборгованості, в якому сторони зазначили, що відповідач по справі визнає свою грошову заборгованість перед позивачем, яка виникла в результаті неналежного виконання нею договірних зобов`язань за договорами купівлі-продажу за готівковий рахунок у період часу з 28.12.2012 року по 12.06.2013 року та зобов`язується виплатити вказану грошову заборгованість в порядку та в строки, визначені даним Договором, а позивач відповідно прийняти виконаний обов`язок відповідача особисто або через уповноваженого представника (п.1.1 Договору) (а.с.12)
Також в Договорі зазначено, що у випадку зміни офіційного курсу Євро по відношенню до гривні за період виконання зобов`язань за цим Договором перевага у визначенні суми грошової заборгованості на момент її сплати надається еквіваленту, вказаному в п.1.2 Договору і на момент остаточного виконання відповідачем зобов`язання за цим Договором загальна сума сплачених коштів не може бути меншою ніж вказаний еквівалент (п.1.3 Договору)
Це узгоджується із положеннями статті 524 ЦК України, згідно яким зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Проте сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно п.2.2 строк дії Договору закінчується 31.08.2014 року, проте його закінчення не звільняє сторони від виконання обов`язків, передбачених ним самим.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України)
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України)
Як зазначалося судом вище, відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася та своїм правом спростувати доводи позивача не скористалася.
Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок їх визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.05.2015 року офіційний курс Євро складає - 23,41 грн., відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суму в розмірі 646069,18 грн.
Щодо стягнення з відповідача одночасно суми штрафу та пені, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України)
В разі невиконання або виконання з порушенням умов, визначених в договорі (неналежне виконання) зобов`язання вважається порушеним і можуть наставати наслідки, передбачені законом, в тому числі сплата неустойки (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України)
Розділом 3 Договору передбачені два різновиди відповідальності відповідача перед позивачем за порушення своїх зобов`язань за Договором, серед них штраф та пеня.
Згідно п.3.1 Договору в разі порушення відповідачем умов щодо строку виконання зобов`язання за цим Договором, вона зобов`язана сплатити позивачу штраф в розмірі 10% від суми заборгованості, яка залишилася несплаченою на момент прострочення виконання зобов`язання.
А згідно п.5.2 Договору у випадку прострочення виконання зобов`язання більше ніж на 5 календарних днів, відповідач також сплачує позивачу пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочки виконання.
Втім, незважаючи на те, що таке стягнення передбачено умовами договору, суд акцентує увагу позивача на тому, що одночасне стягнення штрафу та пені суперечить вимогам ст.61 Конституції України, виходячи з наступного.
За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.
За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи, що пеня та штраф є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам ст.61 Конституції України.
Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача лише пеню та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу.
Щодо розміру пені, який підлягає стягненню, суд вважає за можливе застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до положень якої суд має право зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, враховуючи, що розмір пені є значно вищим по відношенню до розміру заборгованості за основним боргом, а також ненадання позивачем доказів завдання негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання, суд вбачає підстави для зменшення розміру пені до 646069,18 грн.
Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору в розмірі 3654,00 грн. та згідно п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача відповідно до наданих представником позивача квитанцій в сумі 2539,50 грн. (а.с.73-75, 91-93)
На підставі викладеного та керуючись ст.61 Конституції України, ст. ст. 509, 525, 526, 533, 549, 551, 610, 611, 627, 629 ЦК України та ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, заборгованість за Договором про порядок виплати грошової заборгованості від 17 жовтня 2013 року в сумі 646069 (шістсот сорок шість тисяч шістдесят де`вять) гривень 18 копійок та 646069 (шістсот сорок шість тисяч шістдесят де`вять) гривень 18 копійок пені за несвоєчасне виконання зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, судові витрати на загальну суму 6193 (шість тисяч сто дев`яносто три) гривні 50 копійок.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Суддя В.С. Кицюк