У х в а л а

іменем україни

21 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Коломиярайпостач» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Коломиярайпостач» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з травня 2005 року по січень 2012 року позивач у товаристві не працювала, не виконувала жодної оплачуваної роботи по трудовому договору, а тому, відповідно до положень ст. 94 КЗпП України, не може вимагати виплати заробітної плати.

Інші доводи скарги законність та обґрунтованість судових рішень не спростовують.

Таким чином, касаційну скаргу на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2015 року слід відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко