АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1274/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/789/168/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Ходоровський М. В., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю сторін - представника ТОВ "Будівельні матеріали та конструкції" Погоратого І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бережанського районного суду від 17 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельні матеріали та конструкції" про стягнення заборгованості із заробітної плати та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельні матеріали та конструкції" до ОСОБА_2 про визнання недійсним трудового договору між працівником та юридичною особою ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бережанського районного суду від 17 грудня 2014 року закрито провадження у вказаній цивільній справі, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вищевказану ухвалу та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції. Вважає дану ухвалу незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права та без врахування обставин, які мають значення для справи. У судове засідання апелянт ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не з'явився. В заяві на адресу суду, просив розгляд справи проводити у його відсутності, апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача ТОВ "Будівельні матеріали та конструкції" Погоратий І.Р. у судовому засіданні відносно апеляційної скарги заперечив, вважає ухвалу суду першої інстанції постановленою відповідно до вимог закону і такою, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір укладений між юридичною особою ТОВ "Будівельні матеріали і конструкції" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, то даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та зроблений з додержанням вимог закону.

Так, судом встановлено, що 23.03.2010 року між ТзОВ "Будівельні матеріали та конструкції" в особі в.о. директора Валько І.М. та приватним підприємцем-фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір, згідно якого працівник зобов'язаний надати товариству необхідну кваліфіковану юридично-правову допомогу, а юридична особа оплачувати працю працівника в розмірі 3500 грн. (а.с.5).

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до ст.901 ЦК України за договором про наданння послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3 своєї постанови від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ст.ст.1, 2 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

У відповідності до ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановивши, що договір від 23.03.2010 року, укладений між сторонами по справі носить характер договору про надання послуг, а не трудового, і сторонами цього договору є дві юридичні особи (ТзОВ "Будівельні матеріали і конструкції" з одного боку та приватний підприємець - фізична особа ОСОБА_2 з іншого боку), суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку, що з врахуванням суб'єктного складу сторін даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому є безпідставними. Зокрема, посилання апелянта, що між сторонами існує трудовий спір, виходячи з умов укладеного договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки критеріями відмежування при вирішенні питання про підвідомчість спору є не лише його характер, а суб'єктний склад сторін, а зі змісту договору вбачається, що такий товариством укладений з приватним підприємцем - фізичною особою ОСОБА_2, тобто - між двома юридичними особами. Крім цього, сама по собі назва договору, яка сторонами зазначена як "трудовий", за відсутності інших належних і допустимих доказів про укладення такого (наказу чи розпорядження власника про прийом ОСОБА_2 на роботу, штатного розпису про існування у відповідача посади юриста, даних про сплату відповідачем передбачених законом відрахувань з заробітної плати позивача та ін.), на думку колегії суддів, не може свідчити про існування між сторонами трудових відносин. Натомість, зі змісту договору, укладеного між сторонами, обоє з яких є суб'єктами господарських відносин, випливає, що між сторонами укладено договір про надання послуг.

Сам по собі невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, на думку колегії суддів, не може бути підставою для розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4; 315 ч.ч.1,2; 317 ч.1, 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Бережанського районного суду від 17 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Б. Щавурська