Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 333/7828/14 Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
№ провадження 22-ц/778/2573/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„02" липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, стягнення нарахованих, але на виплачених сум заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» до ОСОБА_2 про стягнення доплати молодого спеціаліста, як суми основної заборгованості в розмірі 26 204 грн. 16 коп., -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мотор Січ» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, стягнення нарахованих, але на виплачених сум заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

У позові зазначав, що 25 червня 2011 року на підставі трудового договору він був прийнятий на роботу до відповідача у цех № 49 на посаду інженера-програміста.

Протягом 2013 року відповідач змусив його працювати надурочно 285 годин, що є порушенням трудового законодавства.

В липні 2014 року відповідач порушив строки виплати заробітної плати, не виплативши йому аванс за першу половину місяця, що підтверджується випискою з карткового рахунку, отримати кошти йому було запропоновано лише 25.07.2014 року.

Таким чином, відповідач порушив норми залучення його до надурочних робіт та порушив строки виплати заробітної плати, передбачені КЗпП України.

З цих підстав 29 липня 2014 року він подав заяву до канцелярії відповідача, в якій просив звільнити його відповідно до ч.3 стю.38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства про працю та умов колективного договору. Зазначену заяву було зареєстровано за № 1126.

29 липня 2014 року другий екземпляр вказаної заяви про звільнення він відправив на адресу відповідача рекомендованим цінним листом з повідомленням про вручення і описом вкладення.

Не одержавши відповіді на подану 29 липня 2014 року заяву про звільнення, 08.08.2014 року він надіслав відповідачу повторну заяву, в якій, зокрема, зазначив, що ним будо додержано двотижневий строк на попередження про звільнення, ніякої відповіді йому надано не було, а тому він вважає себе звільненим з передбачених ч.3 ст. 38 КЗпП підстав і з 11 серпня 2014 року не буде виходити на роботу(а.с.14).

14 серпня 2014 року відповідач надіслав йому відповідь на заяву про звільнення, в якій повідомив, що заява про звільнення не підлягає розгляду через невідповідність дати написання заяви 28 липня 2014 року із датою її поштового відправлення 29 липня 2014 року.

18 серпня 2014 року відповідач надіслав йому відповідь на повторну заяву про звільнення, в якій зазначив, що не вбачає підстав для визнання його звільненим через невідповідність його заяви вимогам чинного законодавства.

На звернення до відповідача 09.09.2014 року його представника із заявою про проведення розрахунку та видачу копії наказу про звільнення і трудової книжки була отримана відмова.

Згідно з повідомлення на інформаційному стенді підприємства, його було звільнено 11 серпня 2014 року за прогул без поважних причин.

За викладених обставин, своє звільнення вважає незаконним.

Вказаними неправомірними діями йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 2 000 грн., яка полягає в тому, що відповідач через неіснуючі формальні причини відмовив йому в законному праві на звільнення, не провів розрахунок при звільнення, заборгував нараховані, але не виплачені суми заробітної плати на день звільнення.

Посилаючись на зазначені обставини, остаточно просив визнати його звільненим з ПАТ «Мотор Січ» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з формулюванням «у зв'язку з порушення власником або уповноваженим ним органом законодавча про працю», зобов'язати відповідача змінити запис в трудовій книжці, вказавши підставою звільнення ч.3 ст.38 КЗпП України з формулюванням: «У зв'язку з порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю», стягнути на його користь вихідну допомогу в розмірі його тримісячного середнього заробітку, 2 000 грн.у відшкодування моральної шкоди, заборгованість по нарахованій, але не виплаченій при звільнення заробітній платі, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день ухвалення рішення суду.

У листопаді 2014 року ПАТ «Мотор Січ» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення доплати молодого спеціаліста, як суми основної заборгованості в розмірі 26 204 грн. 16 коп.

В зустрічному позові зазначало, що між товариством та відповідачем був укладений договір № 245/12 від 15.11.2012 року, предметом якого є прийняття останнього на роботу у цех № 49 інженером-програмістом в якості молодого спеціаліста та нарахування йому доплат згідно з Положенням «Про порядок нарахування доплат молодим спеціалістом».

У зв'язку з укладеним договором, працівник повинен працювати на підприємстві протягом 3 років, а саме, з 01.11.2012 року по 31.10.2015 року.

Відповідно до п.2 вищевказаного договору, сторони прийняли на себе певні зобов'язання, а саме, підприємство зобов'язується кожного місяців протягом 3-х років нараховувати робітнику доплату у розмірі, передбаченому п.3.1 договору, а працівник зобов'язується: виконувати обов'язки, покладені на нього трудовим договором, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та режиму роботи відповідно до графіку роботи на АТ «Мотор Січ», виконувати вимоги діючого законодавства, стандартів, положень інструкції, колективного договору, програму стажування, відпрацювати на підприємстві до 31.10.2015 року.

Крім того, відповідно до п.4 договору, у випадку звільнення до спливу строку, передбаченого п.2.2.4, з власного бажання або за ініціативою роботодавця по ст.ст.40,41 КЗпП України, працівник повинен відшкодувати підприємству в повному обсязі отримані доплати.

Оскільки зобов'язання за договором № 245/12 від 15.11.2012 року підприємство виконало у повному обсязі, прийнявши відповідача на роботу в якості молодого спеціаліста та за час роботи виплативши йому доплату в сумі 26 204 грн. 16 коп., однак до спливу встановленого у договорі строку, тобто до 31.10.2015 року, ОСОБА_2 самовільно залишив виробництво і був звільнений з 11.08.2014 року наказом № 1842 від 29.08.2014року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП, ПАТ „Мотор Січ" просило стягнути з відповідача доплати молодого спеціаліста, як суму основної заборгованості, в розмірі 26 204 грн. 16 коп. та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2014 року прийнято зустрічний позовом до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року первісний позов задоволено частково.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_2, вказаної у наказі Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» № 1842/п від 29.08.2014 року на розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст.38 КЗпП України з 11.08.2014 року.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» внести запис в трудову книжку ОСОБА_2 про зміну формулювання звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України (вчинення прогулу без поважних причин) на ч.1 ст.38 КЗпП України (звільнити за власним бажанням).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 5 929 грн. 43 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13 521 грн. 90 коп., а всього 19 451 грн. 33 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині первісних позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позову задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» доплату молодого спеціаліста як суму основаної заборгованості в розмірі 26 204 грн. 16 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» судовий збір у розмірі 262 грн. 58 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким його позов задовольнити в повному обсязі, у задоволені зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Мотор Січ», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення первісного позову скасувати, в частині задоволення зустрічних позовних вимог залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ПАТ «Мотор Січ»,- відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрутованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвалене по справі рішення щодо часткового задоволення первісного позову ОСОБА_2 в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 25 червня 2011 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Мотор Січ», працюючи на посаді інженера-програміста цеху № 49(а.с.96). 28 липня 2014 року подав заяву про звільнення з роботи у зв"язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю( ч.3 ст. 38 КЗпП), другий екземпляр якої 29.07.2014 року відправив на адресу відповідача рекомендованим цінним листом з повідомленням про вручення і описом вкладення (а.с.123-125), а 08.08.2014 року подав заяву, в якій підтверджував намір звільнитися з роботи з визначених у раніше поданих заявах підстав з 11.08.2014 року(а.с.14).

Причинами звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП вказував порушення роботодавцем строків виплати авансу за липень 2014 року, а також перевищення граничних норм застосування надурочних робіт у 2013 році.

Наказом № 1842/п від 29.08.2014 року його було звільнено із займаної посади за прогули без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП, за самовільне залишення виробництва з 11.08.2014 року(а.с.47).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зміни формулювання причин звільнення з п.4 ст. 40 КЗпП, суд правильно виходив з доведеності того, що відсутність позивача на роботі з 11.08.2014 року була пов"язана із закінчення обумовленого ним строку попередження про звільнення за власним бажанням, згідно поданих відповідачу заяв, а тому не є прогулом у розумінні п.4 ст. 40 КЗпП.

Разом з тим, змінюючи формулювання звільнення на ч.1 ст. 38 КЗпП України, суд порушив ст. 11 ЦПК України, не врахувавши, що такі вимоги ОСОБА_2 не заявлялись.

Обгрунтовуючи зміну підстави звільнення позивача на ч.1 ст. 38 КЗпП, а не на ч.3 ст. 38 КЗпП, суд виходив з недоведеності того, що відповідачем щодо працівника ОСОБА_2 порушувалось законодавство про охорону праці, умов колективного договору і з цих підстав дійшов висновку про відсутність передбачених ст. 44 КЗпП умов для виплати йому вихідної допомоги.

З вказаним висновком суду в повній мірі погодитися не можна.

Як передбачено п.3.4 умов колективного договору АТ „Мотор Січ" на 2014-2016 роки, всім працівникам акціонерного товариства заробітну плату виплачують регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За правилами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні представник відповідача не заперечував, що внаслідок припущеної бухгалтерією технічної помилки, аванс за липень 2014 року ОСОБА_2 у встановлений умовами колективного договору строк виплаченим не був і нараховані кошти працівнику було запропоновано отримати у касі підприємства лише 25.07.2014 року ( а.с.107), при цьому порушення носило разовий характер.

На вказану обставину суд належної уваги не звернув.

Між тим, за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч.3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на ч.3 ст. 38 КЗпП України.

При цьому істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч.3 ст. 38 КЗпП України, оскільки такі категорії цією нормою не передбачені.

Отже судом не враховано, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України значення має лише факт порушення законодавства про працю, що спонукав працівника припинити трудові відносини з відповідачем, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та його істотність.

Вказана правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі № 6-157цс12, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, висновок суду про необхідність зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_2 на ч.1 ст. 38 КЗпП замість ч.3 ст. 38 КЗпП, не відповідає з фактичним обствинами справи, які були визнані стронами, та не погоджується з вимогами норм матеріального та процесуального права.

У зв"язку із викладеним, рішення в цій частині підлягає скасуванню, а вимоги щодо зобов"язанння відповідача змінити формулювання причин звільнення на ч.3 ст. 38 КЗпП - задоволенню.

Крім того, за наявності факту порушення законодавства про працю працівник має підстави для реалізації передбаченого ч.3 ст. 38 КЗпП права на розірвання трудового договору у визначений ним строк з отриманням вихідної допомоги.

З цих підстав підлягає скасуванню рішення в частині відмови у стягненні з відповідача на користь ОСОБА_2 вихідної допомоги, яка, відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору вніслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст. 38 і 39) виплачується у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Виходячи з довідки ПАТ „Мотор Січ"(а.с.95), середній заробіток ОСОБА_2 становив 2072 грн. 81 коп., отже сума вихадної допомоги складає 6218 грн.54 коп.

Не можна погодитися і з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, за змістом зазначеної норми підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди роз"яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров"я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Зважаючи, що доводи позивача про порушення його трудових прав у зв"язку з порушенням строків виплати заробітної плати та строків розрахунку при звільненні підтверджуються обставинами справи, керуючись при цьому принципом розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 грн.

Судом встановлено, що в день завільнення 11.08.2014 року трудова книжка ОСОБА_2не видавалась і сума розрухункових коштів йому не виплачувалась.

За поясненнями представника відповідача(а.с.35), причиною невиплати суми розрахункових була, зокрема, необхідність стягнення з працівника у зв"язку з його звільненням нарахованої йому за час роботи допалти молодого спеціаліста.

Зважаючи на те, що вирахування вказаної допомоги із заробітної плати працівника умовами Положення про порядок встановлення та нарахування доплат молодим спеціалістам ВАТ „Мотор Січ", затвердженого наказом № 459 від 26.11.2010 року, не передбачено, то доводи апеляційної скарги ПАТ „Мотор Січ" про безпідставність за вказаних обставин стягнення з підприємства в порядку ст. 117 КЗпП на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку не є переконливими.

Рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_2. про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 5929 грн. 43 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13521 грн. 99 коп. погоджується з фактичними обставинами справи та вимогами норм трудового зхаконодавства.

Правомірним по суті слід визнати і висновок суду про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ПАТ „Мотор Січ" про стягнення зі ОСОБА_2 виплаченої йому доплати молодому спеціалісту у розмірі 26204 грн. 16 коп.

Факт отримання доплати у названій сумі ОСОБА_2 не заперечував.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України та ч.1 ст. 1 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ч.2 ст. 97 КЗпП, ч.1 ст. 15 Закону України „Про оплату праці" форми і система оплати праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що взаємні зобов"язання сторін при здійсненні доплат, що нараховуються працівникам, прийнятим на роботу в ПАТ „Мотор Січ" за договором в якості молодих спеціалістів, встановлені Положенням про порядок встановлення та нарахування доплат молодим спеціалістам ВАТ „Мотор Січ", затвердженого наказом № 459 від 26.11.2010 року, за умовами якого(п.7), у разі звільнення молодого спецваліста до спливу строку, передбаченого договором за власною ініціативою або за ст.ст.40,41 КЗпП, молодий спеціаліст повертає підприємству отримані доплати.

Оскільки ніяких виключень щодо мотивів, з яких працівник звільняється за власним бажання, вказане Положення не містить, вимоги ПАТ „Мотор Січ" щодо зобов"язання ОСОБА_2повернути отримані за час роботи доплати у зв"язку зі звільненням до30.11.2015 року суд вірно визначив правомірними, оскільки вони були обгрунтовані умовами чинного на підприємстві та законного документа.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про непрвомірність стягнення суми доплати є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року по даній справі про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_2, вказаної у наказі Публічного акціонерного товариства „Мотор Січ" № 1842/п від 29.08.2014 року, на розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпП України з 11.08.2014 року та зобов"язання Публічне акціонерне товариство „Мотор Січ" внести запис в трудову книжку ОСОБА_2 про зміну формулювання причин звільнення з п.4 ст. 40 КЗпП України (вчинення прогулу без поважних причин) на ч.1 ст. 38 КЗпП України (звільнити за власним бажанням) та в частині відмови у стягненні вихідної допомоги і моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов"язати Публічне акціонерне товариство „Мотор Січ" внести запис в трудову книжку ОСОБА_2 про зміну формулювання звільнення на підставі наказу № 1842/п від 29.08.2014 року з п.4 ст. 40 КЗпП України за вчинення прогулу без поважних причин на ч.3 ст. 38 КЗпП України про звільнення за власним бажанням у зв"язку з невиконанням законодавства про працю та умов колективного договору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Мотор Січ" на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу у сумі 6218 грн.54 коп. та відшкодування моральної шкоди у сумі 200 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: