ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/193/15-ц
Провадження № 2/362/712/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Медведєва К.В.,

при секретарі - Савчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк «Дельта Банк» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача: 1) страхове відшкодування в сумі 14892,29 грн.; 2) витрати на проходження експертизи у лікаря - нарколога в сумі 267,00 грн.; 3) моральної шкоди за приниження ділової репутації в сумі 5000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано наступним. Керуючи забезпеченим транспортним засобом, позивач під час руху заднім ходом не переконалась, що це буде безпечно допустила наїзд на перешкоду, у вигляді бетонного блоку, в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження в розмірі 14892,29 грн. Позивач зазначає, що оскільки у неї не було з собою мобільного телефону, то після ДТП вона попрямувала додому звідки зателефонувала за телефоном, номер якого позивачу надано страховою компанією, і повідомила про страховий випадок. При розмові з оператором, останній наполягав на необхідності проведення огляду у лікаря - нарколога, що позивачем було зроблено і витрати на це склали 267,00 грн. Позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, натомість відповідач відмовив у виплаті.

Крім того, позивач зазначає, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань, потягнуло приниження ділової репутації позивача, оскільки остання працює з людьми у галузі рієлторських послуг, і на зустріч з клієнтами позивач була змушена була прибувати на пошкодженому автомобілі.

В письмових запереченнях проти позову, представник відповідача з посиланням на ст. 979, 991 ЦК України, ст. 16, 26 Закону України «Про страхування» зазначив, що п. 14.3. договору страхування, страхувальник зобов'язаний до зміни обставин (картини) події (місцезнаходження учасників ДТП, слідів настання страхового випадку і т.н.), що сталася, але не пізніше, ніж через 2 години, повідомити про настання страхового випадку страховика (представника Страховика). І уразі відсутності повідомлення страхувальника про настання страхового випадку з місця події безпосередньо до зміни обставин (картини) події, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву зазначив, що у разі виконання даного обов'язку, страховик направляє на місце настання страхового випадку аварійного комісара, що здійснює фото фіксацію місця настання ДТП та фіксує характер пошкоджень застрахованого автомобіля. Також аварійний комісар відбирає пояснення в учасників (учасника) ДТП та опитує свідків, щодо обставин настання страхового випадку. Тобто, аварійний комісар самостійно з'ясовує причини та обставини страхового випадку, а також визначає розмір збитків завданих застрахованому автомобілю.

Невиїзд аварійного комісара на місце настання страхового випадку страховик позбавлений можливості скласти аварійний сертифікат, що унеможливлює здійснення страхової виплати.

Крім того, представник відповідача зазначає, що у справі неналежний позивач, оскільки вигонабувачем за договором визначено Акціонерний товариство Комерційний Банк «Дельта Банк», а отже договір є договором на користь третьої особи (ст.. 636 ЦК України), а тому право вимоги до страхової компанії має саме банк, а не позивач, при цьому позивачем суду не надано доказів, що банк передав останньому своє право або уповноважив позивача на пред'явлення такого позову.

Також представник відповідача в письмових запереченнях проти задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки п. 17.3.11 сторони погодили, що страховик не відшкодовує непрямі збитки, заподіяні страховим випадком (втрата товарної вартості, моральна шкода, втрачений прибуток, простій, перерва у виробництва, втрачена вигода, інфляційні збитки, річні проценти та ін..).

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач зазначила, що на автомобіль позивач отримала кредит в банку і уклала договір майнового страхування із страховою компанією, яку визначено банком. Позивач вказала, що на час ДТП з собою позивач телефон не взяла, а тому перехожі викликали ДАІ по факту ДТП, проте позивач не змогла зателефонувати безпосередньо з місця ДТП до колцентру страхової компанії, натомість після оформлення ДТП працівниками ДАЇ поїхала до дому звідки і зателефонувала до колцентру.

Також позивач повідомила, що працює продавцем у магазині «Фуршет», не може підтвердити факт роботи у галузі нерухомості. Також позивач повідомила, що ДТП сталося близько 20:00, а повідомила про страховий випадок близько 21:00.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив та повідомив суд, що аварійні комісари перебувають у доступності, якщо ДТП мало місце у Васильківському районі і можуть прибути на місце ДТП. При цьому аварійний комісар відповідачем не направлявся для виконання своїх функцій, а автомобіль було оглянуто відповідачем під час візиту позивача разом із забезпеченим авто до страхової компанії. Також представник позивача зазначив, що вигодо набувач вимог до відповідача про виплату страхового відшкодування не заявляв.

Третя особа, повідомлена належним чином в судове засідання представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін у справі, приходить до наступних висновків.

За змістом положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом достовірно встановлено, що 03.04.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1-01. За умовами вказаного договору, відповідач застрахував майнові інтереси позивача, пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом ЗАЗ Vida номер кузова №Y6DSF69Y0C0000898. Вигодо набувачем визначено ПАТ «Дельта банк» (преамбула, п. 1, 2 договору).

Згідно п. 11.6 договору страховик зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків (порятунок ТЗ, буксирування тощо) в межах до 500 грн. Зазаначена сума включається в суму страхового відшкодування.

Згідно п. 14.3 договору страхувальник зобов'язаний до зміни обставин (картини) події (місцезнаходження учасників ДТП, слідів настання страхового випадку і т.н.), що сталася, але не пізніше, ніж через 2 години, повідомити про настання страхового випадку страховика (представника Страховика) за телефоном 0 800 50 37 73 і виконувати його інструкції, а також до державних органів, в компетенцію яких входить підтвердження факту гастання страхового випадку (ДАІ, МВС, Гідрометеоцентр, пожежна охорона та ін.(далі «Компетентні органи») та протягом 2-х годин з моменту ДТП пройти медичний огляд на предмет алкогольного, наркотичного сп'яніння в закладах охорони здоров'я, на вимогу аварійного комісара або компетентних органів.

Згідно копії квитанції від 03.04.2014 № 6 позивач сплатила страховий платіж.

15.07.2014 року о 20:00 сталася ДТП забезпеченого транспортного засобу у вигляді наїзду на перешкоду внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9412354.

Позивач зателефонувала до концентру страхової компанії та повідомила про страховий випадок, і повідомила про те що на автомобілі після ДТП позивач доїхала до дому звідки і зателефонувала. Оператор концентру зафіксувала факт настання страхового випадку, і вказала на те, що позивачу необхідно звернутися до наркології на виявлення ознак сп'яніння. Зазначене підтверджується аудіо записом, наданим представником відповідача.

15.07.2014 року о 22:00 складено висновок щодо результатів виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого позивач з'явилася самостійно о 21 год. 50 хв. За результатами медичного огляду у позивача ознак сп'яніння не виявлено. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 5673 позивачем за визначення алкогольного сп'яніння позивачем сплачено 267 грн.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.08. 2014 року у справі №362/3324/14-п позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП.

16.07.2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 09.09.2014 року №3871/619783 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки про подію ДТП позивачем не було повідомлено безпосередньо з місця події.

24.10.2014 року позивач направила відповідачу лист повторно з вимогою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 04.11.2014 року №5053/619783 повторно відмовила позивачу у випад латі страхового відшкодування.

25.11.2014 року складено звіт про оцінку автомобіля НОМЕР_1, згідно якого матеріальний збиток, завданий власнику зазначеного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 14.892,29 грн.

Листом від 27.02.2015 року № 05-2841995 АТ «Дельта Банк» повідомило відповідача про те, що банк не заперечує з приводу виплати страхового відшкодування по страховому випадку, що трапився 15.07.2014 року з автомобілем НОМЕР_1, шляхом перерахування на реквізити відповідної станції технічного обслуговування (призначення платежу: «страхове відшкодування гр. ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_2»).

Відповідно до ч. 1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Як вбачається з умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 03.04.2013 року №1-01, останній є договором на користь третьої особи - ПАТ «Дельта банк», оскільки саме банк визначено вигодо набувачем за цим договором.

Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З матеріалів справи та пояснень сторін у справі вбачається, що ПАТ «Дельта банк» не звертався до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, більш того з листа банку від 27.02.2015 року вбачається, що банк не зацікавлений в отриманні страхового відшкодування на свою користь і не заперечує проти отримання такого відшкодування саме позивачем.

З викладеного вбачається, що вигодонабувач за договором (ПАТ «Дельта банк») відмовився від права, наданого їй на підставі договору, а тому саме позивач має права сама скористатися цим правом, оскільки інше не випливає із суті договору.

Відповідно у справі належний позивач.

Згідно ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування» законодавством встановлено підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, які не є вичерпними.

Виходячи з обставин справи, та враховуючи те, що ДТП сталося о 20:00, і позивач повідомила про ДТП з дому, а не з місця ДТП, і після отримання вказівки оператора пройшла медичний огляд на стан сп'яніння о 21:50 і вже о 22:00 отримала відповідний медичний висновок, то позивач повідомила відповідача про ДТП протягом часу, встановленого в п. 14.3. договору добровільного страхування наземного транспорту від 03.04.2013 року №1-01.

Щодо місця з якого було повідомлено про ДТП, то сторонами не заперечувався той факт, що таке повідомлення було зроблено не з місця ДТП, а з дому позивача. Суд виходить з того, що як пояснила позивач, при неї не було телефону, а тому вона не могла повідомити про ДТП. Більш того, законодавством України не встановлено обов'язку постійно мати при собі телефон при керуванні транспортним засобом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд зважає на позицію представника відповідача, про те що таке повідомлення саме з місця ДТП необхідне для направлення відповідачем на місце настання страхового випадку аварійного комісара, що здійснює фото фіксацію місця настання ДТП, фіксує характер пошкоджень застрахованого автомобіля, відбирає пояснення в учасників (учасника) ДТП та опитує свідків, щодо обставин настання страхового випадку. Тобто, аварійний комісар самостійно з'ясовує причини та обставини страхового випадку, а також визначає розмір збитків завданих застрахованому автомобілю. При цьому суд виходить з того, що відповідач вправі перевіряти факти ДТП задля уникнення шахрайських дій з боку клієнтів страхової компанії.

Натомість, суду не надано доказів, що відповідачем здійснено хоч якісь спроби перевірити факти ДТП, що сталося. Це в судовому засіданні повідомив і представник відповідача, зазначивши, що аварійний комісар відповідачем не направлявся для виконання своїх функцій, а автомобіль було оглянуто відповідачем під час візиту позивача разом із забезпеченим авто до страхової компанії.

Тобто отримавши вчасно інформацію про ДТП, відповідач мав можливість перевіряти факти настання ДТП навіть при тому, що автомобіль на час повідомлення про ДТП залишив місце ДТП після оформлення цього факту працівниками ДАІ.

Отже, відповідач діяв недобросовісно, нерозумно та несправедливо. Відповідач скористався умовами п. 14.3 договору добровільного страхування наземного транспорту від 03.04.2013 року №1-01, щоб відмовити у виплаті страхового відшкодування позивачу за формальних обставин.

Відповідно відповідач порушив межі здійснення цивільних прав і зловживає правами наданими йому законодавством і договором, що не допускається (ст. 13 ЦК України).

Отже, відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому позов про стягнення страхового відшкодування в сумі 14892,29 грн. є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 267 грн. витрат на проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Відповідно до п. 11.6 договору добровільного страхування наземного транспорту від 03.04.2013 року №1-01 відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків (порятунок ТЗ, буксирування тощо) в межах 500 грн. зазначена сума включається в суму страхового відшкодування.

Оскільки про необхідність проходження медичного огляду позивачем, повідомлено останньому оператором який представляє відповідача, то витрати позивача на вказаний медичний огляд здійснено саме за вказівкою відповідача, що підтверджується аудіо записом дзвінка позивача до оператора, копія якого міститься в матеріалах справи на CD диску.

Тому вказані витрати підлягають покладенню на відповідача, а отже позов в цій частині також є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди за приниження ділової репутації в сумі 5000,00 грн., то в задоволення вказаних вимог слід відмовити виходячи з того, що позивачем не доведено перед судом фактів того, що остання працювала у галузі нерухомості (повідомила в судовому засіданні, що працює продавцем у магазині «Фуршет»), не доведено факту наявності ділової репутації у вказаній позивачем галузі та факту приниження саме ділової репутації.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 10,11,60,79, 88, 208, 209,212-215,224-229 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (код 31650052) на користь ОСОБА_1 (08600, АДРЕСА_1) суми страхового відшкодування в розмірі 14892,29 грн. та витрати на проходження експертизи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів в сумі 267,00 грн., судові витрати в розмірі 243,60 грн., а разом 15.402,89 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя