Справа № 734/863/15-ц Провадження № 22-ц/795/1279/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Соловей В. В. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Євстафіїва О.К., Тагієва С.Р.,
при секретарі:Зіньковець О.О.,
за участю:представника позивача - ОСОБА_5, відповідача, представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Оскаржуваним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Марїнка Марїнського району Донецької області, жителя смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, на користь ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки смт. Козелець Чернігівської області, жительки смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, на утримання сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 03.04.2015 року. Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави грошові кошти в розмірі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що позовна заява, як процесуальний документ не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України. При визначені розміру аліментів, на думку апелянта, судом не взято до уваги, що між сторонами була досягнута домовленість щодо утримання дитини, відповідно до якої, позивач брала на себе зобов'язання по повному утриманню дитини до повноліття, а відповідач передавав дитині майно - службове житлове приміщення. Крім того, суд не врахував, що представник позивача визнав в судовому засіданні, що відповідач надає матеріальну допомогу синові у розмірі 500 грн щомісяця. Апелянт вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не обґрунтовані. Так, судом не надано належної оцінки тій обставині, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дочка від другого шлюбу, непрацездатна дружина. Крім того він утримує тяжко хвору матір, яка потребує постійного догляду, лікування, а також непрацездатного батька, які були переселені з тимчасово окупованої території Донецької області. Апелянт зазначає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про виклик до суду і заслуховування думки дитини. Крім того, апелянт вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту прав, оскільки він добровільно виконує обов'язок по утриманню дитини, а тому така санкція сімейного правового характеру як стягнення з нього аліментів є безпідставною та протизаконною.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. Апелянт уточнив, що він не проти сплачувати аліменти, проте визначена судом сума аліментів, з врахуванням його сімейного становища, завелика. Згоден виплачувати по 700 грн на місяць.

Представник позивача в судовому засіданні послався на безпідставність апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, врахувавши обставини передбачені ст.182 СК України, визнав за можливе стягнути аліменти в розмірі 1/5 частини доходу.

Зазначений висновок суду першої інстанції повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права.

У справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.08.2001 року по 21.03.2008 року в якому народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.8).

Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 181 Сімейного кодексу України визначає способи виконання батьками обов'язку утримувати дитини, зокрема за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків, суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України.

Вказані положення закону судом при ухваленні рішення враховані.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторонами не заперечується, що дитина проживає з матір'ю, перебуває на її утриманні.

Твердження апелянта, що він не ухиляється від утримання сина, надаючи гроші на утримання дитини (що на його думку в суді першої інстанції визнавалося представником позивача ) в розмірі 500 грн на місяць не може бути підставою для скасування вірного по суті рішення, оскільки сам відповідач стверджував в запереченнях на позовну заяву, що він надає дитині «кишенькові кошти … на його побутові потреби» (а.с.24). З огляду на положення статті 181 СК України, надання кишенькових грошей малолітній дитині не може вважатися участю у утриманні дитини, яку фактично утримує позивач. Представник позивача вказав, що дійсно відповідач час від часу надає дитині гроші, однак це відбувається нерегулярно. Доказів на підтвердження своєї участі у матеріальному забезпеченні малолітнього ОСОБА_9 відповідач не надав.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності позовної заяви вимогам ст. 119 ЦПК України не впливають на законність судового рішення. За даною позовною заявою відкрито провадження ухвалою від 06.04.2015 (а.с.23). Ця ухвала не оскаржувалася ані окремо, ані разом з рішенням суду відповідно до ст. 293 ч.2 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_7 на ту обставину, що між батьками досягнуто домовленості щодо утримання дитини при укладенні «Договору про припинення права на аліменти для дитини» від 17.01.2013 (а.с.25) до уваги не приймається. За змістом ст.190 СК України, право на аліменти для дитини припиняється у випадку передачі права власності на нерухоме майно дитині, або особі з якою дитина проживає. Даний договір укладається з дозволу органу опіки та піклування, має обов'язкове нотаріальне посвідчення з відповідною державною реєстрацію.

Надана суду копія договору, на яку посилається відповідач, свідчить про передачу дитині у власність майна в квартирі АДРЕСА_1. Даний договір в силу ст.190 СК України не може вважатися таким, що припиняє право на аліменти. Доводи апелянта, що він добровільно знявся з реєстрації в службовій квартирі, забезпечивши колишню дружину і сина житлом, не може вважатися відчуженням права власності на нерухоме майно на користь малолітнього чи його матері.

Під час розгляду справи представник позивача повідомив, що відповідач був знятий з реєстрації в даній квартирі не добровільно, а за рішенням суду. Апелянт вказану обставину визнав.

Те, що ОСОБА_7, як він стверджує, залишив все спільне майно при розлученні позивачу, не може підміняти собою його обов"язок по утриманню власного сина.

Посилання ОСОБА_7 на наявність утриманців при ухваленні оскаржуваного рішення було судом враховано, через що була стягнута не 1/3 частина всіх доходів відповідача, а 1/5. Дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с.30), отримуючи державну допомогу. Батьки відповідача є пенсіонерами, що отримують пенсію за віком. Докази щодо наявності значних витрат на утримання хворої матері відповідач не надав. Лікарський консультативний висновок щодо ОСОБА_10 датований 29.09.2011 (а.с.33). Відповідач пояснив, що група інвалідності його батькам не встановлювалася. З довідок про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.31,32) вбачається, що батьки відповідача переселилися за адресою АДРЕСА_2, тобто не за місцем проживання відповідача. Сам ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував, що його батьки проживають окремо.

З огляду на такі обставини, підстави для зменшення визначеного судом розміру аліментів відсутні.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: