РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/11965/14-ц

2/643/237/15

28.01.2015р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сиротникова Р.Є.,

при секретарі - Новаковій Т.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою неповнолітнього ОСОБА_1, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2, до неповнолітнього ОСОБА_3, в інтересах якого діють законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

13.08.2014 р. позивач - неповнолітній ОСОБА_1, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до неповнолітнього ОСОБА_3, в інтересах якого діють законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 листопада 2013 року о 10 годині 15 хвилин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи на заняттях у школі, знаходячись в кабінеті №29 Харківської ЗОШ №138, розташованої по вул. Р. Ейдемана №9-В м. Харкова, підійшов до парти, за якою сиділи учні позивач - ОСОБА_1 та ОСОБА_6, і став розхитувати парту, чим заважав їм готуватися до уроку історії. Позивач підвівся зі стільця і відштовхнув ОСОБА_3 від парти, після чого ми з ОСОБА_3 стали штовхати один одного. На вимогу вчителя історії ОСОБА_7. припинити сварку, яка підійшла до них з ОСОБА_3, позивач припинив свої дії і повернувся до вчителя обличчям, повернувшись до ОСОБА_3 правим боком. Після цього ОСОБА_3, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс удар кулаком правої руки в праву частину обличчя позивача, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров'я понад 3-х тижнів (понад 21 день).

Вказані обставини встановлено вироком Московського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2014 року у відношенні ОСОБА_3, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.122 КК України (Справа №643/368/14-к). Ухвалою від 24 червня 2014 року колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області вирок в цій частині залишено без змін.

Зазначеною ухвалою апеляційного суду вирок Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2014 року у відношенні ОСОБА_3 змінено - на підставі п.а ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року останнього від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.ст. 75, 76, 104 КК України - звільнено. Ухвала апеляційного суду інстанції набрала законної сили з моменту її проголошення.

У відповідності до положень ч.4 ст.61 ЦПК України обставина завдання злочинними діями ОСОБА_3 позивачу майнової та моральної шкоди є преюдиційною та відповідно не потребує доказування при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок.

ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання в силу акта амністії (з нереабілітуючих підстав), що не звільняє його від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_3, нанісши удар в обличчя, завдав ОСОБА_1 наступні тілесні ушкодження: перелом правої щелепової кістки зі зміщенням, перелом зовнішньої стінки правої орбіти, периорбітальна гематома.

Вказані травми потребували оперативного втручання. Позивача було госпіталізовано до Обласного центру (Відділення) дитячої хірургічної стоматології Обласної дитячої клінічної лікарні №1, де він перебував на стаціонарному лікуванні у період з 17.11.2013 по 07.12.2013. Спочатку було призначено інтенсивну терапію з метою підготовки до проведення операції: ставились капельниці, було призначено ін'єкції та прийом знеболюючих таблеток, а 22.11.2013 проведено операцію, яка тривала 1,5 години, та була дуже складною.

Після перенесеної операції позивачу призначено посилене здорове харчування, та весь період знаходження на стаціонарному лікуванні він потребував постійного стороннього нагляду. Його мати ОСОБА_2 змушена була взяти на 1,5 тижні відпустку без збереження заробітної плати. Мама та бабуся - ОСОБА_8 почергово доглядали в лікарні за мною, витрачаючи значні кошти на оплату транспорту (як міського, так і таксі, коли поїздки припадали на вечірній час доби).

Після виписки з лікарні у період з 07.12.2013 по 11.01.2014 позивач перебував вдома та також потребував постійного догляду, в цей період позивач постійно мав ходити у супроводі мами чи бабусі на обстеження в районну поліклініку до лора, невропатолога, кардіолога, терапевта, стоматолога, що підтверджується записами медичної карти.

За час лікування позивача його родина витратила на медикаменти 4 000,00 гривень, але в них збереглись квитанції на загальну суму 1 978,50 грн.

Крім того родина позивача понесла додаткові витрати приблизно в розмірі 3000,00 гривень, викликані необхідністю посиленого харчування /придбання натуральних продуктів/, більшість продуктів придбавались на місцевому ринку, а тому відсутні квитанції на підтвердження факту їх придбання та їх вартості.

Таким чином, в період з 12.11.2013 по 31.01.2014 на надання медичної допомоги, медикаменти, рентгенівські знімки, посилене харчування, тощо, витрачено - 7 000.00 гривень.

Також, позивач зазначив, що в подальшому йому прийдеться перенести ще одну операцію, бо в нього викривлена носова перегородка.

Крім того, позивач вказав, що окрім ушкодження здоров'я, нестерпного болю і страждань від завданих травм були порушені його конституційні права і свободи як неповнолітньої дитини. А саме, після отриманих травм він не міг почувати себе рівним з інші однолітками, було перервано процес навчання, він не міг виходити на прогулянки, всі Новорічні канікули змушений був провести вдома.

У зв'язку з злочинними діями ОСОБА_3 позивач зазнав душевних страждань, що полягали в болі від отриманої травми обличчя; у душевних стражданнях, яких він зазнав до та після операції, а також обґрунтованими страхами щодо операції, яку необхідно буде зробити йому майбутньому для виправлення носової перегородки.

В житті позивача у зв'язку з одержаними травмами виникли істотні зміни: він не може вести активний ритм життя підлітка: займатись спортом, вільно організовувати своє дозвілля, порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, позивач не мав можливості нормально спілкуватись з рідними, однокласниками та друзями, повноцінно продовжувати навчання, його це дуже гнітило і викликало почуття безпомічності, були порушені стосунки з оточуючими та рідними, втрачено час який він провів в лікарні та вимушений був витратити на відновлення здоров'я вдома, необхідність в майбутньому перебувати під постійним наглядом лікарів, у моральних і психічних переживаннях при допиті слідчим, під час якого позивачу доводилося відтворювати в пам'яті жахливий вчинок, здійснений ОСОБА_3 відносно нього на очах у всіх однокласників.

Завдані йому моральні страждання, на думку позивача, знаходяться в безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з злочинними діями неповнолітнього ОСОБА_3

ОСОБА_3 вчинено злочин, передбачений ч.І ст.122 КК України, суб'єктивна сторона якого характеризується прямим умислом. Його не зупинила, навіть, присутність вчителя в класі, крім того, ОСОБА_3 так і не вибачився за скоєний злочин.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди, грошові кошти в сумі 20000,00 гривень, щоб частково згладити фізичні та психічні страждання, які довелось йому перенести.

В судовому засіданні позивач та його законний представник позовні вимоги повністю підтримали та, посилаючись на вищевикладені обставини, просили суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну та моральну шкоду з урахуванням положень ст. 1179 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_4, що діє на підставі договору про надання правової допомоги - ОСОБА_9, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки позивачем та його законним представником не надано до суду доказів на підтвердження суми завданих збитків, в зв'язку із чим просив суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, законного представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 11.02.2014 року неповнолітнього відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, тобто за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження , яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я.

Ухвалою колегії судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 24.06.2014 року вказаний вирок суду першої інстанції змінено, ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного судом покарання на підставі п.а ст.. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, в іншій частині вирок суду залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.3 ст.33 ЦК України неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»від 27 березня 1992 року №6 (зі змінами від 25 травня 1998 року) батьки несуть відповідальність перед потерпілим, якщо заподіяна неповнолітнім шкода є наслідком нездійснення за ним контролю або неналежного виховання.

Матеріали справи містять копії чеків та квитанцій на придбання ліків та предметів догляду на сумму 1978,50 грн.

Крім того, судом беруться до уваги пояснення законного представника позивача щодо витрат на посилене харчування, транспортування позивача до медичних закладів, оскільки матеріалами справи підтверджено час перебування позивача на лікуванні та рекомендації лікарів щодо посиленого лікування, тощо.

Відповідно до ч.І ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як визначено в ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про розмір конкретної суми стягнення з відповідачів заподіяних збитків на користь позивача, суд знаходить підтвердженим в судовому засіданні заподіяння матеріальної шкоди на суму 5000,00 грн.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями ст.1167 ЦК України та постановою № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „ Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди" і вважає, що позивачу, безумовно, завдана моральна шкода, оскільки він отримав тілесні ушкодження, відчував фізичний біль, протягом певного часу перебував на стаціонарному лікуванні та в подальшому потребуватиме лікування в стаціонарі, у зв'язку із чим отримав певні моральні страждання, був порушений звичайний ритм його життя. Також суд враховує його вік. З врахуванням обставин справи, суд стягує на користь позивача 10000 грн. компенсації моральної шкоди.

При цьому стягнення компенсації моральної шкоди проводиться тільки з відповідача ОСОБА_3, оскільки будь-яких фактичних даних щодо причетності його батьків - Відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до заподіяння позивачу тілесних ушкоджень суду не надано, а з пояснень позивача, які були надані ним під час розгляду судом кримінального провадження вбачається, що тілесних ушкоджень йому завдав саме відповідач ОСОБА_3

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що з відповідач а ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 5000,00 грн. у відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі його батьками, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 Обов'язок ОСОБА_4, та ОСОБА_5 відшкодувати шкоду припиняється після досягнення ОСОБА_3 повноліття або коли він до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3 ,ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь держави відповідно з кожного по 81 гривні 20 коп. судового збору, оскільки позивач на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61 ч.4, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 33, 1167, 1179 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер: НОМЕР_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 5 000,00 (п'ять тисяч) гривень майнової та 10 000,00 (десять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, до досягнення ним повноліття або коли він до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди, стягнути вказану шкоду солідарно з ОСОБА_5, 1966 р.н. та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, у частці, якої не вистачає або в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особами, які не були присутні в судовому засіданні, рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Р.Є. Сиротников