Справа № 265/2490/14-ц
Провадження № 2/265/27/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом виселення, зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири,

В С Т А Н О В И В:

14.04.2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору найму жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 та виселення із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, стягнення витрат на правову допомогу та судові витрати.

22.05.2014 року позивачка ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядження своїм майном квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири, посилаючись на інші підстави своїх позовних вимог. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилалась на те, що є власником квартири АДРЕСА_1, в якій проживала разом з колишнім чоловіком, відповідачем за позовом, та своєю донькою. Проте у середині жовтня 2012 року змушена була зняти іншу квартиру у зв'язку з неможливістю подальшого проживання разом із відповідачем, який постійно влаштовував сварки, висловлювався не цензурною лайкою, неодноразово бив її в присутності доньки, яка є інвалідом. Посилаючись на вимоги ст..116 ЖК України, просила виселити відповідача ОСОБА_2 зі спірній квартири за систематичне порушення з його боку правил співжиття, яке виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства в сім'ї щодо до неї та її доньки та робить неможливим для неї і членів її сім'ї проживати із відповідачем в одній квартирі.

11.06.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, скасувавши реєстрацію на право власності квартири АДРЕСА_1, зареєстровану на ім'я ОСОБА_1

17.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись на норми сімейного права ст..ст.60,70,74 СК України, вказуючи, що з вересня 2005 року проживав із відповідачкою у цивільному шлюбі. У липні 2007 році він продав свою квартиру АДРЕСА_3, яка належала йому на праві власності та 01 серпня 2007 році придбав для сім'ї квартиру АДРЕСА_1 на ім'я відповідачки, у зв'язку з боргом по кредиту. В спірній квартирі він разом із відповідачкою та її дитиною був зареєстрований та проживав. В послідуючим вони зареєстрували свої відносини і він удочерив доньку відповідачки. Однак, у 2013 році їх шлюб було розірвано та вони стали проживати окремо. Оскільки на період придбання спірній квартири вони із відповідачкою проживали однією сім'єю і знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, вважає, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить йому та відповідачці ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, відповідно він має право на 1/2 частину квартири. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 02 жовтня 2014 року були об'єднані в одне провадження цивільна справа № 265/6209/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та цивільна справа № 265/2490/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення, виселення та зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, третя особа: Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції (а.с.125).

За заявою ОСОБА_2 від 30.10.2014 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11.12.2014 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, залишена без розгляду (а.с.162).

Позивачка за основним позовом ОСОБА_1 повністю підтримала уточнену позовну заяву, проти зустрічного позову заперечувала. У судовому засіданні пояснила, що знайома з відповідачем з 1994 року, приблизно у 2005-2006 році вони стали зустрічатися, на той момент вона проживала АДРЕСА_2 разом з дитиною, працювала неофіційно кондуктором і збирала гроші на придбання квартири. Її батьки на той час проживали у Росії, потім вирішили переїхати в України, у 2006 році продали будинок у Росії, а в 2007 році квартиру і стали підшукувати себе житло. Коли у неї стало питання про придбання квартири, то її батьки добавили гроші і вона придбала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, але за яку суму на цей час не пам'ятає. Придбанням даної квартири вона займалася сама. З відповідачем вона зареєструвала шлюб тільки у 2008 році і вони стали проживати разом в її квартирі. У 2010 році відповідач удочерив її доньку. Коли вона проживала разом із відповідачем, то не працювала, проживала на державну допомогу. Під час сумісного життя відповідач постійно бив її, і вона декілька разів зверталася до правоохоронних органів, а в 2013 році вони розірвали шлюб. На цей час вона таємно пішла з своєї квартири, так як з відповідачем неможливо проживати, він постійно погрожує їй, б'є її на очах у дитини.

Вказувала, що відповідач зареєстрував спочатку її в своєї квартирі АДРЕСА_3, що б вона отримувала державну допомогу на хвору дитину, тому, як тільки вона придбала квартиру, то на протязі місяця зареєструвала його в своєї квартирі. Комунальні послуги за спірну квартиру вона оплачувала сама, їй також допомагали батьки, відповідач грошей по оплаті їй не давав.

Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнає, так як він не дав їй гроші на придбання спірній квартири, але допомагав з ремонтом.

Їй відомо, що у відповідача були проблеми з кредитними зобов'язаннями, тому він продав свою квартиру по АДРЕСА_3, але інше житло не купив.

Просила задовольнити її позовні вимоги, висилив ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, відмовити.

У судовому засіданні представник позивачки за основним позовом ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності повністю підтримала уточнені позовні вимоги, заперечуючи проти зустрічної позовної заяви, вказувала, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач по справі ОСОБА_2 постійно порушував правила співжиття, вчиняв сварки, бив позивачку, внаслідок чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Із-за неможливості спільного проживання в одній квартирі вона змушена була разом з хворою дитиною висилитися та знімати інше житло. Вказане доводить систематичне порушення правил співжиття відповідачем за адресою АДРЕСА_1.

При цьому, з боку відповідача суду не надано доказів, які б свідчили, що саме він за договором купівлі-продажу придбав спірну квартиру, також не надано доказів, що на час придбання спірній квартири сторони знаходилися у шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах. Напроти, згідно договору купівлі-продажу спірна квартира була придбана ОСОБА_1 за 12 000 доларів США і саме вона вносила дані гроші у нотаріальної конторі. Просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 за основним позовом та виселити відповідача ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, за систематичне порушення з його боку правил співжиття. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, відмовити.

Відповідач за основним позовом ОСОБА_2 не визнав позовні вимоги ОСОБА_1 і повністю підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що проживав із ОСОБА_1 у цивільному шлюбі однією сім'єю з вересня 2005 року у його квартирі 9 по АДРЕСА_3, в даній квартирі він її зареєстрував. Вони мали спільний бюджет, проживали на спільні кошти, на той час він працював, а позивачка знаходилася дома по догляду за хворою дитиною. Із-за проблем з банківськими установами, він вимушений був продати належну йому квартиру по АДРЕСА_3 та через два тижня купити квартиру АДРЕСА_1, яка була набагато меншою по площі та без ремонту. Свою квартиру він продав у липні 2007 року за 48 000 доларів США, нову квартиру купив у серпні 2007 року за 36500 доларів США та оформив її на ОСОБА_1, так як проживав разом із нею однією сім'єю без реєстрації шлюбу та збирався реєструвати шлюб та удочерити її доньку, що в послідуючим і зробив. Той факт, що саме за його гроші і для сім'ї була придбана спірні квартира свідчить те, що він і ОСОБА_1 відразу зареєструвалися в ній. Від продажу своєї квартиру він мав можливість розрахуватися із банківськими установами, зробити в новій квартирі ремонт та купити де які необхідні для благоустрою квартири речи. Продажем та купівлею квартири займався безпосередньо він, саме він звертався до агентства нерухомості Бонус, передав у нотаріуса для придбання нової квартири гроші. Вказував, що батьки ОСОБА_1 не мала матеріальної можливості допомогти їй в придбанні квартири, так як після їх переїзду із Росії до України та продажу своєї нерухомості, змогли придбати собі будинок у 2008 році в сільської місцевості за 4500 доларів США, інші гроші витратили на переїзд, контейнер, оформлення папір. Пояснював, що батьки ОСОБА_1 деякий час проживали спочатку у його квартирі по АДРЕСА_3, а потім коли була придбана спірна квартира в ній, так як іншого житла у місті Маріуполі не мали, грошей, щоб зняти житло у них також не було. Оскільки на період придбання спірній квартири вони із ОСОБА_1 проживали однією сім'єю і знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, вважає, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить йому та відповідачці ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, відповідно він має право на 1/2 частину квартири. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача за основним позовом ОСОБА_4, що діє на підставі угоди про надання правової допомоги, підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки спірна квартира була придбана за договором купівлі-продажу на час фактичних шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відомостей які б вказували на те що квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_1 по справі не має.

Допитавши сторін по справі, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та відмови у задоволені основного позову ОСОБА_1 за наступних підстав.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, у відповідності з вимогами ст..212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено матеріалами справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області 20 червня 2008 року, актовий запис № 79 (а.с.8 том 1).

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 07 лютого 2013 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний (а.с.17 том 1).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.01.2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, з останнього стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, з вказаного рішення вбачається, що позивачка звернулася до суду із позовом в якому зазначила, що із ОСОБА_2 перебувала у цивільному шлюбі і тільки 20.06.2008 року зареєструвала даний шлюб в Орджонікідзевському відділу реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції Донецької області, про що не заперечував відповідач ОСОБА_2, який був згоден із позовними вимогами.

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 24.02.2014 року та ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 20.03.2014 року, була виключена запис про громадянин України ОСОБА_2, як батька дитини з актового запису № 322 від 23.05.2003 року про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зробленого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції Донецької області. ОСОБА_2 був звільнений від обов'язку утримувати дитину - від сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.01.2010 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.12.2009 року і до повноліття дитини (а.с.17а-18 том 1).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належала на праві власності квартира АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом по право власності на житло від 08.05.1998 року, яке зареєстровано в БТІ м. Маріуполя 02.06.1998 року за № 39008 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.05.2006 року після смерті матері ОСОБА_6 і свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.05.2006 року після смерті батько ОСОБА_7 (а.с.57-59 том 1).

Відповідно до довідки Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 10 липня 2014 року за № 1243/01-16, 12 липня 2007 року за реєстром № 1-1478 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_8 купила вищевказану квартиру. Продаж вчинено за 22511 гривень (а.с.83 том 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 01 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продали, а ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору, продаж квартири вчинено за 12458 гривень. Договір купівлі-продажу зареєстрований в БТІ міста Маріуполя 03.08.2007 року (а.с.9-10 том 1).

З довідки ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 02.04.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 і має склад сім'ї донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та колишній чоловік ОСОБА_2 (а.с.16 том 1).

Як вбачається із паспорту серії НОМЕР_4 громадянки України ОСОБА_1, остання з 10.10.2006 року значиться зареєстрованою за адресою АДРЕСА_3, з даної адреси знялася з реєстрації 10.07.2007 року та 28.08.2007 року зареєструвалася за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6 том 1).

Як вбачається із паспорту серії НОМЕР_4 громадянина України ОСОБА_2, останній з 24.03.1998 року значиться зареєстрованим за адресою АДРЕСА_3, з даної адреси знявся з реєстрації 10.07.2007 року та 30.08.2007 року зареєструвався за адресою АДРЕСА_1 (а.с.55-56 том 1).

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов голови комітету самоорганізації населення «Азовстальський» від 20.11.2007 року ОСОБА_1, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, на предмет надання матеріальної допомоги на лікування доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено склад сім'ї із чотирьох осіб: ОСОБА_1, яка не працює та знаходиться по догляду за дитиною інвалідом; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, пенсіонерка, пенсія складає 434 грн., не працює та ОСОБА_13, пенсіонер, пенсія складає 450 грн., не працює. Бюджет сім'ї складає 1584 грн. (а.с.168 том 1).

Згідно наданої в якості доказу представником позивачки історії розвитку дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в картці зазначені адреси місця проживання дитини, яка перебуває на обліку у лікарні у зв'язку зі своїм станом здоров'я. Так зазначено проживання АДРЕСА_4; по АДРЕСА_6; АДРЕСА_5; по АДРЕСА_3. При цьому посилання представника позивача за основним позовом на той факт, що в історії є вказівка на той факт, що після записи від 06.11.2006 року вказано, що дитина прибула на ділянку за адресою АДРЕСА_8, не заслуговує до уваги, так як посилання на прибуття дитини з іншого району міста є ще 18.10.2006 року, 03.11.2006 року, однак запис про адресу зазначена лише 06.11.2006 року.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що знає ОСОБА_2 давно, у 2005 році той познайомив його з ОСОБА_1, та вони разом стали проживати в квартирі ОСОБА_2 по АДРЕСА_3, дана квартира 3-х кімнатна крупно габаритна та належала йому на праві власності після смерті батьків. Наскільки йому відомо на той час в даній квартирі проживала племінниця ОСОБА_2 разом із чоловіком. ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 проживали однією сім'єю в квартирі останнього біля року, також з ними проживала донька ОСОБА_1, за якою ОСОБА_1 доглядала, так як не працювала. На той час працював тільки ОСОБА_2 Йому відомо, що у ОСОБА_2 приблизно у 2006 році почалися проблеми з банківськими установами і він вимушений був продати свою квартиру за 48000 доларів США, та купити квартиру по АДРЕСА_1, яка була набагато меншою по площі, щоб була можливість розрахуватися з боргами. Дана квартира придбалася для сім'ї. Він та інші друзі ОСОБА_2 допомагали їм у переїзді в нову квартиру. Він дуже часто бував в гостях у ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у нього склалася думка, що вони сім'я та знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Йому відомо, що саме ОСОБА_2 звертався в агентство нерухомості к ріелтору для придбання квартири по АДРЕСА_1 і буквально відразу придбав її, після продажу своєї квартири по АДРЕСА_3. Батьки ОСОБА_1 спочатку проживали в квартирі по АДРЕСА_3, потім по АДРЕСА_1, тому він вважає, що у них не було грошей для придбання житла собі, тому вони не мали можливості купити житло ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що знайома зі сторонами, так як вони звернулися до неї, як ріелтора агентства нерухомості «Бонус» з метою продати квартиру по АДРЕСА_3, у зв'язку з боргами. Вона приводила до них покупців, але не змогла допомогти продати квартиру, це зробив хтось з її колег ріелторів. Приблизно через тиждень до неї звернувся ОСОБА_2 з проханням знайти замість проданої квартири іншу. Вона знайшла їм варіант квартири в будинку напроти по АДРЕСА_1. Дана квартира була меншої площі, за ціною дешевше, на її придбання у них як раз залишалися гроші. Вона допомагала їм при оформлені квартири, знаходилася у нотаріуса. Вона пам'ятає, що разом із директором агентства порадила ОСОБА_2 не оформляти квартиру на свою дружину, так як вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Пояснювала, що завдаток по даній квартирі оформлювався офіційно, складався договір - гарантійне зобов'язання, і саме ОСОБА_2 підписував даний договір та приносив гроші. Також свідок вказував, що сторони їй казали, що проживають разом у цивільному шлюбі, вона була у них в квартирі по АДРЕСА_3, де проживали сторони та донька ОСОБА_1, в квартирі вона бачила дитячі речі, дитину в інвалідній колясці, тому вона зробила висновок, що сторони проживають разом і вона сприймала їх, як сім'ю.

Вона дійсно ставила свою підпис у розписці, яка була підписана продавцями спірній квартири та ОСОБА_1, так як саме на її ім'я оформлювався об'єкт нерухомості - спірна квартира.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що знає сторін по справі давно, ОСОБА_2 біля 20 років. Йому відомо, що ОСОБА_2 мав у власності квартиру по АДРЕСА_3, яка залишалася у нього після смерті батьків. Приблизно у 2005-2006 роках у ОСОБА_2 були неприємності з Азовською кредитною компанією і він вимушений був продати свою квартиру, розрахуватися із боргами та купити квартиру по АДРЕСА_1 за гроші, які залишилися. Йому відомо, що ОСОБА_2 продав свою квартиру приблизно за 50 000 доларів США, а нову квартиру купив приблизно за 30000 доларів США та оформив її на ОСОБА_1, з якою він на той час проживав та збирався одружитися та удочерити доньку ОСОБА_1. Він приходив до них в гості в квартиру по АДРЕСА_3, але не часто і бачив в квартирі, як сторін, так і дитину ОСОБА_1, а також речі дитини.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що знає ОСОБА_1 зі школи, та вона її познайомила з ОСОБА_2 з яким ще в 90-х роках зустрічалася, потім розсталася, зустрінула свого цивільного чоловіка від його народила доньку Настю, а потім і з ним розсталася. Від ОСОБА_1 їй стало відомо, що вона знову зустрінула ОСОБА_2 з яким з 2005 року стала разом проживати по АДРЕСА_3. Дана квартира належала ОСОБА_2 після смерті його батьків, квартира 3-х кімнатна, крупно габаритна. Вона дуже часто приходила до них в гості і знає, що в даній квартирі також деякий час проживали батьки ОСОБА_1, які потім виїхали в Росію, а коли повернулися, то проживали в спірній квартирі по АДРЕСА_1, поки не купили собі маленькій будинок в селі. Також в даній квартирі проживала племінниця ОСОБА_2 зі своїм чоловіком. Зі слів сторін їй відомо, що у ОСОБА_2 були проблеми з банківськими установами і він вимушений був продати крупно габаритну квартиру за 48000 доларів США і купити квартиру меншої площі за 36000 доларів США. Нова квартира була в плохому стані, потребувала ремонту. Пізніше вона дізналася, що спірна квартира була оформлена на ОСОБА_1, як вона зрозуміла, щоб не забрав банк, але вони тоді проживали однією сім'єю, у них були добрі відносини між собою, ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу удочерив доньку ОСОБА_1, так як добре до неї ставився. Їй відомо, що ОСОБА_1 на той час отримувала державну допомогу на доньку в розмірі 300 гривень, не працювала, працював ОСОБА_2 спочатку на комбінаті «Азовсталь», потім на комбінаті «Ілліча». Вказувала, що спірну квартиру купували для сім'ї, разом переїхали до неї з квартири по АДРЕСА_3, робили в нової квартирі ремонт, купували меблі. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що у неї була банкоматовська картка ОСОБА_2 на яку перераховувалася його заробітна плата і ОСОБА_1 її витрачала на потреби сім'ї. Їй достовірно відомо, що батьки ОСОБА_1 не давали їй гроші на придбання спірній квартири, так як самі змогли купити маленький будинок в сілі.

Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_2 її бив, але при ній такого не було. Зі спірній квартири ОСОБА_1 виїхала сама, вона їй навіть допомагала вивозити речі, поки ОСОБА_2 не було дома.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що сторін знає давно, неприязних стосунків з ними не має. ОСОБА_1 знає, так як та зі шкільних років дружила з її сестрою ОСОБА_18 Вона бувала в гостях у ОСОБА_2 і ОСОБА_1, як в квартирі по АДРЕСА_3, так і в квартирі по АДРЕСА_1 і у неї склалася думка з їх поведінки та взаємовідносин, що вони проживають однією сім'єю, вона бачила речі всіх членів сім'ї. Їй було відомо, що у ОСОБА_2 були проблеми з банківськими установами і вони вирішили із ОСОБА_1 продати крупно габаритну квартиру та купити квартиру меншої площі. Зі слів своєї сестри їй відомо, що спірна квартира була оформлена на ОСОБА_1, так як проблеми з банками залишилися і вони боялися, що квартиру можуть забрати за борги. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що остання не мала грошей для придбання квартири, так як вона отримувала тільки допомогу на хвору дитину, якій необхідно було робити дві операції, а її батьки не мали можливості навіть дати гроші на операцію онуки, допоміг дідусь біологічного батька ОСОБА_5. Їй відомо, що зі спірній квартири ОСОБА_1 виїхала добровільно та вивезла усі речі яки вона разом із ОСОБА_2 купували для сім'ї. Також вказувала, що в її присутності ОСОБА_2 ніколи не бив ОСОБА_1 і вона не чула такі факти від ОСОБА_1 або своєї сестри особисто.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що христила доньку ОСОБА_1, так як вони друзі зі шкільних років, з ОСОБА_2 знайома з 1993-1994 років. Вказувала, що з осені 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зустрічалися, але не проживали разом, проживати вони стали після реєстрації шлюбу у 2008 році. ОСОБА_1 коли зустрічалася з батьком своєї доньки, то проживала у знайомих, з грудня 2007 року працювала та збирала гроші на придбання квартири, якісь гроші їй в 2003 році дали батьки. Їй відомо, що ОСОБА_1 ні коли не проживала в квартирі ОСОБА_2 по АДРЕСА_3. Квартиру по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 купила за свої гроші, але за якому суму вона не знає, вона, її чоловік і ОСОБА_2 допомагали ОСОБА_1 робити ремонт в даній квартирі. Батьки ОСОБА_1 придбали собі будинок в селі. Їй відомо, що ОСОБА_2 сварився та постійно бив ОСОБА_1, вона ходила із синцями, зверталася до правоохоронних органів.

Згідно ч.2 ст.21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Статтею 74 СК України встановлено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як свідчить аналіз змісту ст..74 СК України, це положення може розглядатися лише як загальне правило. Проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, що при застосуванні ст..74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналізуючи здобуті під час судового засідання відомості, які містяться безпосередньо у поясненнях свідків допитаних по справі та письмових матеріалах справи суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на липень-серпень 2007 року, тобто на час придбання спірній квартири перебували у фактичних шлюбних відносинах. Дані обставини підтверджуються також і реєстрацією ОСОБА_1 за місцем проживання ОСОБА_2 та вказівкою в історії хвороби дитини ОСОБА_1 її місце проживання значиться саме за адресою ОСОБА_2 по АДРЕСА_3, а при придбанні спірній квартирі реєстрації сторін в даній квартирі. Як зазначав у судовому засіданні ОСОБА_2 він зареєстрував ОСОБА_1 в своєї квартирі навіть не перебуваючи з нею у шлюбі, так як на той час вони вже проживали однією сім'єю та збиралися зареєструвати шлюб. Відповідно між сторонами протягом 2005-2007 років склалися та відбувалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати до виниклих правовідносин положення ст..74 СК України, та як наслідок положення глави 8 цього ж Кодексу, які регулюють підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, при цьому суд враховує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у будь-якому іншому шлюбі протягом спільного проживання не перебували.

Статтею 60 Сімейного Кодексу України визначені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, так у відповідності до ч.1 цієї статті, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. У відповідності до ч. 2 вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ч.1 чт.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог п.п.2,4 ст.65 СК України при укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Тобто названі норми матеріального права встановлюють існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 щодо купівлі спірного майна безпосередньо ОСОБА_1 за особисті кошти, у зв'язку з чим квартира є її особистою власністю з наступних підстав.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України.

Обставини, визнані сторонами, згідно із ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_3 була продана ОСОБА_2 12 липня 2007 року. Після продажу квартири 01 серпня 2007 року ОСОБА_1 була придбана спірна квартира АДРЕСА_1, з моменту продажу та купівлі пройшло два тижня, в зазначений час ОСОБА_1 не працювала, що вбачається з її трудової книжки, так як знаходилася по догляду за дитиною, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_19, ОСОБА_18 Як вбачається із договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_3. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказував, що гроші від продажу належної йому на праві особистої власності квартири були витрачені частково на погашення боргів, за останні гроші була придбана спірна квартира меншої площі зроблений ремонт та придбані для цього необхідні речі (піч, унітаз тощо). Грошові кошти від продажу його квартири фактично було вкладено до сумісного бюджету, так як саме для сім'ї була придбана спірна квартира, в ній проводився ремонт та вони одразу стали в ній проживати.

Відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надано суду будь яких об'єктивних доказів, які б свідчили про те, що вона 01 серпня 2007 року продавцю квартири АДРЕСА_1 передавала грошові кошти, що належали їй особисто, навіть не зважаючи на посилання з її боку на розписку. У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 вказувала, що саме ОСОБА_2 звернувся до неї підшукати квартиру, саме він укладав договір в агентстві нерухомості і саме він передав кошти продавцям спірній квартири. Розписка дійсно була підписана продавцями спірній квартири та ОСОБА_1, так як саме на її ім'я оформлювався об'єкт нерухомості - спірна квартира.

Пояснення ж позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у їх сукупності не свідчать про визнання факту придбання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 за особисті грошові кошти.

Більш того, сторони у судовому засіданні не оспорювали той факт, що на момент продажу квартири по АДРЕСА_3 та придбання спірній квартири у ОСОБА_2 склалися проблеми з банківськими установами, що фактично і послужило продажу крупно габаритної квартири та придбання значно меншої за площею квартири.

Суд не може прийняти до уваги свідчення свідка ОСОБА_20, так як даний свідок взагалі не міг пояснити за яку суму була придбана спірна квартира, та якщо батьки ОСОБА_1 і давали їй гроші на її придбання, то в якої сумі і звідки вони їх взяли. Що стосується пояснень даного свідка, що ОСОБА_1 працювала і таким чином назбирала гроші на придбання квартири не знайшли свого підтвердження, так як з 01.05.2006 року ОСОБА_1 звільнилася за власним бажанням і більш ні де не працювала.

Таким чином, оскільки судом встановлено що квартира АДРЕСА_1 придбана за час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1, між якими склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, на підставі договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку що зазначене майно є сумісно нажитим майном та позивач має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядження своїм майном квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири, суд прийшов до наступного.

Так, звертаючись до суду з позовом про виселення, позивачка свої вимоги обґрунтувала ст. 116 ЖК України.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка за основним позовом ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявами до органів внутрішніх справ. Як вбачається із постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 07.06.2011 року на підставі ч.2 ст.6 КПК України ОСОБА_1 звернулася із заявою до Орджонікідзевського РО МГУ УМВД України в Донецькій області (а.с.23) з проханням притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка ОСОБА_2 за її побиття. Однак ні яких доказів які б свідчили, що з ОСОБА_2 була проведена профілактична бесіда, робота, внесено попередження про недопущення насильства в сім'ї, суду з боку ОСОБА_1 надано не було, ОСОБА_2 дані обставини заперечує. Згідно витягу з єдиного реєстру повідомлень скоєння кримінального провадження, внесена до єдиного реєстру заява ОСОБА_1 про неправомірні дії ОСОБА_2, а саме побиття за місцем проживання по АДРЕСА_1 (а.с.24). Однак, ні яких рішень за даною заявою на час розгляду справи судом прийнято не було, про що свідчить відповідь прокурора Орджонікідзевського району (а.с.131-132).

Інші звернення ОСОБА_1 до органів внутрішніх справ: 13.01.2013 року, 30.01.2013 року, 03.04.2014 року (а.с.94-95) також не свідчать про проведення з боку правоохоронних органів профілактичних бесід з ОСОБА_2 та внесення попереджень про недопущення насильства в сім'ї. Крім того, на час звернення ОСОБА_1 взагалі не проживала у спірній квартирі, а знаходилася по іншим адресам проживання.

Однак, при вирішені справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК мають враховуватись порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в іншому місці й не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням.

При цьому, відповідно до правил ст. 29 ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Вищезазначені докази свідчать про відсутність передбачених ст. 116 ЖК України підстав для виселення відповідача за основним позовом.

Відповідно до ст..88 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн., сплачені останнім при зверненні до суду із позовом.

Керуючись ст. ст. 10, 60,88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом виселення, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2) судові витрати в сумі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя__________