Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом громадської організації «Самоохоронна гаражна автостоянка «Суворовська» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу, за касаційною скаргою громадської організації «Самоохоронна гаражна автостоянка «Суворовська» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року громадська організація «Самоохоронна гаражна автостоянка «Суворовська» (далі - ГО «СГА «Суворовська») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу, посилаючись на те, що відповідачі, які є членами ГО «СГА «Суворовська» не вносять плату за зберігання транспортних засобів та майна, яка складається із щомісячних витрат організації.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ГО «СГА «Суворовська» просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення в повній мірі не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ГО «СГА «Суворовська», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з безпідставності позову, оскільки рішення щодо визначення розміру членських внесків, загальними зборами позивача, до компетенції яких належить вирішення цього питання, не приймалося.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ГО «СГА «Суворовська» заснована у 1999 році на базі діючої автостоянки «Москвич», створеної на підставі рішення Суворовського РВК № 401 від 17 серпня 1984 року.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є членами ГО «СГА «Суворовська».

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ГО «СГА «Суворовська» звертаючись до суду з даним позовом, зазначала про те, що відповідачі не здійснюють оплати за зберігання транспортних засобів та майна, що зберігаються на території автостоянки.

При цьому, позов обґрунтовували вимогами Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, п. п. 15, 30, яких встановлено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. На автостоянці повинні вестися: журнал обліку транспортних засобів довготермінового зберігання, журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання, журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів, журнал обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних, касова книга, книга скарг та пропозицій, книжки квитанцій.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не з'ясував предмет і підстави заявленого ГО «СГА «Суворовська» позову, які права і законні інтереси позивача порушені й яким чином вони можуть бути відновлені, унаслідок чого в достатньому обсязі не встановив характер спірних правовідносин й правову норму, що підлягає застосуванню до них, помилково зазначивши про те, що загальними зборами ГО «СГА «Суворовська» не встановлено розміру членських внесків, не врахувавши при цьому, що позивач не ставив вимог про стягнення з відповідачів несплачених членських внесків, крім того членські внески та сплата послуг автостоянки є різними оплатами.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд взагалі не сприяв повному й всебічному з'ясуванню дійсних обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення, не роз'яснив позивачу його право на зміну та уточнення позовних вимог.

Апеляційний суд на зазначене уваги також не звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги й не зазначив в ухвалі обставин, які спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, оскаржувані рішення судів, які не відповідають вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу громадської організації «Самоохоронна гаражна автостоянка «Суворовська» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко