Справа № 308/2128/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Микуляк П.П.

при секретарі - Коціпак З.П.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що вона є дружиною ОСОБА_4, який помер 06.02.2014 року. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, до складу якої в т.ч. увійшло нерухоме майно - 1/2 частка житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1, що належало спадкодавцю на праві власності. Окрім неї спадкоємцями померлого чоловіка є їх донька - відповідачка по справі ОСОБА_3

28 квітня 2010 року вона - ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 склали спільний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М., за умовами якого все своє рухоме та нерухоме майно вони заповіли їх доньці ОСОБА_3 Вона не мала власної ініціативи йти посвідчувати вказаний заповіт, в цьому її переконав чоловік, який запевняв, що вона матиме змогу якщо він помре раніше, розпорядитися майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивачка зазначає, що відповідно до наведеної норми той заповіт, який було ними посвідчено у нотаріуса, суттєво відрізняється від того, на що вона на справді розраховувала. Так, вона не мала наміру зробити обмеження на розпорядження майном, що вони з чоловіком нажили в шлюбі, зокрема власною часткою. Та обставина, що в силу посвідченого заповіту, вона не може після смерті чоловіка розпорядитися майном є для неї важливою і суттєво відрізняється від її розуміння природи вчиненого заповіту. Вона є особою похилого віку, наразі сама проживаю у будинку, який в силу своєї площі вона не здатна самостійно утримувати та оплачувати витрати за комунальні послуги. Через оскаржуваний заповіт вона не може добровільно вирішити питання з донькою - ОСОБА_3 щодо його утримання та проведення поточного ремонту.

Йдучи на вмовляння чоловіка та посвідчення заповіту, вона в жодному разі не хотіла залишитися в будинку, що потребує ремонту та витрат на утримання - на самоті, при цьому не маючи змоги його обміняти чи якимось іншим чином домовитися з донькою, яка є спадкоємицею за заповітом, щодо придбання їй житла, яке б було придатне для її проживання та не потребувало таких витрат.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив суд визнати недійсним заповіт від імені подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що був посвідчений 28 квітня 2010 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М. на користь доньки ОСОБА_3, 1978 р.н.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, але подала до суду нотаріально посвідчену письмову заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки (батько відповідачки) ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 10.02.2014 року. Після смерті останнього відкрилась спадщина, що складу якої в т.ч. увійшло нерухоме майно - 1/2 частка житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1, що належало спадкодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.01.1987 року державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Осташ В.А. та зареєстрованого у реєстрі за № 1-562. Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 25 лютого 2008 року виданий ОСОБА_4 був на підставі рішення Ужгородської міської ради ІV сесії V скликання №461 від 27.09.2007 р.

З матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2010 року подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 склали спільний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М., за умовами якого все своє рухоме та нерухоме майно вони заповіли їх доньці ОСОБА_3

Відповідно до положень ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні зазначають, що заповіт ОСОБА_1 склала без власної ініціативи та помилилась щодо наслідків такого заповіту.

Нормами статті 229 ЦК України визначено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З заяви ОСОБА_3, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського МНО Куліков М.В. та зареєстрованої в реєстрі за №337, відповідачка визнає позовні вимоги про визнання заповіту недійсним та не заперечує проти їх задоволення

Частиною 1 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги позивачки по визнання недійсним заповіту від імені подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений 28 квітня 2010 року приватним нотаріусом Ужгородського МНО Смірновою С.М. на користь доньки ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 216, 1243 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 14, 60, 61, 88, 208, 209, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд ,-

Р І Ш И В :

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від імені подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений 28 квітня 2010 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М., на користь доньки ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Микуляк П.П.