Провадження № 2/750/353/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Корж Ю.В.,

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

02.12.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 16 745 грн. 33 коп. мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 30.08.2013 року та до досягнення дітьми повноліття, однак у зв'язку з тим, що до березня 2013 року відповідач аліменти не сплачував взагалі, а з березня 2013 року сплачував із затримкою та не у повному обсязі, на даний час утворилася заборгованість по аліментам в сумі 6 009 грн. 87 коп. та за розрахунком позивача розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2013 року по 30.11.2014 року складає 16 745 грн. 33 коп.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що заборгованість по аліментам утворилась не з його вини, про рішення суду про стягнення аліментів, яке було винесено без його участі, він дізнався лише в лютому 2014 року, до цього часу сплачував аліменти у добровільному порядку, а з лютого 2014 року відправляє кошти поштовими переказами, також просив врахувати, що на даний час перебуває на обліку в Чернігівському міському центрі зайнятості, в травні-червні, грудні 2014 року хворів, перебував на стаціонарному лікуванні, у зв'язку з чим мав додаткові витрати на лікування.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2013 року було розірвано шлюб між сторонами та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей - дочок ОСОБА_3 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.08.2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до ДВДВС ЧМУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з відповідача 04.03.2014 року та з цього часу відповідачем сплачуються аліменти у розмірі, що перевищує щомісячний обов'язковий платіж, окрім несплати у липні 2014 року, але у зв'язку з нарахуванням аліментів з серпня 2013 року, державним виконавцем нарахована заборгованість в сумі 6 009 грн. 87 коп. (а.с. 28-30, 32, 34).

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами присудженими у частці від заробітку ( доходу), визначається держаним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платник аліментів.

Таким чином відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до положень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів", на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норми ст.196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості по аліментах й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи та перебуває на обліку як безробітний в Чернігівському МЦЗ (а.с. 31), перебував на стаціонарному лікуванні в Чернігівському обласному противотуберкульозному диспансері з 26.06.2014 року по 08.07.2014 року.

Враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, беручи до уваги звернення позивача за примусовим стягненням аліментів лише у березні 2014 року, позов, за викладеними в ньому підставами, необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218, 294 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: