АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/3308/14-ц
Провадження № 22-ц/792/395/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Юзюка О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/395/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції, заінтересована особа публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПРИВАТБАНК" щодо визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про зупинення виконавчого провадження.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд із означеною скаргою та вказувала, що 18 серпня 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Славутського МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" та виконавчого листа від 13 травня 2014 року про її виселення. Дана постанова є незаконною, оскільки Славутським міськрайсудом виконавчий лист не видававсь, було надано відстрочку виконання рішення суду на шість місяців з дня набрання ним законної сили. В порушення вимог ЗУ „Про виконавче провадження" держвиконавцем було прийнято виконавчий лист до закінчення строку відстрочки, а також при цьому не враховані вимоги ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Крім цього, вона просила визнати незаконною та скасувати постанову держвиконавця від 1 вересня 2014 року про зупинення виконавчого

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Мацюк Ю.І. Категорія № ухвала

Доповідач - Юзюк О.М.

провадження посилаючись на те, що виконавчого листа виданого 13 травня 2014 року не існує, при ухваленні рішення надано відстрочку його виконання до відкриття виконавчого провадження, держвиконавець зобов'язаний був знати про дію ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", постанову про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала, вважаючи дії держвиконавця та постанови протиправними, просила їх скасувати.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 12 січня 2015 року поновлено строк для оскарження дій та постанов державного виконавця та в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що ухвала не відповідає вимогам Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", матеріалам справи, тому просить її скасувати та задовольнити скаргу.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження" (далі Закон) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Пункт 6 ч. 1 ст. 37 даного Закону передбачає, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення виконання відповідного рішення судом.

Встановлено, що при вирішенні скарги суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про правомірність дій держвиконавця, який у відповідності до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 25 Закону, виконав свій обов'язок по прийняттю виконавчого листа до виконання та відкриття на протязі трьох днів виконавчого провадження шляхом винесення 18.08.2014 року постанови про це.

Оскільки, підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий лист, як документ визначений у ст. 17 Закону, безпосередньо, ще й наявність судового рішення у держвиконавця на підставі якого був винесений виконавчий лист, закон не вимагає.

У виконавчому листі відсутні були і відмітки про відстрочку виконання рішення, його зміст відповідав ст. 18 Закону.

Тому, з викладених мотивів, постанова про відкриття провадження скасована бути не може.

Відповідаючи ми Закону (п. 6. ч. 1 ст. 37) є і дії держвиконавця по винесенню 01.09.2014 року постанови про зупинення виконавчого провадження після з'ясування ним 27.08.2014 року із заяви ОСОБА_1, обставин про відстрочку виконання рішення від 13.05.2014 року терміном на шість місяців з дня набрання ним законної сили.

Згідно вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що в скарзі на дії держвиконавця вона просила заборонити її виселення з будинку у відповідності до ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не відповідає дійсності і є надуманим, так як безпосередньо із змісту скарги (а. с. 1-3) видно її вимоги по визнанню неправомірними дій держвиконавця та скасуванню постанов від 18.08.2014 року по відкриттю та від 01.09.2014 року по зупиненню провадження (а. с. 3).

Суд же, в силу правил ч. 1 ст. 11 ЦПК, вправі розглядати справи лише за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, і в межах заявлених нею вимог.

Крім того, в засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 і представник ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" пояснили, що до суду першої інстанції, який ухвалив означене рішення від 13.05.2014 року по справі, відповідна заява про виконання ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі Закон №1304-VІІ від 03.06.2014 року), та приведення судового рішення у відповідність до названого Закону, який був прийнятий після рішення по справі, не подавалась і тому судом питання про мораторій на стягнення житлового будинку належного ОСОБА_3, з якого і підлягала виселенню, згідно даного рішення від 13.05.2014 року, ОСОБА_1, не розглядалось.

Не ґрунтується на законі і посилання апелянта на безпідставне неврахування держвиконавцем і міськрайсудом Закону №1304-VІІ від 03.06.2014 року, оскільки цим Законом не допускається примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна яке є предметом застави, іпотеки по кредитних зобов'язаннях в іноземній валюті, так як правовідносини державної виконавчої служби і ОСОБА_1 стосуються частини рішення суду не щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (стягнення стосується ОСОБА_3), а виселення її з будинку про що і був виписаний виконавчий лист.

Звернення стягнення на будинок, як предмет іпотеки, і виселення з нього, є різними а не тотожними поняттями та діями.

Виселення з будинку є похідним, наступним кроком в разі наявності законного права на виконання рішення про стягнення на будинок, питання щодо якого у встановленому порядку, як вже зазначалось, не вирішувалось.

Лист ДВС України за 2014 рік (а. с. 64) роз'яснює обов'язок держвиконавця по поверненню виконавчого листа, якщо стягненню підлягає нерухоме майно визначене у Законі №1304-VІІ від 03.06.2014 року, і не стосується виселення з житла, яке стало предметом іпотеки.

Посилання скаржника на неспівпадання в оскаржуваних постановах однієї цифри у записі держвиконавцем тут номера виконавчого листа (682/3666/14-ц замість 682/3660/14-ц) вирішального значення не має, так як це є опискою, та як встановлено з показів сторін та матеріалів справи, виконавчий документ виписаний був на підставі рішення Славутського міськрайсуду від 13.05.2014 року у справі №682/3660-13ц) за позовом ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, тобто стосовно тієї справи щодо якої і повинен бути виписаний.

Апеляційна скарга, в межах її доводів, не містить правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Славутського міськрайонного суду від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк