Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю представника позивача - Станкевича В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду від 10 квітня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 10 квітня 2014 року вказаний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 15342,18грн. та судові витрати в сумі 153 грн. 42 коп.. В задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом відмовлено.

Вважаючи рішення суду в частині відмови в стягненні відсотків незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що сума грошових коштів, яка сплачується як відсотки за укладеним з відповідачем кредитним договором, не є фіксованою, а вираховується в залежності від суми кредиту та відсоткової ставки. Стверджує, що відсотки сплачуються безпосередньо за користування коштами, тобто нараховуються за весь період з моменту їх отримання боржником і до моменту остаточного повернення. Доводить, що відсотки є винагородою за користування кредитними коштами та сплачуються за весь період користування. Покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити в частині зменшення розміру відсотків та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення суми заборгованості за договором кредиту рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. ________________________________________________________________________________________________________________________

Справа №569/13421/13-ц Головуючий у 1 інстанції - Рогозін С.В.

Провадження № 22-ц 787/304/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Судом встановлено, що 01 березня 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3. було укладено кредитний договір № 443637, у відповідності до якого останній отримав

від банку кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).

ОСОБА_3 погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється, а тому у відповідності до ч 1 ст. 61 ЦПК України, вказане не підлягає доказуванню.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем умов кредитного договору і, як наслідок, утворення заборгованості, яка станом на 31.05.2013р. склала 40 302,95 грн. та включала в себе 15 342,18 грн. заборгованості за кредитом та 24 960,77 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с. 4-6).

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до матеріалів справи та законних висновків суду першої інстанції у відповідача наявний боргу перед позивачем за кредитним договором.

Згідно положень ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Правилами користування платіжною карткою (а.с. 59-60), з якими погодився відповідач, підписуючи договір № 443637 від 01.03.2004р., передбачено сплату відсотків за користування кредитом.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом обґрунтовані і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Доказів того, що між сторонами договору існувала угода чи інша домовленість про нарахування відсотків за користування кредитом тільки в період дії картки, сторонами не надано та судом не здобуто. При відсутності такої домовленості, виходячи із положень ст. 1048 ЦК України, проценти підлягають сплаті до дня повернення позики.

У зв'язку з наведеним, а також враховуючи, що рішенням суду першої інстанції стягнута сума основного боргу, і рішення в цій частині сторонами не оскаржене, колегія суддів приходить до переконання про необхідність стягнення з боржника і заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в розмірі, підтвердженому наданим розрахунком - 24 960,77 грн. (а.с. 4-6).

За таких обставин апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати і ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313,314, 316, ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 10 квітня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 24 960,77 грн. (двадцять чотири тисячі дев'ятсот шістдесят гривень сімдесят сім копійок) заборгованості по відсотках за користування кредитом за договором № 443637 від 01 березня 2004 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» сто двадцять чотири гривні 80 копійок судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Григоренко М.П.

підпис Рожин Ю.М.

згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.