Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22ц/778/4669/ 2015 р. Головуючий у 1-й інстанції: Полянчук Б.І.
ЄУ№310/4550/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:ОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 09.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У подальшому умови кредитування та обслуговування кредитної картки були змінені на підставі п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» змінено кредитний ліміт. Відповідач своїм підписом на заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ними та банком договір. Відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік згідно п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг».

Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач у порушення «Умов та правил надання банківських послуг» та закону не виконує зобов'язання за договором та не сплачує грошові кошти, що підлягають оплаті за його умовами. Сума заборгованості складає 15 056,08 грн., яку просило стягнути з відповідача в повному обсязі.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь Публічного ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 15056,08 грн. та 243,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що 09.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У подальшому умови кредитування та обслуговування кредитної картки були змінені на підставі п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» змінено кредитний ліміт. Відповідач своїм підписом на заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ними та банком договір. Відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік згідно п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг».

Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач у порушення «Умов та правил надання банківських послуг» та закону не виконує зобов'язання за договором та не сплачує грошові кошти, що підлягають оплаті за його умовами.

Повернення кредиту відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань.

Відповідно ст., ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або інших умов та вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором суд задовольнив позов на суму 15 056,08 грн.

Апелянт в тому числі посилався на те. що суд помилково не застосував до вказаних правовідносин позовну давність, однак така позиція є хибною.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до наданих банком розрахунків, які відповідачем не спростовані, відповідач частково погашав борг перед банком на протязі 2011-2012 років і останній платіж здійснив 21.02.2013 року у сумі 200 грн. (а.с. 6).

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором тобто з березня 2013 року.

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права 13.05.2015 року (а.с. 1), тобто в межах встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Відносно доводу скарги щодо не укладення договору, не надання кредитних коштів, то необхідно відмітити, що при підписанні заяви про надання кредиту позивач письмово погодився, що ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Своїм підписом він підтвердив факт даної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ "ПриватБанк". Також в заяві вказав, що згоден на те, що ця заява разом з Умовами та тарифами складають між ним та банком кредитну угоду (а.с. 8 зворот).

Даний кредитний договір є договором приєднання згідно ст. 634 ЦК. Тобто, як і публічний договір, договір приєднання є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту договору в цілому. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору. Звичайно, друга сторона сама вирішує, укладати чи не укладати договір на запропонованих їй умовах.

Укладення договору є дата підписання позивачем заяви позичальника. Саме підписом на заяві позичальника клієнт висловлює свою згоду, що заява разом з умовами по надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає укладений договір про надання строкового кредиту. Дані умови регулюють відносини між банком та клієнтом щодо умов та порядку надання позичальнику кредиту, інших банківських послуг, вказаних в заяві позичальника.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, спірний кредитний договір, який було укладено шляхом підписання заяви та ознайомлення з Умовами та і Правилами надання банківських послуг, та підписаний позивачем, є укладеним у письмовій формі.

Оскільки на заяві позичальника мається підпис відповідача, що посвідчує той факт що з умовами договору, умовами надання споживчого кредиту фізичним особам позичальник ознайомлений, то це вказує, що сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по договору і його уклали.

Факт отримання відповідачем кредиту і користування ним підтверджується розрахунком заборгованості, не спростований відповідачем, за яким останній на протязі двох років частково погашав кредит.

Необґрунтованими також є посилання апелянта на неправильність розрахунку, та неможливість його прочитання, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості викладений відповідним шрифтом який дозволяє вільно його вивчити, а посилання на його не вірність взагалі не ґрунтується на доказах, свого розрахунку відповідач не надав.

Отже доводи скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав, для визнання рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування чи з міни цього рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів. -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: