Справа № 369/3209/14-ц
Провадження № 2/369/1940/15
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2015 року Києво Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

при секретарі Котляр А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про поділ спадкового майна, -

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що 27 березня 2012 року помер її син ОСОБА_4 Відповідно до вимог чинного законодавства вона у визначені ним строки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У зв'язку з цим була відкрита спадкова справа у Вишневій міській державній нотаріальній конторі. Інші спадкоємці померлого також подали заяви про прийняття спадщин. Нотаріусом спадкоємцям видані свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4, яка складалася із: однокімнатної квартири АДРЕСА_1; житлового будинку № 15-а по вул. Матросова в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та земельної ділянки на якій він розташований; автомобіля «Ауді 100», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіля «Газ 33021-2123 НГ», 2003 року випуску, державний номерний знак 66305КК; автомобіля Фольксваген Т5, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; грошових вкладів з належними відсотками та компенсаційними виплатами. Однак у нотаріальному порядку не були предметом спадкування частка житлового будинку за адресою Київська область, Києво-Святошинський район с. Софіївська Борщагівка. вул. Травнева, 4 та земельна ділянка, на якій він знаходиться, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності. Вказані об'єкти нерухомого майна зареєстровані на ім'я дружини померлого ОСОБА_2, яка нотаріуса про наявність цього майна не повідомила, документів щодо нього не надала, проти включення його до спадкового заперечує. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов, визнати за нею право власності на вказане майно.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просила суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул..Травнева, 4 та визнати право власності за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул..Травнева, 4. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача, третя особа по справі ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, просили суд відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У ст. 3 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно зі ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 4 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на майно, скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним рішенням, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_1, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційну скаргу задоволено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року звернуто увагу на наступні обставини у справі.

Судами встановлено, що 27 березня 2012 року помер син позивача -ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 березня 2012 року.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті останнього, звернулися дружина померлого, його діти та мати померлого ОСОБА_1 Предметом спадкування було майно, що належало спадкодавцеві і яке складалося з: однокімнатної квартири АДРЕСА_2 ум. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області; житлового будинку № 15-а по вул. Матросова в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та земельної ділянки на якій він розташований; автомобіля «Ауді 100», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіля «Газ 33021-2123 НГ», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіля «Фольксваген Т5», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; грошових вкладів з належними відсотками та компенсаційними виплатами. На зазначене майно спадкоємцям видано свідоцтва про право на спадщину відповідно до належних їм часток у ньому.

Судом також встановлено, що житловий будинок за адресою с. Софіївська Борщагівка, вул. Травнева, 4 в цілому складається з одного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 грудня 2004 року та випискою з реєстру прав власності Києво-Святошинського БТІ від 2 лютого 2005 року.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю Ш-КВ № 031474 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою с. Софіївська Борщагівка, вул. Травнева, 4 на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько- Борщагівської сільської ради від 14 вересня 1999 року для будівництва житлового будинку і господарських споруд.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Травнева, буд. № 4, виготовленого станом на 14 травня 2014 року, в будинку проведено самочинні добудови та переобладнання: приміщення 1-7, 1-16, площею 13,2 кв. м, приміщення 1-17 площею 10,4 кв. м, приміщення «Б» площею 4,6 кв. м.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач не скористалася своїм правом отримати свідоцтво про право власності на спадщину на житловий будинок у с. Софіївська Борщагівка, вул. Травнева, буд. № 4 та земельну ділянку, на якій він розташований, у позасудовому порядку, не довела, що її право на отримання спадщини порушено, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо зазначеного майна, а також, що зазначене домоволодіння, власником якого є дружина померлого, має самочинні добудови та переобладнання, на які відсутня належна документація та належно затверджений проект.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що житловий будинок № 4, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Травнева та земельна ділянка на якій він розташований, також входили до складу спадщини, як майно, яке було набуте у період перебування померлого у шлюбі за ОСОБА_2 і належало їм на праві спільної сумісної власності.

Право власності на це майно зареєстроване за ОСОБА_2, вона не повідомила нотаріуса про частку померлого в цьому будинку, заперечує його право власності, документів про право власності на нього не надає, що позбавляє можливості оформити право власності позивача на це майно в порядку спадкування.

Враховуючи вищевикладене та ті обставини, на які наголошував Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 25.02.2015 року, судом встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрована та постійно проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, спільно з дочкою ОСОБА_2, онуком ОСОБА_7, онукою ОСОБА_8.

За даною адресою також були зареєстровані та проживали чоловік позивача ОСОБА_9, який помер 24 лютого 2009 року та її зять ОСОБА_4, який помер 27 березня 2012 року.

Рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 01 грудня 1998 року №131/8 ОСОБА_2 надано земельну ділянку в постійне користування розміром 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідувального будинку, що знаходиться за адресою: Київська обасть, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул.Травнева,4.

На даній земельній ділянці згідно технічного паспорту БТІ від 14 травня 2014 року у 2004 році побудовано житловий будинок по вул.Травнева, 4 в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району.

На підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14 грудня 2004 року №237/1 ОСОБА_2 23 грудня 2004 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Право власності ОСОБА_2 на вищезазначене нерухоме майно зареєстроване в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації.

24 лютого 2009 року помер ОСОБА_9.

До майна померлого 24.02.2009 року ОСОБА_9 спадщину після його смерті прийняла його дружина ОСОБА_5. Дочка ОСОБА_2 відмовилась від спадщини на користь матері ОСОБА_5. ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.09.2009 року на житловий будинок №78 по вул.Пролетарській в с.Соф. Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та на прості іменні акції з належними дивідендами по ним в кількості 210 штук, емітент - ВАТ Шляхо-будівельне управління №41, по 1/2 частці майна кожний.

27 березня 2012 року помер ОСОБА_4.

До майна померлого 27.03.2012 року ОСОБА_4 спадщину після його смерті прийняли: дружина померлого ОСОБА_2 та мати померлого ОСОБА_1.

Діти померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали до Вишневої міської державної нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 Спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_7, окрім спірного майна по даній справі: житлового будинку №4 по вул. Травнева в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області та земельної ділянки площею 0,10 га, на якій розташований цей будинок.

Земельна ділянка площею 0,10 га, розташована по вул. Травнева,4, в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, на якій був побудований спріний житловий будинок, була приватизована на імя ОСОБА_2, що підтверджується виданим 02 лютого 2000 року на її імя Державним актом на право приватної власності на землю серії III КВ №031474, на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14.09.1999 року №163/1. Землю надано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1374.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2015 року, цивільна справа № 369/7884/14-ц, судом встановлено про наявність самочинних забудов. Зокрема, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка вул.Травнева, буд.№4, що виготовлений ТОВ Виробниче обєднання технічної інвентаризації станом на 14.05.2014р., в ньому зазначені самочинно збудовані або переобладнані: приміщення 1-7 площею 14,8 кв.м., приміщення 1-16 площею 13,2 кв.м., приміщення 1-17 площею 10,4 кв.м., приміщення Б площею 4,6 кв.м.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво обєкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, встановлених судом обставин справи, що повязане із самовільним будівництвом, реконструкцією та переобладнанням спірного нерухомого майна, не дають можливості визнати право власності за позивачем на частку цього майна.

А тому в суду немає правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 Оле ксандрівни.

Відповідно до ст.ст. 3, 15-16, 321 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Д.Усатов