АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/216/14-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/362/К/15 Папарига В.А.
Категорія - 43 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі - Трофименко О.О.

за участі: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4;

представника Житлово-будівельного кооперативу "Восток-36" - Чернявського Віктора Григоровича, Процко Олени Іванівни;

третьої особи ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 до Житлово-будівельного кооперативу "Восток-36", третя особа Служба у справах дітей Виконкому Довгинцівської районної у місті ради, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу "Восток-36" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_7, про розірвання договору найму житлової квартири та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 звернулись з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Восток-36", третя особа Служба у справах дітей Виконкому Довгинцівської районної у місті ради, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог в уточненому позові позивачі послалися на те, що вони разом зі своєю неповнолітньою донькою з серпня 2003 року постійно добросовісно та безперервно користуються квартирою АДРЕСА_1. Вселилися до вказаного житлового приміщення на підставі укладеного договору найму від 01.08.2003 року, сторонами якого були колишній голова правління Житлово-будівельного кооперативу "Восток-36" ОСОБА_10 та ОСОБА_3 Строк дії договору припинився 01.08.2006 року. Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.04.2014 року по справі № 211/3303/13-ц встановлено, що вище вказана квартира належала на праві приватної власності померлим членам кооперативу ОСОБА_11, ОСОБА_12, які за життя повністю внесли пайовий внесок за неї в сумі 61170 руб.. Вказані власники квартири померли у 2001 році, інших власників даного житлового приміщення немає, тобто воно є безхазяйним. Позивачі перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 2012 року. З метою закріплення за позивачами вказаної вище квартири та вступу до Житлово-будівельного кооперативу ОСОБА_2 звернулася 23.09.2013 року з листом до Житлово-будівельного кооперативу "Восток-36" з проханням прийняття до кооперативу, однак лише після втручання прокуратури Головою правління ЖБК "Восток-36", без прийняття рішення на загальних зборах кооперативу, була надана відповідь про відмову з роз'ясненням того, що вона не має жодних правових підстав та належних документів для вступу до кооперативу та не має права на вказане житло, оскільки не є в ньому зареєстрованою.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 діюча в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, просили суд визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю та зобов'язати Житлово-будівельний кооператив "Восток-36" винести на розгляд загальних зборів (зборів уповноважених) питання стосовно прийняття ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу "Восток-36", результати яких оформити відповідним протокольним рішенням та направити їй засвідчену його копію.

ЖБК "Восток-36" звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 про розірвання договору найму житлової квартири та виселення.

В обґрунтування своїх вимог послалися на те, що 01.08.2003 року між ЖБК "Восток-36" та ОСОБА_3 був укладений договір найму квартири АДРЕСА_1 за умовами якого ЖБК "Восток-36" здає, а ОСОБА_3 , як тимчасовий мешканець приймає в користування разом зі членами його родини, а саме дружини ОСОБА_2 та доньки - ОСОБА_9 вказану вище квартиру. Договір було укладено на строк з 01.08.2003 року по 01.08.2006 року. Метою укладення даного договору було попередження зростання заборгованості кооперативу перед кредиторами - надавачами житлово-комунальних послуг та подальшого не накопичення боргів. Договір з боку кооперативу пролонговано не було. У вказаній квартирі до теперішнього часу рахуються зареєстрованим ОСОБА_12 та ОСОБА_11. У вересні 2012 року до кооперативу звернувся брат померлого ОСОБА_7, який надав копію рішення суду про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. 18.11.2012 року. Комісією при виході за адресою вищевказаної квартири до тимчасового наймача ОСОБА_3 особисто була доведена інформація про відкриття спадщини по квартирі та вимога звільнити житлове приміщення, про що складено відповідний акт, однак він дане звернення проігнорував та відмовився від підписання акту.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги положень ч.3 ст. 818 ЦК України, ст. 97, 144 ЖК України просили суд припинити дію договору найму квартири від 01.08.2014 року та виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_9

Рішенням суду від 18 грудня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 відмовлено в задоволенні позову до ЖБК "Восток-36", третя особи Служба у справах дітей Виконкому Довгинцівської районної в місті ради, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

Зустрічний позов ЖБК "Восток-36" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_7, про розірвання договору найму житлової квартири та виселення задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ЖБК "Восток-36" витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., в рівних частках з кожного, а саме по 121 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі позивачі за первісним просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову, та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог посилаючись на необґрунтованість рішення суду.

Зокрема, судом при ухвалені рішення не враховано, що позивачі, відповідно до вимог ст.344 ЦК України, згідно договору найму житлового приміщення вселились в спірну квартиру та відкрито, добросовісно та безперервно, більш ніж 10 років, користувалися вказаною квартирою. Позивачі утримують квартиру, слідкують за станом інженерних систем, сплачують вартість спожитих комунальних послуг та витрати на ремонтні роботи будинку.

Судом не враховано, що факт вселення позивачів до спірної квартири з дозволу, її утримання та догляд і є добросовісним набуттям.

Доводи суду про те, що користуватися квартирою може лише особа, яка є членом кооперативу є невірними, оскільки спірна квартира належала на праві приватної власності померлим членам кооперативу ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які за життя повністю внесли пайовий внесок за квартиру.

Також судом неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог стосовно зобов'язання відповідача винести на розгляд загальних зборів питання стосовно прийняття ОСОБА_2 до ЖБК "Восток-36".

Зустрічні позовні вимоги ЖБК "Восток-36" не підлягають задоволенню з тих підстав, що у ЖБК "Восток-36" відсутні повноваження для розпорядження спірною кварирою, оскільки вона є приватною власністю.

Судом не було прийнято до ували заяву позивачів про застосування строку позовної давності до вимог ЖБК "Восток-36".

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з того, що факт тривалого проживання позивачів (в тому числі з часу припинення дії договору найма квартири без правових підстав та звернення наймодавця з вимогами про виселення) у спірній квартирі та здійснення сплати квартирної плати та за комунальні послуги не є добросовісним заволодінням чужим майном, за відсутності у справі документів, які б підтверджували б визнання у встановленому законом порядку права на володіння спірним житлом або надання цього житла їм у встановленому законом порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ЖБК "Восток-36" про виселення позивачів із спірної квартири, суд першої інстанції виходив з положень ст.818 ЦК України

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовиввся від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що за життя ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 були членами ЖБК "Восток-36", відповідно до довідки сплачення пайових внесків на суму 61170 руб., та ст. 15 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року, що діяв на той час, вони були власниками квартири АДРЕСА_1.

Вказана квартира АДРЕСА_1, який належить ЖБК "Восток-36".

01.08.2003 року між ЖБК "Восток-36" в особі голови кооперативу ОСОБА_10, діючого на підставі Устава та ОСОБА_3 укладено договір найма квартири АДРЕСА_1. За умовами п.п. 1.1,1.2 договору ЖБК "Восток-36" здає, а ОСОБА_3, як тимчасовий мешканець, приймає в користування разом зі членами своєї родини, а саме дружини ОСОБА_2 та доньки - ОСОБА_9 вказану вище квартиру. Договір було укладено на строк з 01.08.2003 року по 01.08.2006 року. Згідно п.2.1 договору ОСОБА_3, як тимчасовий мешканець зобов'язався: використовувати квартиру як житлове приміщення; сплачувати квартплату, комунальні послуги та інші платежі; проводити за свій рахунок текучий ремонт квартири; не допускати погіршення стану квартири; не проводити в квартирі перепланувань та переобладнань буз узгодження з кооперативом; негайно звільнити квартиру при зупинені дії договору.

Згідно акту про фактичне проживання від 18.09.2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_9, 2000 року народження, у період з 01.08.2003 року фактично проживають в АДРЕСА_1 та сплачують комунальні послуги.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.12.2011 року було задоволено позов ОСОБА_7 та визначено йому додатковий строк в шість місяців для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як слідує з акту від 18.11.2012 року комісією у складі Голови ЖБК "Восток-36" Чернявського В.Г., бухгалтера - ОСОБА_13 та юрисконсульта - Процко О.І. при виході за адресою: АДРЕСА_1, тимчасовому мешканцю ОСОБА_3 була повідомлена вимога про звільнення житлового приміщення (квартири №166), у зв'язку з відкриттям спадщини для родичів померлих, при цьому ОСОБА_3 від ознайомлення з рішенням та від звільнення приміщення відмовився.

З наведеного вище встановлено, що позивачі вселилися в спірну квартиру на підставі строкового договору найму укладеного з Житлово-будівельним кооперативом в особі його голови, при повному внесені померлими членами кооперативу пайових внесків за квартиру, строк дії якого був до 01.08.2006 року, та не входить до початку обчислення строку набувальної давності а факт тривалого проживання позивачів у спірній квартирі та здійснення сплати квартирної плати та за комунальні послуги не є добросовісним заволодінням чужим майном.

Таким чином, суд, при вирішенні спору по суті, вірно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і обґрунтовано, відповідно до норм матеріального та процесуального закону,відмовив у задоволенні позовних вимог позивачів, та частково задовольнив зустрічні позовні вимоги ЖБК "Восход-36".

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухвалені рішення не враховано, що позивачі, відповідно до вимог ст.344 ЦК України, згідно договору найму житлового приміщення вселились в спірну квартиру та відкрито, добросовісно та безперервно, більш ніж 10 років, користувалися вказаною квартирою, утримували квартиру, слідкували за станом інженерних систем, сплачували вартість спожитих комунальних послуг та витрати на ремонтні роботи будинку, спростовуються висновками суду першої інстанції, в рішенні якого надано оцінку належну оцінку наведеним вище обставинам.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що факт вселення позивачів до спірної квартири з дозволу, її утримання та догляд і є добросовісним набуттям спростовуються ст. 344 ЦК України, яка визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття цього майна.

Із встановлених обставин справи убачається, що позивачі знали, що володіють чужим майном, оскільки ними був укладений договір найму спірної квартири.

Частиною 3 ст. 344 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення володіння. Проте загальне правило ст. 344 ЦК України встановлює винятки. Так, відповідно до п.3 даної статті, перебіг строку по відношенню до речей, якими заволоділа особа на підставі договору з їх власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про їх повернення, починається на нерухоме майно через 15 років, а рухоме - через 5 років з часу спливу строку позовної давності за відповідними вимогами, адже до цього моменту майно може бути примусово витребувано його законним володільцем, а фактичне володіння не може бути визнано добросовісним.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачами подано позов передчасно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що доводи суду про те, що користуватися квартирою може лише особа, яка є членом кооперативу є невірними, оскільки спірна квартира належала на праві приватної власності померлим членам кооперативу ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які за життя повністю внесли пайовий внесок за квартиру не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю, оскільки, відповідно до ч.3 ст.19 Закону України "Про кооперацію" кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог стосовно зобов'язання відповідача винести на розгляд загальних зборів питання стосовно прийняття ОСОБА_2 до ЖБК "Восток-36" не можуть бути підставою для скасування рішення оскільки спростовуються вимогами ЖК України та Законом України "Про кооперацію".

Не можуть бути підставою для скасування рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що у ЖБК "Восток-36" відсутні повноваження для розпорядження спірною квартирою, через те, що вона є приватною власністю, оскільки відповідно до ч.3 ст.19 Закону України "Про кооперацію" кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Вимоги про виселення особи, яка не має права користування жилим приміщенням, можуть бути заявлені відповідною правомочною особою в будь-який час, оскільки саме по собі тривале проживання особи без будь-яких правових підстав не надає право цій особі на користування спірним житлом.

Судом не було прийнято до уваги заяву позивачів про застосування строку позовної давності до вимог ЖБК "Восток-36" з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, 01.08.2003 року між ЖБК "Восток-36" в особі голови кооперативу ОСОБА_10, діючого на підставі Устава та ОСОБА_3 укладено договір найма квартири АДРЕСА_1, на період з 01.08.2003 року по 01.08.2006 року.

Відповідно до вимог ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору без повторного його укладення, то при відсутності заперечень сторін протягом одного місяця, договір вважається продовженим на невизначений строк. Підставою припинення такого договору є закінчення строку дії договору за умови, що наймодавець зажадає повернення йому майна

Таким чином, строк дії договору найму був подовжений з 01.08.2006 року.

Скориставшись своїм правом наймодавець 18.11.2012 року пред'явив вимогу тимчасовому мешканцю ОСОБА_3 про звільнення спірної квартири, з чого випливає, що ЖБК "Восток-36" не пропущено строк на звернення до суду з позовом про виселення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, оскільки вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: