Єдиний унікальний номер 229/696/15-ц
Номер провадження № 2/229/376/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:головуючого-судді ОСОБА_1

при секретареві Костенко В.М.

за участі позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Дружківського міського суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 04 березня 2015 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання правочину недійсним.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 16 листопаду 2011 року між ним та відповідачем публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" було укладено кредитний договір № SAMDN5387. Згідно даного договору банк надав позивачу ліміт 13200 гривень. За користування кредитними коштами він сплачує 30% річних. З січня 2013року відсоткова ставка була збільшена. Він не давав свою згоду на збільшення відсоткової ставки. Вважає, що при оформлені кредитного договору 16 листопаду 2011 року його права були порушені, оскільки йому не було надано одного екземпляра кредитного договору

До наступного часу йому не надано екземпляра кредитного договору, чим порушені його права споживача.

Вважає, що такими діями відповідач порушив його права і це є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Позивач просить

визнати недійсним кредитний договір № SAMDN5387 від 16 листопаду 2011 року .

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання з'явився, пояснив, що в листопаді 2011року йому була видана кредитна картка "Універсальна " з кредитним лімітом 13200грн, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 36% на рік. З січня 2013року відсоткову ставку банком зменшено до 30% річних. З 01.09.2014року відсоткову ставку збільшено до 34% на рік. Вважає, що відповідач не мав права збільшувати відсоткову ставку за кредитним договором в односторонньому порядку, оскільки це суперечить вимогам Цивільного кодексу на Правилам банку. Оскільки під час оформлення кредитного договору в 2011році йому не було видано другий екземпляр кредитного договору, як то вимагає Закон України "Про захист прав споживачів", то це є порушення закону і підставою для визнання кредитного договору №SAMDN5387 недійсним. Просить його позовні вимоги задовольнити.

У судове засідання з'явився представник відповідача ОСОБА_3, пояснив, що не визнає позовні вимоги.

Вважає, що позивач погодився з тим, що заява про приєднання до Умов та Правил наданння банківських послуг в Приватбанку, разом з пам"яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами , складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. ОСОБА_2 ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов"язався виконувати вимоги цих Умов , а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Копію заяви про приєднання, та Умови і Правила надання банківських послуг позивачу передані під час розгляду попередній справи. Тому надати якийсь інший письмовий кредитний договір , позивач не має можливості. Вважає, що відсотки за користування кредитом відповідачем нараховані відповідно до закону без помилок. Не видача позивачу копії кредитного договору не є підставою для визнання договору недійсним. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача , дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Судом встановлено, що 16.11.2011 року між ПАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладений договір про надання банківських послуг , згідно якому позивачу видано платіжну картку кредитка "Універсальна" з розміром кредитного ліміту в сумі 13200 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на залишок заборгованості.

Згідно п. 2.1.1.2.1. Умов і правил надання банківських послуг підписанням заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датой укладання договору є дата отримання карти.

Зважаючи на те, що зміст кредитного договору, укладеного між сторонами, зафіксований в кількох документах, заява про приєднання до Умов та Правил підписана ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст. 207 ЦК України, то він вважається таким, що вчинений у письмовій формі.

Отримавши картку, відповідач користувався коштами. Факт здійснення операцій, а саме зняття кредитних коштів, погашення кредиту, зміна відсоткової ставки, підтверджується рухом коштів по особистому рахунку позивача (а.с. 31 з.б.)

Відповідно до п. 2.1.1.5.4 При незгоді зі змінами Правил або ОСОБА_4, клієнт зобов"язаний звернутися до ОСОБА_4 для розірвання договору і погасити заборгованість, яка створилася перед банком, в тому числі і заборгованість , яка створилася протягом 30днів з моменту повернення карт. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово інформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання.

В заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивач зобовязався регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Вимоги позивача щодо визнання кредитного договору недійсним, оскільки йому не було надано копії екземпляра кредитного договору не підлягають задоволенню.

Позивач вважає, що відповідачем порушені вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» , якою передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві.

Умови та Правила надання банківських послуг, які затверджені наказом банку від 06.03.2010р. № СП-2010-256, тарифи на обслуговування, представником відповідача передані позивачу під час розгляду попередній справи № 229/2877/14-ц. Про всі зміни в Умовах та Правилах надання банківських послуг, позивач зобовязався знайомитися на сайті Приватбанку.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочинну є недодержання в момент вчинення правочинну стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності з положеннями ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною першою ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти або бере на себе зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками .

Відповідно до ч.2 ст.11 цього Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Положеннями п.п. 3.1, 3.4 розділу 3 Правил, надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного ОСОБА_4 України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), передбачено обов»язок банку в кредитному договорі або в додатку до нього зазначити: детальний розпис сукупної вартості кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним; вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку комісій (тарифів банку), що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково - касове обслуговування, здійснення валютно - обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Аналіз змісту кредитного договору від 16 листопаду 2011 року свідчить про те, що всі пункти договору відповідають вимогам чинного законодавства.

Будь - яких належних та допустимих доказів, які б вказували, що на момент укладення кредитного договору сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору, або було порушено форму укладення договору, сторона не була ознайомлена у з умовами договору, або не було дійсним волевиявлення сторін, позивач, в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, суду не надав.

Як вбачаться з тексту оспорюваного кредитного договору позичальник ОСОБА_2 своїм підписом, який міститься в заяві, підтвердив факт ознайомлення зі змістом договору, з умовами кредитування, за якими наданий кредит, та погодився на його умови, що свідчить про те, що договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача; будь -яких застережень або заперечень при укладенні договору від позичальника не надходило ( а.с. 3).

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто або через уповноважену особу або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані за договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Позивач, отримавши грошові кошти в розмірі 13200 грв., приступив до виконання договору і не скористався своїм правом, передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів», відмовитися в односторонньому порядку від кредитного договору .

Таким чином, суд на підставі повно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність та допустимість, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та визначивши правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, оскільки волевиявлення позивача на укладення договору було вільним, доказів того, що договір не відповідає вимогам закону.

Не надання позивачу копії кредитного договору не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а позивачем не було сплачено судовий збір при зверненні до суду, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь державного бюджету м.Дружківки підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10,11,58,59,60,63,84,88,212-215,218, 224 ЦПК України (в редакції 2004 року), на підставі ст. 3, 203, 207, 215,627,628,638,1049,1054,1055 ЦК України ( в редакції 2004 р.), Закону України "Про захист прав споживача", постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання провочинів недійсними", суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання правочину недійсним залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_1 на користь державного бюджету м.Дружківка судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецуької області через Дружківський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: А. Л. Гонтар