ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1089/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Ляшенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Головне управління юстиції у м. Києві в особі Відділу реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та усунення від прав на спадкування, суд -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Головне управління юстиції у м. Києві в особі Відділу реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та усунення від прав на спадкування. Мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 65 років з приводу гострого панкреатиту помер ОСОБА_5, з яким вона проживала одією сім»єю без шлюбу з 1997 року в його квартирі АДРЕСА_1, й по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року. З метою узаконити відносини 21 листопада 1999 року вони повінчались в храмі Святого Володимира. За період їх спільного мешкання вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, придбавали речі, робили ремонти, облаштовували житло спільними зусиллями, проводили дозвілля, родинні свята, їздили на відпочинок та оздоровлення. В 2012 році ОСОБА_5 переніс інсульт, перебував в лікарні близько двох тижнів. В період його хвороби вона завжди була з ним поруч: доглядала, купувала речі, ліки тощо, підтримувала психологічно, планували майбутнє, крім того вона намагалася створити для нього всі умови для того, щоб убезпечити від всякого роду переживань, навантажень, тобто робила все, щоби створити гармонійні умови для видужання. За час свого життя померлий набув майно - мав на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було в цьому відмовлено з підстав недоведеності спільного проживання з померлим протягом п»яти років, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Померлий мав сина ОСОБА_3, який, на її думку, має бути усунений від прав на спадкування, оскільки той не дбав за життя про батька: не доглядав, коли той перебував в безпорадному стані в період перенесеного інсульту, не цікавився його станом здоров»я в період реабілітації; не дбав, не надавав матеріальної та іншої допомоги тощо й не здійснював його поховання. Окрім того, померлий за життя був ображений на сина, оскільки той змінив прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7, діючий на підставі договору від 22 липня 2014 року про надання правової допомоги (а.с.35), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити: встановити факт проживання ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно; й усунути ОСОБА_3 від прав на спадкування після померлого ОСОБА_5.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8, діючий на підставі довіреності від 16 грудня 2014 року (а.с.62), позовні вимоги визнав частково й просив: встановити факт проживання його батька та позивачки як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; в частині вимог щодо усунення його від прав на спадкування після померлого батька - відмовити за недоведеністю вимог.

Треті особи в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення, надали письмові пояснення з прохання розглядати справу у їх відсутності. За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу у їх відсутності, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, свідчення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, вивчивши письмові пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 65 років з приводу гострого панкреатиту помер ОСОБА_5 (а.с.10, 10 оборот а.с.), з яким позивачка проживала однією сім»єю без шлюбу з 1997 року в квартирі АДРЕСА_1, що належала померлому на праві власності (а.с.11), й по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.20-29).

З метою узаконити їх відносини 21 листопада 1999 року позивачка з ОСОБА_5 повінчались в храмі Святого Володимира, про що видано свідоцтво про вінчання (а.с.15).

За період їх спільного мешкання вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, придбавали речі, робили ремонти, облаштовували житло спільними зусиллями, проводили дозвілля, родинні свята, їздили на відпочинок та оздоровлення, що підтверджується показами сторін, свідків, фотознімками.

В 2012 році ОСОБА_5 переніс інсульт (гостре порушення мозкового кровообігу), перебував в київській міській клінічній лікарні № 1 два тижні (з 26.04.2012 року по 07.05.2014 року) (а.с.33). Проте, після реабілітації ОСОБА_5 видужав уцілому й не перебував у безпорадному стані, що підтверджується випискою із історії хвороби, й вад фізичного здоров»я не мав, та в подальшому був працездатною й працевлаштованою особою до смерті, що визнається сторонами.

В період вказаної хвороби позивачка завжди була з ним поруч: доглядала, купувала речі, ліки тощо, підтримувала психологічно, планували майбутнє, крім того, вона намагалася створити для нього всі умови для того, щоб убезпечити від всякого роду переживань, навантажень, тобто робила все, щоби створити гармонійні умови для видужання.

ОСОБА_5 в період свого життя не потребував стороннього догляду чи нагляду, матеріально він був забезпечений.

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 відкрита спадкова справа № 44/2014 від 22 липня 2014 року (а.с.43-59).

Після його смерті залишилось спадкове майно - квартира АДРЕСА_1, що належала померлому на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження (наказу) від 11 січня 2001 року № 18 Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зареєстрованого в КМБТІ 17 січня 2001 року (а.с.52), яке заявниця фактично прийняла, й бажає отримати передбачені законом правовстановлюючі документи. Проте, звернувшись до нотаріуса в липні 2014 року із заявою про прийняття спадщини (а.с.44), їй було відмовлено з підстав недоведеності факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Хоча померлий та позивачка мали різне місце реєстрації, проте проживали за єдиною адресою в квартирі ОСОБА_5 - АДРЕСА_1, цей факт визнається відповідачем й підтверджується показами всіх свідків, даними в ході розгляду справи.

Похованням ОСОБА_5 займалася позивачка, понесла майнові витрати (а.с.32). Факт його смерті зареєстровано Відділом реєстрації смерті у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.10).

Як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 з 1997 року позивачка та ОСОБА_5 проживали єдиною сім»єю в квартирі АДРЕСА_1 й по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Засвідчили, що за період їх спільного мешкання вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, заявниця для померлого була дружиною, піклувалась про нього, намагалася створити для нього всі умови для належного життя, а ОСОБА_5, в свою чергу, дбав про заявницю, як дружину.

Метою встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є набуття прав на спадщину.

З метою виконання вимог чинного законодавства, перевірки доводів заявника, судом було встановлено, що заявник до нотаріуса про відмову від спадщини не звертався (а.с.43-59).

Спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово (ст. 1258 ЦК України).

У четверту чергу, згідно ст. 1264 ЦК України, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не пенше п»яти років до часу відкриття спадщини.

Сім»ю, відповідно до ст. 3 СК України, складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивачка та померлий в період з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року вели спільне господарство, мали спільний побут, жили єдиною сім»єю, тобто встановлений факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем однією сім»єю понад п»ять років до часу відкриття спадщини.

Підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині вимог судом не встановлено.

Проте, не всі вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними.

Так, суд вважає за необхідне відмовити в частині вимог про усунення від прав на спадкування за законом, виходячи із встановлених правовідносини та відповідних їм правових підстав.

Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України із заявою про прийняття спадщини в установлений ст. 1270 ЦК України строк звернувся відповідач, який є сином померлого (а.с.56).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст. 1258 ЦК України).

Усунення від права на спадкування - це відсторонення спадкоємця від спадкування на підставах, прямо встановлених законом.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, суду належить з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таку позицію сформував Верховний Суд України при розгляді справи про усунення прав на спадкування за законом від 19 березня 2008 року.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України).

Згідно спірних правовідносив судом встановлено, що ані факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі відповідача, ані факт ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, - не було.

Так, померлий ОСОБА_5 помер у цілі 65 років з підстав раптового нападу гострого панкреатиту 07 липня 2014 року (а.с.10 оборот), а ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок чого в реанімаційному відділенні лікарні він помер, що підтверджується поясненнями сторін, та унеможливлює його тривалий безпорадний стан й необхідність у зв»язку з яким строньонного догляду. Тобто, ОСОБА_5 не перебував в безпорадному стані через похилий вік та тяжку хворобу, він не був інвалідом, не мав фізичних вад, й до кінця свого життя був працевлаштований (працював). Більше того, в судовому засіданні встановлено, що померлий з відповідачем протягом 1994 року по день його смерті підтримували дружні відновини: спілкувались, навідували один одного, вітали зі святами, їздили на відпочинок тощо, що підтверджується як показами сторін, так й показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

За таких підстав відповідач не може бути усунений від прав на спадкування.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги розмір задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити й понесені позивачем судові витрати (судовий збір) в розмірі 121 грн. 80 коп., що відповідає даних правовідносинам (50% від заявлених вимог).

На підставі вищевикладеного, ч. 5 ст. 1224, 1258, 1261, 1264 ЦК України, ст. 3 СК України, з урахуванням п.23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 60, 81, 88, 195, 196, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 174, 130, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294, ч.1 ст. 3607 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Головне управління юстиції у м. Києві в особі Відділу реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та усунення від прав на спадкування, задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 121 (сто двадцять одна) грн. 80 (вісімдесят) коп. - судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Коренюк А.М.