Справа № 303/1338/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача : ОСОБА_1,

суддів: Павліченка С. В., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом примусового виселення з будинку, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом примусового виселення з будинку.

Позовна заява мотивована тим, що позивачеві ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на нерухоме майно належить на праві приватної власності будинковолодіння №19 по вул. Виноградна, смт. Чинадійово Мукачівського району Закарпатської області, житловою площею 30,2 м.кв., загальною площею 46,1 кв. м

Дане спірне домоволодіння складається з житлового будинку, загальною площею 46,1 кв. м., житлова площа 30,2 кв. м., в якому дві житлові кімнати площею 14.90 кв. м. та площею 15.30 кв. м., літня кухня, сарай, вбиральня літ.Г, сарай літ.Д, споруди 1-2, колодязь літ.Н.

Вже багато років вона змушена проживати в літній кухні, тому що житловий будинок самовільно захопили відповідачі. Вона не має доступу до будинку, відповідачі її туди не впускають і не дозволяють користуватися майном, що належить їй на праві власності.

Вказаними незаконними діями відповідачі чинять перешкоди та позбавляють її права у користуванні належним їй на праві власності майном. У звязку з цим просила усунути перешкоди у користуванні будинком та виселити з нього відповідачів.

Перебування майна у чужому незаконному володінні обмежує її право на розпорядження ним .

Позивач, посилаючись на вищезазначені обставини, просила суд першої інстанції витребувати у відповідачів житловий будинок № 19 по вул. Виноградна в смт. Чинадійово Мукачівського району шляхом примусового виселення відповідачів з будинку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом примусового виселення з будинку - відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково послався на норми ст.. 157 ЖК України та ст.. 405 ЦК України , так як ОСОБА_2, як власник будинку, не є членом сімї відповідачів і ніколи не була. Позивачка та відповідачі не ведуть спільного господарства, ніколи не підтримували і не підтримують сімейних звязків. Крім того, ОСОБА_2 доступу до будинку не має через відповідачів, які перешкоджають користуватися належним їй на праві приватної власності майном. Вже багато років проживає в літній кухні, так як житловий будинок самовільно захопили відповідачі.

Позивач та її представник у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі .

Відповідачі у суді апеляційної інстанції вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися до суду апеляційної інстанції , дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив із того, що відповідачі є членами сім'ї власника будинку і, відповідно до правил ст.405 ЦК України, мають право на користування цим житлом із власником будинку, і згідно з ч. 1 ст. 157 ЖК України, відповідачів може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Однак позивачем не подано доказів, які б вказували на підстави застосування ст. 116 ЖК України.

Проте, з висновками суду першої інстанції про відмову щодо виселення відповідачів зі спірної квартири погодитись не можна з огляду на наступне.

Зокрема, у суді першої інстанції позивачка просила застосувати до даних правовідносин положення статей 319, 321, 379, 383 ЦК України .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при вирішенні даного спору застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, при розгляді цієї справи суд повинен був застосувати положення статей 319, 321, 379, 383 ЦК України.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інтенції не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що позивачеві ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить на праві приватної власності будинковолодіння №19 по вул. Виноградна, смт. Чинадійово Мукачівського району Закарпатської області, житловою площею 30,2 м.кв., загальною площею 46,1 кв. м. ( а. с. 4).

Дане спірне домоволодіння складається з житлового будинку, загальною площею 46,1 кв. м., житлова площа 30.2 кв. м., двох житловий кімнат площею 14.90 кв. м. та площею 15,30 кв. м., літньої кухні, сараю вбиральні - літ.Г, сарай - літ.Д, споруди 1-2, колодязь - літ.Н.( а. с. 7).

Відповідач ОСОБА_3 вселився у спірний будинок після реєстрації шлюбу з дочкою позивача ОСОБА_6 , яка 22 жовтня 2008 року померла. Інші відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в даному будинку народилися і проживають в ньому з народження, вони є дітьми відповідача ОСОБА_3 та внуками позивача ОСОБА_2

Факт вселення відповідача ОСОБА_3 в звязку з одруження з донькою позивача ОСОБА_6 у цей спірний будинок та факт проживання відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у цьому спірному будинку визнається і не оспорюється сторонами у суді першої та апеляційної інстанції.

Із акту обстеження матеріально- побутових умов позивачки ОСОБА_2, складеного комісією Чинадіївської селищної ради від 12 лютого 2015 року, вбачається, що позивач зареєстрована і проживає за вище зазначеною адресою, разом з нею проживає онучка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, із свої сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також відповідачі по справі- Мороз В. М. з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Із довідки Мукачівського РС ГУ ДМС України від 10 березня 2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, значиться знятий 19 серпня 2014 року з реєстрації у спірному будинку для реєстрації у м. Бердичів. Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5, та відповідач ОСОБА_5 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6.

Також, сторонами у суді першої та апеляційної інстанції визнаються факти того, що позивачка проживає у літній кухні, а відповідачі проживаються у спірному будинку.

Сторонами у суді апеляційної інстанції визнається факт того, що ними не ведеться спільного господарства у цьому житловому будинку.

Крім того, ОСОБА_2 доступу до будинку не має через відповідачів, які перешкоджають користуватися належним їй на праві приватної власності майном. Вже багато років вона проживає в літній кухні, так як житловий будинок самовільно захопили відповідачі.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство

Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Право відповідачів на вселення у спірний будинок та користування будинком виникло після реєстрації шлюбу з дочкою позивача ОСОБА_6 , яка 22 жовтня 2008 року померла, і після цієї дати було припинено право відповідачів на користування цим спірним будинком, оскільки між відповідачами та власником будинку спільного господарства не ведеться.

З врахуванням зібраних по справі доказів, судова колегія вважає, що є доведеними факти того, що сторони по справі не ведуть спільного господарства , позивачка проживає у літній кухні площею 10.70 м. кв., а відповідачі проживають у будинку, і перешкоджають користуватися належним їй на праві приватної власності будинком.

Зібраними доказами доведений факт того, що вказаними незаконними діями відповідачі чинять перешкоди та позбавляють її права у користуванні належним їй на праві власності майном.

Вирішуючи спір, судова колегія приходить до висновку, що слід застосувати до даних правовідносин положення ст.ст. 319, 321, 379, 383 ЦК України .

Судова колегія, задовольняючи позов на підставі ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, виходить із доведеності тієї обставини, що відповідачі чинять ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житлом, отже, її порушені права підлягають захисту шляхом їх примусового виселення з будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Витребувати у відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 житловий будинок № 19 по вулиці Виноградна в смт. Чинадійово Мукачівського району Закарпатської області шляхом їх примусового виселення з будинку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: