Справа № 450/785/13 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/2329/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, будинкоуправління №4 в м. Липники Львівського КЕВ м. Львова, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановила:

07 березня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення та про виселення ОСОБА_4 з цієї квартири, оскільки вона проживає у ній без законних на те підстав.

14 березня 2013 року ОСОБА_4, в інтересах малолітньої ОСОБА_6, яка є її прийомною донькою згідно з розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації №1028 від 15 листопада 2012 року, звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 - рідну сестру малолітньої ОСОБА_6, такою, що втратила право на користування вказаною вище квартирою, з тих підстав, що вона вибула до іншого населеного пункту на постійне місце проживання.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, а позов ОСОБА_4 задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 ще за життя своєї матері та вітчима у травні 2007 року після укладення шлюбу та створення нової сім»ї вибула на постійне місце проживання до м. Миколаєва Львівської області, а тому саме з цього часу втратила право на користування спірною квартирою. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було взято до уваги докази, які надала їхня сторона в підтвердження факту вибуття ОСОБА_2 на постійне місце проживання до іншого населеного пункту: спочатку до м.Миколаєва за місцем реєстрації свого чоловіка, а потім - у будинок її матері в АДРЕСА_2 який в подальшому був успадкований нею після смерті матері. На думку апелянта, суд не обґрунтував у своєму рішенні висновок про те, що ОСОБА_2 вимушено виїхала із спірної квартири і що саме ОСОБА_4 чинила їй перешкоди у користуванні квартирою, а також безпідставно взяв до уваги показання свідків про заміну ключів до спірної квартири, оскільки цим свідкам були відомі обставини справи не особисто, а зі слів ОСОБА_2

Треті особи в судове засідання не з»явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.245-246), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є жиле приміщення квартири АДРЕСА_1.

Дана квартира неприватизована і отримана ОСОБА_7 - вітчимом ОСОБА_2 на підставі ордеру №8, виданого 30 липня 2003 року КЕЧ Стрийського району на сім»ю в складі чотирьох чоловік: він, його дружина і мати ОСОБА_2 - ОСОБА_8, його донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_2) (а.с.9, 13, 14).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.22), а його дружина та мати ОСОБА_2 і ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.23).

На момент смерті матері її доньки були неповнолітніми.

Після смерті батьків у квартирі залишались бути зареєстрованими ОСОБА_2 та її неповнолітня сестра ОСОБА_6 (а.с.3, 14).

Розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації №682 від 13 серпня 2012 року малолітній ОСОБА_6 встановлено статус дитини-сироти (а.с.24) і розпорядженням цієї ж районної державної адміністрації №1028 від 15 листопада 2012 року створено прийомну сім»ю для цієї дитини на базі родини ОСОБА_4 за місцем проживання малолітньої ОСОБА_6: АДРЕСА_1 (а.с.25).

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є: АДРЕСА_3 (а.с.149).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 підтвердила той факт, що вона з 2010 року проживала з батьком малолітньої ОСОБА_6 за місцем його проживання.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України, на норму якої позивач ОСОБА_4 посилалась як на правову підставу заявлених вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням, у разі вибуття наймача та членів його сім»ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім»я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім»ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Таким чином, з урахуванням зазначеної норми закону, член сім»ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред»явлення позову про це, і встановленню в такому випадку підлягають лише обставини й факти, що свідчать про обрання такою особою постійного місця проживання.

Відповідно до роз»яснень, які містяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням, суд виходив з того, що спірну квартиру вона залишила вимушено й іншого постійного місця проживання не має.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки встановлено, що ОСОБА_2 саме через неприязні стосунки з вітчимом, а після його смерті, - й з ОСОБА_9, яка є старшою донькою ОСОБА_7, та з ОСОБА_4, і ця обставина підтверджується зверненнями ОСОБА_2 до правоохоронних органів, а також її зверненням до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою (а.с.84, 86, 89, 97), вимушено, залишила спірне жиле приміщення квартири, після чого тимчасово проживала за місцем реєстрації свого чоловіка у м.Миколаєві Миколаївського району Львівської області в однокімнатній квартирі житловою площею 20,2 кв.м., в якій, окрім нього, зареєстровано ще шість чоловік (а.с.93), а після смерті матері - тимчасово проживає разом із сім»єю з трьома малолітніми дітьми в належному на праві власності матері будинку АДРЕСА_2 житлова площа якого становить 20,3 кв.м. (а.с.29).

Посилання сторони ОСОБА_4 на те, що будинок АДРЕСА_2 є постійним місцем проживання ОСОБА_2, на який вона заявляє свої спадкові права, є безпідставними, оскільки, як встановлено з матеріалів справи (а.с.136, 138-140), спадкоємцями після смерті ОСОБА_10, які прийняли спадщину, є: її чоловік ОСОБА_7, який пережив дружину, але не оформив своїх спадкових прав на належну йому за законом частку в спадковому майні; її з ОСОБА_7 малолітня донька ОСОБА_6, яка після смерті батька також претендує й на належне йому за життя майно (спадкова трансмісія), та перша її донька ОСОБА_2, - а тому і ОСОБА_2, і малолітня ОСОБА_6 мають право на вказаний вище спадковий будинок, причому частка малолітньої в цьому будинку за законом після смерті її батьків є більшою, ніж у ОСОБА_2

Таким чином, з урахуванням наведеного, жиле приміщення у будинку АДРЕСА_2 теж не можна визнати постійним місцем проживання ОСОБА_2

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції не лише законним, а й справедливим, оскільки ОСОБА_2 була включена до ордеру на отримання спірної квартири, а тому в рівній мірі із своєю малолітньою сестрою вона має право на користування жилим приміщенням цієї квартири, у якій їй не дозволяв вітчим проживати разом з новоствореною сім»єю.

Неспростованими стороною ОСОБА_4 залишились й акти, складені у серпні та жовтні 2012 року та у лютому 2013 року, які підтверджують той факт, що вона чинить перешкоди для ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою.

При цьому, безпідставними є посилання сторони ОСОБА_4 на те, що вона не могла чинити перешкоди ОСОБА_2 до винесення районною адміністрацією розпорядження від 15 листопада 2012 року про створення прийомної сім»ї для малолітньої ОСОБА_6, оскільки сама ОСОБА_4 в судовому засіданні визнала той факт, що у спірній квартирі вона проживає ще задовго до прийняття даного розпорядження, а саме, з 2010 року.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які сторони подали в обгрунтування своїх вимог та заперечень, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.