Справа № 359/4886/15-ц
Провадження № 2/359/1652/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Величка В.П.,

при секретарі судового засідання Шукало М.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_4 про визнання недійсним нікчемного договору та застосування наслідків недійсності нікчемного договору та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про виділ частки майна в натурі та припинення права спільної часткової власності на частину нежитлових приміщень

ВСТАНОВИВ:

На початку червня 2015 року Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогами визнати недійсним Договір купівлі-продажу частини обєкту нерухомого майна від 19 березня 2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 464 та застосувати до нього наслідки недійсності, витребувати у Відповідача за первісним позовом 2/5 частини обєкту нерухомого майна та визнати право власності на таку частину за Позивачем за первісним позовом.

Відповідач, наприкінці червня 2015 року, звернулася до суду із зустрічним позовом в якому просить виділити належну їй 2/5 частки нерухомого майно в натурі та припинити право спільної часткової власності на нежитлові приміщення по вул. Шевченка, 100 у м. Бориспіль. Позовні вимоги мотивує необхідністю виділу задля попередження конфліктних ситуацій під час використання спільного майна із співвласником.

Представник Позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представники Відповідача за первісним позовом проти вимог Позивача за первісним позовом заперечували, просили відмовити в їх задоволенні та задовольнити зустрічний позов, який підтримали у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, перевіривши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», в особі Голови Правління ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу частини обєкту нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 464.

Відповідно до умов Договору купівлі продажу, Банк передав у власність Покупця 2/5 частини нерухомого майна приміщення, що складається з митно-ліцензійного складу А-ІV загальною площею 5736,3 кв. м.; котельної та трансформаторної підстанції Б-1, загальною площею 273,7 кв. м. які розташовані за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Шевченка, буд.100.

Згідно п. 3 Договору купівлі продажу, продаж нерухомого майна було здійснено за 42 507 600,00 гривень, в тому числі ПДВ 7 084 600,00 гривень, шляхом перерахування безготівкових коштів.

Станом на момент продажу даного нерухомого майна відповідно до п. 6. Договору його балансова вартість становила 35 423 000 гривень 00 копійок.

Так, відповідно до п. 3 Договору продаж Предмету договору вчинено за 42 507 600 гривень, за домовленістю Сторін.

На підтвердження внесення на рахунок банку коштів в сумі 42 507 600,00 гривень, надані копії відповідного платіжного доручення № 4941 від 19 березня 2015 року.

19 березня 2015 року постановою Правління НБУ № 190 Публічне акціонерне товариство «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19 березня 2015 року запроваджена тимчасова адміністрація строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року; призначена уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», яка приступає до виконання обовязків 20 березня 2015 року, відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Проте, згідно з наданими сторонами доказами, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» приступає до виконання обовязків 20 березня 2015 року, відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19 березня 2015 року.

Правові засади здійснення оцінки майна врегульовано Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року №2658-III.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення незалежної оцінки майна є обовязковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна або за згодою сторін.

Так, Закон не містить вимог щодо обовязкового проведення оцінки відчужуваного майна юридичними особами приватної форми власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Таким чином, виходячи з того, що судом не встановлено порушень при укладанні договору купівлі-продажу норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», положень інших нормативно правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України, які б давали право визнати його нікчемним, позов, за викладеними в ньому підставами, задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог за зустрічним позовом, то суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, 19 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», в особі Голови Правління ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу частини обєкту нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 464.

Право власності на частку у нерухомому майні зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_7 19 березня 2015 року, реєстраційний номер запису про право власності 9111168.

Судом встановлено, що позивачу за зустрічним позовом на праві власності належить приміщення, що складається з митно-ліцензійного складу А-IV загальною площею 5736, 3 кв. м., котельної та трансформаторної підстанції Б-1, загальною площею 273, 7 кв. м. Дані приміщення складають 2/5 майнового комплексу, який розташований за адресою Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100.

Іншим співвласником обєкту нерухомого майна, який розташований за адресою Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100 є Відповідач за зустрічним позовом, якому належить 3/5 частки.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи виділ з майнового комплексу, розташованого у м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100 в натурі 2/5 частини приміщення, що складається з митно-ліцензійного складу А-IV загальною площею 5736, 3 кв. м., котельної та трансформаторної підстанції Б-1, загальною площею 273, 7 кв. м. - можливий.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 367 ЦК України, майно, що є спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Позивачем, в порядку ст. 367 ЦК України 02 червня 2014 року було передано власноручно відповідачу письмову пропозицію про укладання договору поділу майна.

Однак, відповідач відповіді не направив, що згідно ст. 643 ЦКУ свідчить про відхилення пропозиції позивача та порушення права особи, забезпеченого законом, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ в натурі майна, що призвело до не можливості вчинити (укласти) договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу майна в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

Отже, позивач, як власник частини нежитлових приміщень та споруд майнового комплексу по вул. Шевченка, 100 у м. Бориспіль заявляє вимогу про виділення належної йому частки в натурі на підставі ст.ст. 364, 367 Цивільного кодексу України, у звязку з тим, що належні йому на праві власності нежитлові будівлі і споруди є ізольованими, окремими, із самостійними інженерними мережами та входами (виходами) і не пов'язані з господарською діяльністю, що здійснюється в інших нежилих будівлях майнового комплексу іншим співвласником, тобто майно позивача є окремими індивідуально визначеними видами майна, які можуть бути виділені в натурі, внаслідок чого право спільної часткової власності припиниться.

Зі змісту Договору купівлі - продажу частини обєкту нерухомого майна від 19 березня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 464, на підставі якого Позивач за зустрічним позовом набув право власності на частину майнового комплексу вбачається, що обєктом договору є конкретні нежитлові будівлі та господарські споруди (індивідуально визначене майно), а не частка в праві спільної часткової власності на майновий комплекс, але в той же час зазначення про те, що це нежитлові приміщення та споруди частини майнового комплексу створює перешкоди для позивача в реалізації його правомочностей щодо належних йому об'єктів нерухомості. Крім того, положення Договору купівлі - продажу частини обєкту нерухомого майна від 19 березня 2015 року не містить жодних застережень про режим спільної часткової власності приміщень, що були придбані за договором.

Крім того, слід зазначити, що поділ майна, яке належить позивачу та відповідачу є можливим, оскільки згідно технічного паспорту та поверхового плану будівель і споруд, складений та зареєстрований КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації», майновий комплекс складається з окремо розташованих нежилих об'єктів, які можуть використовуватись незалежно один від одного, а тому у відповідності до ст. 183 Цивільного кодексу України майновий комплекс слід кваліфікувати як подільну річ.

Такий поділ не призведе до погіршення технічного стану майна, а також не порушить нормального порядку введення господарської діяльності. Припинення права спільної часткової власності та визнання за позивачем і відповідачем права власності на конкретно визначене майно, як на окремий обєкт права власності, є доцільним з метою уникнення порушення прав кожної сторони.

Відповідно до статті 364 ЦК України право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, реалізується, зокрема, шляхом укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна.

Оскільки, сторонами не досягнуто згоди щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна в позасудовому порядку, тому з метою захисту прав позивачів позов слід задовольнити.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Таким чином, необхідно припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» на майновий комплекс, розташований за адресою вул. Шевченка, 100 в м. Бориспіль, поділивши його згідно з наданими суду доказами належності його часток, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Договору купівлі - продажу частини обєкту нерухомого майна від 19 березня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 464.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст., 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Виділити ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою: Україна, АДРЕСА_1) в натурі 2/5 частки нежитлових приміщень за адресою Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100. а саме: митно-ліцензійний склад А-ІV загальною площею 5736,3 (пять тисяч сімсот тридцять шість цілих три десятих) кв. м., котельна та трансформаторна підстанція Б-І, загальною площею 273,7 (двісті сімдесят три цілих сім десятих) кв.м.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 2/5 частки нежитлових приміщень, за адресою Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100, а саме: митно-ліцензійний склад А-ІV загальною площею 5736,3 (пять тисяч сімсот тридцять шість цілих три десятих) кв. м., котельня та трансформаторна підстанція Б-І, загальною площею 273,7 (двісті сімдесят три цілих сім десятих) кв.м.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.07.2015р.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_8