АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/2541/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1405/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Дубовій М.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними і скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними.

ОСОБА_2 зазначила, що вона є людиною похилого віку та постійно хворіє. 24 жовтня 2013 року позивачка подарувала своєму синові ОСОБА_3 належні їй на праві власності житловий будинок і земельну ділянку площею 0,05 га по вул. Вінницькій, 7, у м. Хмельницькому. Укладаючи вказані договори, позивачка мала на меті договір довічного утримання, оскільки вона потребує постійного лікування та сторонньої допомоги, а ОСОБА_3 погодився здійснювати догляд за нею. Договори дарування не відповідають внутрішній волі позивачки щодо правової природи й змісту правочину та вчинені нею під впливом помилки, внаслідок чого вони є недійсними в силу ст. 229 ЦК України.

У звязку з цим, ОСОБА_2 просила суд визнати договори дарування від 24 жовтня 2013 року житлового будинку та земельної ділянки площею 0,05 га по вул. Вінницькій, 7, у м. Хмельницькому, недійсними та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 не довела вчинення нею договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки під впливом помилки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позивачка ОСОБА_2, яка в установленому порядку оповіщена про час і місце судового засідання, до суду не зявилася.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив застосований закон (ст.ст. 203, 229 ЦК України) і не дотримався положень ст. 212 ЦПК України.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3

24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_4 (зареєстровані в реєстрі за №№ 1605, 1607), за умовами яких ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_3 відповідно житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,05 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані по вул. Вінницькій, 7, у м. Хмельницькому.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Отже, відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 19 березня 2014 року (справа № 6-9цс14) і 18 червня 2014 року (справа № 6-69цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, що зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Досліджені судом докази, зокрема, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, довідки (а.с. 4-6) та документи, на підставі яких нотаріусом посвідчені оспорювані правочини (а.с. 34-45), достовірно вказують на те, що ОСОБА_2 є людиною похилого віку, постійно хворіє та потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_2 намагалась отримати від ОСОБА_3 необхідну допомогу та догляд і не мала намір дарувати останньому спірні житловий будинок та земельну ділянку.

До того ж, передачі житлового будинку та земельної ділянки між сторонами не відбулося. Після укладення ними договорів дарування ОСОБА_2 продовжує проживати у житловому будинку, який є її єдиним житлом, і самостійно сплачує за комунальні послуги. В свою чергу, відповідач мешкає у квартирі № 52, по вул. Львівське шосе, 47/1, в м. Хмельницькому.

Із заповіту ОСОБА_2 від 21 вересня 2005 року (а.с. 52) убачається, що після смерті позивачки ОСОБА_3 мав успадкувати ? частину житлового будинку з належними до нього прибудовами та земельної ділянки по вул. Вінницькій, 7, у м. Хмельницькому.

Отже, укладаючи договори дарування цього нерухомого майна, ОСОБА_2 помилялася стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи названих правочинів, прав та обовязків сторін, оскільки вважала ці правочини договорами довічного утримання, відповідно до умов яких ОСОБА_3 зобовязався здійснювати постійний догляд за нею, а право розпорядження нерухомим майном перейшло б до нього лише після смерті позивачки.

Неврахувавши зазначених обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_2 є необґрунтований.

Відповідно до ст.ст. 19, 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду про визнання договорів відчуження майна недійсними є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису щодо відновлення прав попереднього власника, тому вимоги ОСОБА_2 про скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

У звязку з цим, в силу ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь позивачки слід присудити понесені нею судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. ((1218х0,2)+(1218х0,2)):2).

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2015 року в частині відмови в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Вінницькій, 7, у м. Хмельницькому, укладений 24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_4 (реєстраційний № 1605), недійсним.

Визнати договір дарування земельної ділянки площею 0,0500 га по вул. Вінницькій, 7, у м. Хмельницькому, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :20:001:0276), укладений 24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_4 (реєстраційний № 1607), недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 21