АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2551/15 Справа № 175/2890/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 липня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися до суду із зазначеним позовом, за яким просили суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.10.2005 року у розмірі 19 787,02 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4 108,60 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 259,99 грн.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 918,43 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 жовтня 2005 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язання за кредитним договором не виконані та станом на 30 квітня 2014 року розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів за договором про надання кредиту від 26 жовтня 2005 року становить 19787 грн. 02 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4108 грн. 60 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14259 грн. 99 коп.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 918 грн. 43 коп. Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості.

Справа розглядалась судом неодноразово.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року ухвалено: в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання строкового кредиту у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцем терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, цей договір складається із Заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. Через невиконання своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором у відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 19787 грн. 02 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4108 грн. 60 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14259 грн. 99 коп.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 918 грн. 43 коп. Згідно наданих позивачем тарифу і порядку погашення кредиту відповідачу був визначений строк внесення щомісячних платежів до 25-ого числа місяця, який слідує за звітним. Пунктом 2 розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4 розділу 3 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що з аналізу умов договору та змісту правових норм, випливає, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові у справі 6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року. Враховуючи наведені обставини, факт пред'явлення ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до відповідача 03 липня 2014 року, заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судова колегія вважає правильним висновок суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності за заявленими позовними вимогами.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судова колегія встановила та це підтверджується матеріалами справи, що згідно договору про надання банківських послуг від 26.10.2005 року, який укладено між сторонами у справі, з отриманням кредитної карти «Універсальна» 1700 з кредитним лімітом 2 880 грн. з процентною ставкою 3% в місяць з розрахунку 360 днів в році, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії карти, строк дії карти в заяві позичальника не визначений, № карти НОМЕР_1, особовий рахунок НОМЕР_2, строк позовної давності сторонами договору не був обумовлений, як це зазначено у ст. 259 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (а.с.9-15).

Згідно статті 261 ЦК України ч.5 - за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК України, - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судова колегія встановила, що останнє погашення кредиту відбулось 13 листопада 2008 року та з цього часу відповідач кредитною карткою не користувався і заборгованість не сплачував.

Ці обставини підтверджені представником ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні апеляційної інстанції та підтверджуються розрахунком заборгованості наданої суду банком (а.с.6-8).

Згідно наданих позивачем тарифу і порядку погашення кредиту відповідачу був визначений строк внесення щомісячних платежів до 25-ого числа місяця, який слідує за звітним.

Таким чином, право вимоги позивача за спірними правовідносинами виникло з 26 грудня 2008 року та строк позовної давності сплив 26 грудня 2011 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 03 липня 2014 року.

Таким чином, позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності.

Позивач - банк не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Позивач - банк продовжував щомісячно нараховувати проценти та штрафні санкції за прострочення зобов'язання по поверненню кредитних коштів після припинення відповідачем здійснення операцій по кредитній картці, що свідчить про обізнаність позивача про порушення свого права.

Відповідач у заяві до суду першої інстанції просив застосувати до спірних правовідносин сплив позовної давності і за цих підстав відмовити у задоволенні позову (а.с.40-42).

Доводи апелянта - позивача про те, що дія спірного договору не обмежена часом, що обумовлено в договорі, судова колегія вважає неспроможними, оскільки ці обставини не стосуються часу порушеного права, з якого починається перебіг позовної давності, а саме: виникнення заборгованості у відповідача з урахуванням терміну виконання кредитного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію договору до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як доказ установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, перебіг позовної давності починається з часу не виконання зобов'язання відповідачем, тому початок перебігу позовної давності починається саме з цієї дати, про що вище було зазначено, у зв'язку з чим позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк дії договору 12 місяців, що автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна із сторін не інформує про припинення його дії, та відповідає строку дії кредитної карти, що передбачено такими частинами договору, як заява та п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, а згідно інформації з програмного комплексу щодо карти/рахунку, стан рахунку є відкритим та встановлено строк дії карти 10/11, тобто строк дії карти до жовтня 2011 року, а відтак строк позовної давності не порушено, - судова колегія вважає неспроможними, тому що вони є суперечливими, на вказаних доводах не наполягає представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції, спростовується кредитним договором та матеріалами справи, не визнається представником відповідача, таким чином, вказані доводи апеляції не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Надані апелянтом відомості не є підтвердженням строку дії карти Універсальної наданої банком відповідачу 26.10.2005 року (а.с.9 звор., 62) оскільки розмір ліміту, номер особового рахунку та дата відкриття не відповідає укладеному між сторонами договору.

Надана апелянтом у підтвердження своїх доводів заява відповідача від 21.12.2007 року на отримання кредитної карти «Універсальна» з кредитним лімітом у розмірі 5 000 гривень (а.с.63) є неналежним доказом у справі, оскільки розглядається судом кредитний договір від 26.10.2005 року, а вказана заява відповідача від 21.12.2007 року не може бути оцінена як пролонгація вказаного кредитного договору, оскільки в ній зазначені інші умови та не зазначено, що новий договір є продовженням договору від 26.10.2005 року, а тому цей доках судова колегія не приймає.

Доводи позивача щодо неодноразової пролонгації кредитного договору є неспроможними, оскільки відповідно до Правових Позицій Верховного Суду України, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а у зв'язку з тим, що умови договору відповідачем не виконувались та не виконані, що не заперечується сторонами у справі та підтверджено розрахунком банку, то пролонгація договору про надання банківських послуг не може мати місце за розглядом спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що дія кредитного договору не закінчилась у зв'язку з невиконанням зобов'язання позичальника повернути кредитні кошти, судова колегія вважає неспроможними, оскільки дія договору і строк позовної давності не є тотожними та регулюються різними нормами закону, зокрема, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь