Номер провадження: 22-ц/785/4785/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Сбербанку Росії» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014р. ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом у якому просив визнати недійсним договір про відкритя кредитної лінії №18-08-07 /ФО, укладений 28.08.2007р. між ним та закритим акціонерним товариством «ОСОБА_4 НРБ» та стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 2 511 060 грн.

Зазначав, що 28.08.2007р. між ним та ЗАТ «ОСОБА_4 НРБ», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Сбербанку Росії», було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 18-08-07/ФО, відповідно до якого ОСОБА_4 зобовязався надати йому кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку або безготівковим перерахуванням відповідно до ліміту Кредитної лінії у розмірі 14 393 000 грн. на поточні потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних. У свою чергу він (позивач) зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

У порушення вимог п.2 ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007р. «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» ОСОБА_4 не надав йому, як споживачу, у письмовій формі інформацію про умови кредитування, у тому числі про наявні форми кредитування, переваги та недоліки пропанованих схем кредитування. Також при укладанні цього договору Банком були проігноровані вимоги щодо надання йому вичерпних відомостей стосовно розрахунків з оплати пслуг третіх осіб та обґрунтування їх вартості.

Внаслідок таких неправомірних дій відповідача, він не зміг оцінити рівень ризиків і можливих наслідків набуття додаткових фінансових зобовязань та порівняти умови надання послуг, що пропонуються різними фінансовими установами, що привело до порушення його прав та несправедливого збільшення фінансового навантаження на нього, с як сторону за договором.

Ураховуючи, що при укладанні зазначеного кредитного договору Банком не були додержані вимоги, які встановлені ч.1 ст. 203 ЦК України, тому у відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України такий правочин є недійсним й до нього підлягають застосуванню наслідки недійсності правочину, що передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України. Так, ним - позивачем, були отримані кредитні кошти в сумі 13 670 125 грн., а сплачено ним було - 16 182185 грн., тому відповідач повинен повернути йому різницю між отриманою та сплаченою сумами в розмірі 2 511 060 грн.

Відповідач позов не визнав, указуючи на його безпідставність, також просив застосувати позовну давність.

Рішенням суду від 31.03.2015р.у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що зявилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що 28.08.2007р. між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОСОБА_4 НРБ», правонаступником якого э ПАТ «ОСОБА_4 Сбербанку Росії» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 18-08-07/ФО, відповідно до якого ОСОБА_4 відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в національній валюті з лімітом кредитної лінії в сумі 14 393 000 грн. на поточні потреби, а позичальник зобовязується використати кредит за цільовим призначенням, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом у розмірі 15% річних, а також здійснювати повернення наданого кредиту у розмірах та у строки, передбачені договором, і виконувати інші умови договору, а/с. 77-82.

У п. 3.1 зазначеного договору позивач гарантує, що на момент укладання договору відсутні обставини, що обмежують його право укласти і виконувати цей договір, його волевиявлення на укладання договору є вільним і відповідає його внутрішній волі, він є дієздатним та на момент укладання цього договору не існує ніяких дій/рішень з боку суду щодо визнання його недієздатним або обмежено дієздатним.

Згідно п.3.3 договору позивач підтвердив, що до підписання цього договору він ознайомився з умовами договору, мав реальну можливість з ними ознайомитись.

У оспорюваному договорі чітко визначені кредитні умови, а саме: мету надання кредиту (п.1.5); форми його забезпечення (п.2.1); тип відсоткової ставки (п.1.3); суму ліміту кредитної лінії (п.1.2); строк, на який надається кредит (1.4), детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги й розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки (п.1.6, додаток №1 до договору - Графік повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки); можливість дострокового повернення кредиту та його умови (п.8.1).

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що перед укладанням сторонами договору про відкриття кредитної лінії ОСОБА_4 у письмові формі надав позивачу у повному обсязі усю необхідну інформацію, передбачену ч. ч.2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

При укладанні договору сторони узгодили всі його істотні умови. У договорі зазначені сума кредиту, дата його видачі, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

На час укладання договору (перед його підписанням) позивач був ознайомлений з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Виконання Банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору.

На момент укладання договору позивач не навів жодних зауважень щодо його змісту, потягом тривалого часу виконував свої обовязки за договором по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Суд першої інстанції правильно визнав, що посилання позивача на те, що ОСОБА_4 не надав йому у письмовій формі інформацію про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, вичерпних відомостей щодо розрахунків з оплати послуг третіх осіб та обґрунтування їх вартості, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки вся ця інформація міститься в тексті підписаного сторонами договору, яка є чіткою і зрозумілою. Будь-яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мав можливість отримати до підписання договору або відмовитись від його підписання у разі ненадання йому такої інформації.

Суд першої інстанції також правильно визнав, що посилання позивача на те, що він не був ознайомлений з інформацією про загальні умови кредитування, з орієнтованою сукупністю вартістю кредиту та не підписував повідомлення від 28.08.2007р. (а/с. 83-84) не є підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки вся необхідна інформація щодо істотних умов договору містяться в самому договорі, а в повідомленні лише продубльовані умови, передбачені самим договором. Сукупна вартість кредиту та реальної процентної ставки з зазначенням сум щомісячних платежів по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород визначені в графіку повернення кредиту - додатку №1 до договору, що є його невідєменою частиною, а/с.81-82.

Суд вважав, що позивачем не доведено, що умови укладеного між сторонами договору про відкриття кредитної лінії від 28.08.2007р. є несправедливим

За викладених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що оспорюваний договір суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів» в звязку з чим підстав для задоволення позову не встановив.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин суд першої інстанції законно і обгрунтовано відмовив у задоволенні позову, а саме за його безпідставністю.

Разом з тим, суд помилково застосував до правовідносин сторін ст. 257 ЦК України та відмовив у задоволенні позову і у звязку з пропуском строку позовної давності, не врахувавши, що за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи або охоронюваного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, а у данному випадку права чи інтереси ОСОБА_2 не порушені, тому рішення суду на підставі п.4 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 31 березня 2015 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішенні вказівку на застосування ст. 257 ЦК України та про відмову у задоволені позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

ОСОБА_6

ОСОБА_7