АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретаря Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про повернення строкового банківського вкладу (депозиту) та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ«Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про повернення строкового банківського вкладу (депозиту) та відшкодування шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27 червня 2014 року між ним та ПАТ «КБ «Надра» в особі начальника відділення №2501 Саманчук І.В. укладено договір №1959764 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в рамках Пакету послуг «ПУ «Перший», відповідно до умов якого він вніс на депозитний рахунок банку грошові кошти в сумі 5000 дол. США на строк до 27 вересня 2014 року зі сплатою 11.5 % річних, а також відкриттям відповідачем вкладного рахунку (депозитного рахунку) на його ім'я та на виконання умов п.2.5 вказаного договору відповідач відкрив йому поточний рахунок вкладника НОМЕР_1.

___________________________________________________________________________

№ 22ц/794/753/2014 р. Головуючий у І інстанції: Піхало Н.В.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач: Владичан А.І.

27.09.2014 року - по закінченню строку банківського вкладу, він звернувся до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків.

В порушення умов договору відповідачем виплачено йому лише суму нарахованих відсотків, а вкладу не повернув, посилаючись на те, що у зв'язку з негативною суспільно-політичної ситуацією в країні а також проведенням антитерористичної операції на сході України, НБУ були встановленні обмеження на видачу готівки через каси банку в іноземній валюті, а тому запропоновано йому декілька варіантів отримання грошових коштів.

Позивач неодноразово звертався із письмовими заявами в різні установи, зокрема до керівництва ПАТ КБ «Надра» та в НБУ з метою сприяння у поверненні його належних грошових коштів, проте відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконує та залишок коштів за депозитним договором не повертає.

Також вважає, що крім суми банківського вкладу, яка не повернута, відповідач повинен йому відшкодувати завдану моральну шкоду, оскільки він кожного дня змушений був витрачати велику кількість особистого часу на відвідування банку з метою отримання грошових коштів в сумі 50 доларів США, які видавались йому один раз в день без попередження точного часу доби, коли буде видаватись готівка, крім того, внаслідок неналежного виконання банком своїх обов'язків за договором, у нього різко погіршилось самопочуття, почастішали приступи стенокардії, унаслідок чого він відчував фізичний біль.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем йому завдано матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, яка полягає в тому, що він міг розмістити грошові кошти на депозитний рахунок в інший банк та отримати дохід відповідно до розміру процентних ставок з розрахунку 11,5 % річних, тобто в сумі 98,85 дол., які не отримав, хоча міг би отримати, якщо б його право порушене не було (упущена вигода), а також вважає, що відповідач також повинен нести відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та сплатити йому 3 % річних від всієї суми заборгованості за весь час користування його грошовими коштами за період з 30 вересня 2014 року по 28.01.2015 року, в сумі 25,79 доларів США..

Посилаючись на вказане, а також норми права та умови договору, просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 3131,89 дол. США - суму неповернутого вкладу, завдану йому моральну шкоду в сумі 200 дол. США, 98,5 дол. США - упущеної вигоди та 25,79 дол. США - 3 % річних за період з 30.09.2014 року по 28.01.2015 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 3131,89 дол.США, суму депозитного вкладу, та 25,79 доларів США -3% річних. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ«Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни подали апеляційну скаргу, в якій з вказаним рішенням погодитись не може, оскільки при прийнятті даного рішення судом першої інстанції не було надано належної оцінки матеріалам та обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального права. Просили скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилаються на те, що ПАТ КБ «Надра» у відповідності до умов договору, 29 вересня 2014 року здійснив повернення вкладу в сумі 5000 дол. США та сплату процентів шляхом перерахування коштів з вкладного рахунку на поточний рахунок позивача, який отримав готівкою 1998,01 дол. США, залишок на рахунку складає 3131,89 доларів США. На виконання постанови правління НБУ від 05.02.2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, отже на законодавчому рівні встановлено обмеження, за умови існування яких допускається обмеження права розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на рахунку позивача.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.5 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, нарахування неустойки, інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами.

Також зазначають, що банк не відповідає за своїми зобов'язаннями за договорами банківського вкладу перед вкладниками, оскільки згідно ч.1 ст.26 цього закону, виплати за вкладами здійснюються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі вкладу, включаючи відсотки, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. На дату введення тимчасової адміністрації позивач являвся вкладником, тому його вимоги порушують порядок задоволення вимог кредиторів, встановлений ст..ст.45,49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім цього, відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом НБУ встановленим на день початку процедури виведення фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

Таким чином порушення судом першої інстанції ст.1074 ЦК України, ст.ст. 26,28,36,45,49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» призвели до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає обов'язковому скасуванню.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що банк порушив вимоги по договору, не повернув позивачу кошти, які зараховані на його поточний рахунок розміщений у цьому ж банку, що є недопустимим в силу вимог норм діючого законодавства, які врегульовують даний вид спірних правовідносин, оскільки позивач позбавлений реальної можливості отримати свої кошти готівкою. У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.509, ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити н користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1066 ч.1 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок відкритий клієнтові грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, а згідно з ст. 1073 ЦК України в разі несвоєчасно зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові безпідставного списання банком з рахунку клієнта, або порушення банку розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти, відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 червня 2014 року між сторонами було укладено договір №1959764 про банківський строковий вклад (депозит) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг ПУ «Перший» строком три місяці, відповідно до умов якого позивач тимчасово розмістив грошові кошти у сумі 5000 доларів США, а банк зобов'язувався виплатити на користь позивач відсотки на суму депозитного вкладу з розрахунку 11,5% річних. Внесення позивачем вказаних коштів на вкладний рахунок підтверджено квитанцією №9214 від 27 червня 2014 року.

Після закінчення строку дії договору, позивач 30.09.2014 року звернувся до відповідача із заявою про видачу йому 1000 дол. США з поточного рахунку, а 13.10.2014 року звернувся до відповідача із заявою про повернення усієї суми в розмірі 4672 дол. СІІІА з поточного рахунку, однак в повному обсязі банком не повернуті. В період з 29 вересня 2014 року по 19 грудня 2014 року були зняті грошові кошти в розмірі 1998, 01 доларів США , залишок вкладу становить 3131,89 доларів США, що підтверджується випискою з рахунку та звітом за операціями

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що хоча відповідач і перерахував на виконання умов договору банківського вкладу на його поточний рахунок суму вкладу, проте він не має змоги зняти його з рахунку, що унеможливлює розпорядженням цим вкладом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом (ст.1074 ЦK України).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про повернення грошових коштів з банківського рахунку.

Посилання апелянта на те, що банк повернув суму вкладу ОСОБА_1 шляхом перерахування коштів на його власний поточний рахунок, тобто зобов'язання банку по поверненню вкладу та відсотків вважаються виконаними, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без реального надання йому можливості використання цих коштів не свідчить про те, що зобов'язання банку з повернення вкладу є виконаним.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, якій прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних за період з 30.09.2014 року по 28.01.2015 року в розмірі 25,79 дол. США, тобто за період до запровадженням тимчасової адміністрації в банку, а тому правомірно дійшов висновку, що в даному випадку норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» застосуванню не підлягають й відповідно позовні вимоги ОСОБА_1 в частині повернення залишку депозиту та 3 % річних від суми вкладу, розмір яких згідно наданого позивачем розрахунку визначеного в розмірі 25,79 доларів США підлягають задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі банк посилається, що відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно постанови правління НБУ №83 від 05 лютого 2015 року, та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №26 від 05 лютого 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» тимчасову адміністрацію у вказаному банку запроваджено строком на три місяці з 06 лютого 2015 року по 05 травня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів 28 січня 2015 року, тобто в період звичної роботи банку, до введення тимчасової адміністрації .

Тому не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, оскільки тимчасову адміністрацію банку запроваджено з 06.02.2015року.

Що стосується посилань апелянта на порушення судом процесуального права, а саме вимог ч.2 ст.88 ЦПК України, що призвело до безпідставного стягнення з банку судового збору, то вони є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Пунктом 22 ч.1 ст. 5 Закону України «про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів 28 січня 2015 року, тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Надра» запроваджено строком на три місяці з 06 лютого 2015 року по 05 травня 2015 року, тобто пізніше строку звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, що дає підстави для стягнення з відповідача судового збору.

Крім того, тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Надра» запроваджено по 05 травня 2015 року, на даний час жодних доказів про продовження тимчасової адміністрації банку в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ«Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: