Справа № 454/578/15 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/4873/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Іванова О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 ОСОБА_4 звернулась в суд з указаним позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача 752 грн. 05 коп. додаткових витрат на неповнолітню доньку ОСОБА_5, пов'язаних з її лікуванням.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 додаткові витрати на дитину, дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 752 грн. 05 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач в особі його представника. Посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, винесення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незастосування судом норм матеріального права, які необхідно було застосувати, просить рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у позові.

Мотивує тим, що підставою до стягнення додаткових витрат на дитину мають бути особливі обставини. До таких обставин може відноситись і захворювання особи, але це захворювання має бути тяжким, і для лікування якого необхідна велика сума грошей, наприклад: оплата операції, проїзд до місця лікування, проживання, харчування, післяопераційне видужування у санаторії тощо. Перелічені позивачем захворювання її дочки ОСОБА_6 не відносяться до тяжких, і ці захворювання не викликані особливими обставинами, які допускають стягнення коштів на додаткові витрати згідно ст. 185 СК України. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик в судове засідання та допит лікаря ОСОБА_7, до якої зверталась ОСОБА_4 та яка проводила огляд дитини, призначала курс лікування. Судом не з'ясовувалось питання чи дійсно куплені ліки на суму, половину вартості яких суд стягнув з відповідача, були використані на лікування дитини. Зазначає, що відповідач надає матеріальну допомогу своїй матері ОСОБА_3, яка часто хворіє, а розмір її пенсії, що складає 1 200 грн. не покриває таких затрат.

Учасники процесу в судове засідання не з"явились, належно повідомлені про розгляд справи з апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток 21-24 липня 2015 року, причини неявки не повідомили. В заяві від 20.07.2015 року апелянт просить справу розглянути у її відсутність, зважаючи на її похилий вік, апеляційну скаргу підтримує та просить задоволити.

Колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

З врахуванням відсутності учасників процесу розгляд справи проводиться у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також, той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом тощо).

Частиною 2 цієї статті визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З аналізу вказаних вимог закону та роз'яснень слідує, що обов'язок брати участь у додаткових витратах на дітей лежить на батьках у разі наявності особливих обставин, зокрема хвороби, не обов»язково тяжкої та фактичних витрат.

Таким чином додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, а забезпечує нормальні матеріальні умови для життя дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 1 листопада 2011 року розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно наданої позивачем копії медичної картки ОСОБА_5, встановлено, що в такій наявний запис про звернення до лікаря та діагностовано 06.06. гостре респіраторне захворювання та при зверненні 02.02. діагностовано бронхіт.

На підтвердження понесених витрат на лікування доньки позивачем долучено вказану вище копію медичної картки дитини в якій відсутні дані про рік звернення та долучено копії товарних чеків про вартість та придбання медичних препаратів на загальну суму 1 504 грн. 11 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про відшкодування витрат пов'язаних з лікуванням дитини та придбанням медичних препаратів є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, а тому відповідно до вимог ст. 185 СК України відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Із наданих позивачем доказів можливо встановити факт захворювання дитини у певний період часу в зв»язку з чим зроблено зазначені вище записи у її медичній картці.

Позивачем на надано доказів і такі не здобуто судом першої інстанції про понесення саме позивачем витрат на придбання ліків, придбаних згідно наданих копій фіскальних чеків, оскільки доказів призначення таких ліків дитині сторін, позивач суду не надала, як і не надала доказів необхідності придбання таких за власні кошти.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що мотиви рішення суду першої інстанції про те, що відповідач не має на утриманні інших дітей, крім спільної доньки з позивачкою, непрацездатних батьків не утримує, а тому може сплатити додаткові витрати на дитину зумовлені її лікуванням - не ґрунтується на матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено позовних вимог, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись 30, 304 , п.2 ч.1 ст. 309 ,ч.2 ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 1 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді