Справа № 428/7892/14-ц
Провадження №2/428/401/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого суддіКордюкової Ж.І.,

при секретаріКомм Я.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа Сєвєродонецький міський центр зайнятості про зміну формулювання причини та дати звільнення, стягнення заборгованості по заробітній плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі ФОП - ОСОБА_3.), третя особа Сєвєродонецький міський центр зайнятості про зміну формулювання причини та дати звільнення, стягнення заборгованості по заробітній плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 01.08.2011 р. між нею та відповідачем був укладений трудовий договір, зареєстрований Сєвєродонецьким міським центром зайнятості 01.08.2011 р. за №794. 23.09.2014 р. з нею стався нещасний випадок, внаслідок якого вона змушена була лікуватись, що підтверджується листами непрацездатності. Згодом 24.11.2014 р. їй стало відомо, що 22.09.2014 р. відповідач звільнив її з роботи за прогул, хоча в цей день вона знаходилась на своєму робочому місці та виконувала свої трудові обов'язки. З наказом про звільнення її ніхто не ознайомив, письмових пояснень з приводу порушення трудової дисципліни від неї також ніхто не вимагав. Також відповідач порушив порядок зняття з реєстрації трудового договору, який встановлений постановою КМУ від 29.10.2009 р. №1168. Під час звільнення з нею не був проведений розрахунок, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.09.2014 р. по день пред'явлення позову до суду - 10.12.2014 р. в сумі 3 446,79 грн. Вважає за необхідне розірвати трудовий договір з 05.12.2014 р. - останнього дня перебування на лікуванні, за згодою сторін. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.09.2014 р. по 04.12.2014 р. становить 3 446,79 грн. Безпідставне звільнення з роботи та неправильне формулювання причини звільнення стало перешкодою для її подальшого працевлаштування. Все це призвело до втрати нею нормальних життєвих зв'язків та змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, чим спричинило їй моральну шкоду в сумі 4 500 грн. З вересня 2014 р. відповідач не сплачує їй заробітну плату, через що виникла заборгованість в сумі 1 004,55 грн., а також компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3 515,20 грн. Просила суд змінити формулювання причини звільнення зі «звільнена за прогул без поважних причин згідно ст.40 КЗпП України» на «звільнена за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України», змінити дату звільнення з «22.09.2014 р.» на «05.12.2014 р.», зобов'язати відповідача внести відповідні записи до її трудової книжки, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за вересень 2014 р. в сумі 1 004,55 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3 515,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 3 446,79 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 446,79 грн. та моральну шкоду в сумі 4 500 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Суду пояснила, що11.08.2011 р. вона уклала трудовий договір з відповідачем і стала працювати бухгалтером. 23.09.2014 р. о 17-05 год. вона звернулась до травмпункту, оскільки отримала травму руки, про що повідомила відповідача. З 24.09.2014 р. по 05.12.22014 р. вона хворіла, що підтверджується листками непрацездатності. Випадково 24.11.2014 р. в Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості вона дізналась, що її звільнили з роботи. 22.09.2014 р. вона знаходилась на своєму робочому місці. До сих пір наказ про звільнення їй не вручили. 08.10.2014 р. на роботу вона не виходила. Ніякого листа відповідача з вимогою про розірвання трудового договору вона не отримувала. Всього в вересні вона відпрацювала 16 робочих днів, за які має отримати заробітну плату в сумі 851,48 грн., які відображені у відомості Сєвєродонецького міського центру зайнятості. Моральну шкоду визначила, виходячи з прожиткового мінімуму, що склало 4 500 грн. Відповідач своїми діями спричинив їй моральну шкоду, вона не знає, як їй жити далі. Листи непрацездатності вона відповідачу не здавала, оскільки на роботі склалась конфліктна ситуація і вона боялась, що їх знищать. Станом на день розгляду справи листи непрацездатності так і не були здані відповідачу. Гроші, задепоновані відповідачем по відомості у Центрі зайнятості, вона не отримала, бо не мала можливості. З заявою про звільнення 05.12.2014 р. за згодою сторін вона до ФОП ОСОБА_3 не зверталась. Середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 851,87 грн. за 16 відпрацьованих днів в вересні 2014 р., який розрахований за період з 23.09.2014 р. по 10.12.2014 р. Вимушений прогул триває з 23.09.2014 р. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ФОП ОСОБА_3 позов не визнав. Суду пояснив, що позивачку звільнили з роботи 22.09.2014 р., щоб не сплачувати податків та не нараховувати заробітну плату. Наказ про звільнення ОСОБА_1 він не видавав. Згодом відповідач в судове засідання не з'явився.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснив, що до порушника трудової дисципліни може бути застосоване дисциплінарне стягнення, перед чим необхідно отримати від нього письмові пояснення. Днем звільнення є останній робочий день, оскільки позивачка допустила прогул 23.09.2014 р., то її останнім робочим днем є 22.09.2014 р. Наказ про звільнення ОСОБА_1 не видавався. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник третьої особи Осмоловська Л.В. позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що Сєвєродонецьким міським центром зайнятості у відповідності до постанови КМУ від 29.10.2009 р. №1168 був зареєстрований трудовий договір від 01.08.2011 р., укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 В листопаді 2014 р. представник відповідача звернувся до центру зайнятості з заявою про зняття договору з реєстрації, надавши при цьому повний пакет документів. Перевіривши надані документи, договір був знятий з реєстрації, про що ОСОБА_1 повідомили листом від 13.11.2014 р. №2273. Просила відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 01.08.2011 р. уклала безстроковий трудовій договір з ФОП ОСОБА_3, який 01.08.2011 р. за №794 був зареєстрований Сєвєродонецьким міським центром зайнятості.

Статтею 36 КЗпП України визначений повний перелік підстав припинення трудового договору.

Пунктом 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише випадку прогулу (в тому чилі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

В судовому засіданні відповідач та його представник пояснили, що трудовий договір з ОСОБА_1 був розірваний 22.09.2014 р. за ініціативи роботодавця на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за допущений позивачкою 23.09.2014 р. прогул, про що був зроблений запис у трудовому договорі.

13.11.2014 р. трудовий договір, укладений 01.08.2011 р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3, був знятий з реєстраційного обліку Сєвєродонецького міського центру зайнятості.

Також в суді було встановлено, що в період з 23.09.2014 р. по 05.12.2014 р., включно, позивач ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні, що підтверджується копіями листків непрацездатності серії АГО №272058, серії АГВ №623551 та серії АГБ №707974.

Запис про звільнення за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України у трудовій книжці позивачки відсутній.

Частинами 1, 2 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

З аналізу наведеної норми права вбачається, що у випадку розірвання трудового договору за ініціативи власника обов'язково власником має бути виданий відповідний наказ про звільнення працівника із зазначенням причин звільнення та посиланням на конкретну статтю КЗпП України. Лише після видання такого наказу власником можна вважати трудовий договір розірваним, а трудові відносини між роботодавцем та працівником припиненими.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ФОП ОСОБА_3 не видав наказу про звільнення за своєю ініціативою ОСОБА_1 за допущений нею прогул. З цього можна зробити висновок про те, що трудові відносини між сторонами не припинились.

Оскільки трудові відносини не припинились, то відповідно, відсутні підстави задовольнити позовні вимоги, які можуть бути задовлені лише у випадку визнання звільнення відповідачки незаконним. Суд вважає, що ці вимоги заявлені передчасно та можуть бути розглянуті судом лише після того, як з позивачкою дійсно буде розірваний трудовий договір за ініціативи власника із зазначенням причини звільнення та обов'язковим виданням наказу, як то передбачено ст. 47 КЗпП України.

При цьому слід відзначити, що позивач не позбавлена можливості отримати заробітну плату за вересень 2014 р. в сумі 851,87 грн., які відображені у відомості Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 16.02.2014 р. №16.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 21, 40, 47 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 09.02.2015 р.

Суддя Ж. І. Кордюкова