УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 загальною площею 144,2 кв. м, житлова площа 85,9 кв. м шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на зазначений будинок; припинити право власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 на домоволодіння, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаним домоволодінням; виселити з будинку ОСОБА_5, ОСОБА_6 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, витребувати від ОСОБА_5, ОСОБА_6 та передати ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи на нього. Позовні вимоги мотивувало тим, що 21 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір на суму 150 000 доларів США з кінцевим терміном погашення до 21 листопада 2021 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором 21 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 що належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Полянською сільською радою від 18 лютого 2004 року. 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за зобов'язаннями, які виникли на підставі вищевказаних договорів кредиту та іпотеки, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» є процесуальним правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» та до нього перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки, в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28 січня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 1 732 882 грн 16 коп. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2014 року позов задоволено частково.

У рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 1 732 882 грн 16коп. за кредитним договором від 30 січня 2009 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5, звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 загальною площею 144,2 кв. м, житлова площа 85,9 кв. м шляхом передачі ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки будинок АДРЕСА_1 загальною площею 144,2 кв. м, житловою площею 85,9 кв. м.

Припинено право власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 на домоволодіння - будинок АДРЕСА_1 загальною площею 144,2 кв. м, житлова площа 85,9 кв. м, у тому числі право володіння, користування та розпорядженням вказаним домоволодінням.

Виселено з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у позивача виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, переданого в іпотеку відповідачами у справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, проте при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, згідно з яким предмет іпотеки не може бути примусово відчужений, при цьому наявні всі умови для застосування цього Закону України.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 150 000 доларів США терміном до 21 листопада 2021 року.

У забезпечення виконання грошового зобов'язання між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від 21 листопада 2006 року нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 Нерухоме майно належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Полянською сільською радою від 18 лютого 2004 року, зареєстрованого в КУП «Свалявське РБТІ» від 03 березня 2004 року.

Позичальник належним чином не виконував умов договору, у зв'язку з чим станом на 28 січня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 1 732 882 грн 16 коп.

07 червня 2014 року, після ухвалення рішення судом першої інстанції, набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Застосувавши на стадії апеляційного провадження зазначений Закон України, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У ч. 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

З вищевикладених вимог закону вбачається, що апеляційний суд дійсно мав право на застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якщо були б підстави, передбачені нормами матеріального та процесуального права, для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у такому разі при ухваленні власного судового рішення апеляційний суд застосовує закон, який є чинним на час ухвалення такого рішення.

Разом з тим таке право може мати місце лише у разі наявності підстав, передбачених нормами матеріального та процесуального права, для скасування рішення суду першої інстанції.

Сам по собі наведений вище Закон України не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час його ухвалення місцевий суд і не міг його застосувати, так як його не існувало, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду з огляду на те законодавство, яке існувало на час його ухвалення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України та ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року скасувати, рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька
Судді: М.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська