Номер провадження: 22-ц/785/1129/15
Головуючий у першій інстанції Асанова З.І.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача, ДП "МТП "Южний" - Загвоздіної Л.С., та відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Морський торгівельний порт "Южний" на рішення Южного міського суду Одеської області від 11 листопада 2014 року за позовом Державного підприємства "Морський торгівельний порт "Южний" до ОСОБА_4 про стягнення надмірно сплачених коштів,

в с т а н о в и л а:

07 серпня 2014 року Державне підприємство "Морський торгівельний порт "Южний" (далі - ДП "МТП "Южний") звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 07 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2011 року, з ДП "МТП "Южний" на користь відповідача ОСОБА_4 стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у загальному розмірі 127990 грн. без врахування обов'язкових утримань згідно листа ДПА Україна від 14 березня 2005 року №2122/6/17-3116. Рішення суду було звернуто до виконання і 27 квітня 2011 року ДП "МТП "Южний" перерахував на депозитний рахунок виконавчої служби 127990 грн., у тому числі податок з доходу в сумі 19198,50 грн., який у відповідності до норм чинного законодавства повинен був перерахований до державного бюджету. 11 липня 2013 року ДП "МТП "Южний" отримано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Южний, прийняте на підставі акту перевірки ДП "МТП "Южний" з питань дотримання податкового законодавства від 26 червня 2013 року, яким було зобов'язано підприємство сплатити податок з доходу ОСОБА_4 25 лютого 2014 року ДП "МТП "Южний" вимушено було сплатити вказаний податок до державного бюджету й внаслідок було завдано збитки підприємству. Тому відповідачу ОСОБА_4 було надміру сплачені 19198,50грн., які підлягають поверненню підприємству.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 проти позову заперечували й в своїх поясненнях зазначали, що підстав для повернення надмірно сплачених коштів у справах про стягнення заробітної плати у даному випадку немає.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову ДП "МТП "Южний" відмолено.

В апеляційній скарзі позивач, ДП "МТП "Южний", просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача, ДП "МТП "Южний", пояснення на апеляцію представника позивача, ДП "МТП "Южний" - Загвоздіної Л.С., та відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Судом першої інстанцуії встановлено, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 07 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2011 року, з ДП "МТП "Южний" на користь відповідача ОСОБА_4 стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у загальному розмірі 127990 грн. без врахування обов'язкових утримань податків згідно листа ДПА Україна від 14 березня 2005 року №2122/6/17-3116 (а.с. 19-29).

Рішення суду було звернуто до виконання і 27 квітня 2011 року ДП "МТП "Южний" перерахував на депозитний рахунок виконавчої служби 127990 грн., у тому числі податок з доходу в сумі 19198,50 грн., який у відповідності до норм чинного законодавства повинен був перерахований до державного бюджету (а.с. 30-31).

11 липня 2013 року ДП "МТП "Южний" отримано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Южний, прийняте на підставі акту перевірки ДП "МТП "Южний" з питань дотримання податкового законодавства від 26 червня 2013 року, яким було зобов'язано підприємство сплатити податок з доходу ОСОБА_4 25 лютого 2014 року ДП "МТП "Южний" сплатило вказаний податок до державного бюджету.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Частиною 3 ст. 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в судовому засіданні позивачем не доведена вина відповідача у заподіянні збитків підприємству. Тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України це право не підлягає судовому захисту.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Однак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково послався в рішенні на положення ст. 1166 ЦК України та ст. 233 КЗпП України, оскільки позов є необґрунтований.

Посилання позивача, ДП "МТП "Южний", в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд не врахував, що сума 19198,50 грн. отримані відповідачем надмірно й підлягають поверненню, не приймаються до уваги, оскільки вони є помилковими.

Згідно із ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем ОСОБА_4 отриманих грошових коштів, які є середнім заробітком за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а також наявності рахункової помилки, тому вказані грошові кошти не підлягають поверненню з підстав, передбачених статтями 1212, 1215 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91 цс14).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалити нове рішення про задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торгівельний порт "Южний" відхилити, рішення Южного міського суду Одеської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький