АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Побірченко Т.І.,

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 02.06.2015 у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Рудик ЯнінаАнатоліївна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.06.2015 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Заборонено П'ятій Київській державній нотаріальній конторі вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Не погоджуючись з судовим рішення, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд безпідставно задовольнив заяву позивача при цьому порушив норми процесуального законодавства. Так відповідач зазначає про те, що позивачем не було виконано вимоги ст. 151 ЦПК України, та не було зазначено в заяві (в позовній заяві) жодних причин у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а також обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову. Крім того, відповідач вказує на численні процесуальні порушення під час розгляду вказаного клопотання, а тому вважає, що суд діяв упереджено чим порушив закон. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив про задоволення заявлених вимог.

Справа № 760/4558/15-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9975/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Інші особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому, враховуючи положення ст. 303-1, ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що в березні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання заповіту недійсним.

29.05.2015 позивач до суду першої інстанції подала клопотання про забезпечення позову, в якій просила заборони нотаріусу П'ятої Київської державної нотаріальної контори вчиняти дії по видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 відповідачу по справі, зазначаючи, що в протилежному випадку відповідач отримає свідоцтво і зможе розпорядитися вказаним майном на власний розсуд, що утруднить виконання рішення по справі, зважаючи на те, що предметом позову є визнання заповіту недійсним.

Позивач вказує на те, що 25.09.1997 ОСОБА_4 був складений заповіт, яким вона заповіла належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_1 позивачу по справі. Після смерті ОСОБА_4 вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй повідомили про втрату чинності заповіту у зв'язку із складанням ОСОБА_4 іншого заповіту від 23.03.2012, яким вона заповіла все своє майно відповідачу у справі.

Наполягаючи на тому, що в момент укладання даного правочину ОСОБА_4 перебувала у такому стані, коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивач просить визнати цей заповіт недійсним.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, виконання рішення суду, у випадку його ухвалення на користь позивача, може бути утрудненим або неможливим, права відповідача та третіх осіб порушені в зв'язку з застосування заходів забезпечення позову не будуть, а тому вважав за необхідне забезпечити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Згідно п.1.ч.1. ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи, що предметом спору є визнання заповіту недійсним, а отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину, надасть їй право розпорядитися спадковим майном до ухвалення рішення у справі, що в свою чергу унеможливить виконання рішення у випадку задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суд першої інстанції про необхідність вжиття заходів забезпечення позову та правомірно обрав такий вид забезпечення позову.

Перевіряючи твердження відповідача на порушення правил судового розгляду клопотання про забезпечення позову апеляційний суд виходить з наступного.

Так, положеннями ст.ст. 151-153 ЦПК України передбачено розгляд заяви про забезпечення позову. Разом з тим, звернення особи до суду з клопотанням (а не з заявою) про забезпечення позову не змінює порядок застосування заходів забезпечення позову, визначений вказаними нормами процесуального права.

Посилання відповідача на невірність вказаного в ухвалі суду номеру справи, знайшли своє підтвердження. Проте, ухвалою суду від 23.06.2015 виправлено описку в ухвалі суду від 02.06.2015, вказаний вірний номер справи.

Твердження представника відповідача про невідповідність дати постановлення оскаржуваної ухвали фактичним обставинам, оскільки в тексті ухвали вказана третя особа - приватний нотаріус КМНО Рудик Я.В., яка залучена пізніше, не можуть бути прийняті до уваги суду в якості підстав для скасування ухвали, так як на даний час можуть бути розцінені лише як припущення, у зв'язку з відсутністю належного підтвердження. А перевірка вказаних обставин в рамках даного апеляційного розгляду не вбачається можливим, так як в провадженні апеляційного суду надані лише виділені матеріали.

Доводи апеляційної скарги, щодо несвоєчасного направлення копії оскаржуваної ухвали відповідачу також не можуть бути прийняті судом в якості підстав для скасування ухвали суду, оскільки не призвели до неправильного вирішення процесуального питання по суті.

Що ж стосується доводів відповідача, про відсутність у неї можливості надати свої заперечення в судому засіданні на вказане клопотання, оскільки суд її не викликав, то колегія суддів вважає їх безпідставними, так як виходячи з положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява розглядається суддею одноособово без виклику сторін.

Апеляційна скарга подана відповідачем ґрунтується на доводах, з яких також не вбачається які права відповідача порушені судом першої інстанції при постановленні ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення порядку встановленого для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову не знайшли свого підтвердження. А тому підстав для скасування ухвали суду з направленням питання на новий розгляд, як того вимагає відповідач, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 307 ч. 2, ст. 312 ч. 1 п. 2ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону;

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 02.06.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: