Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/874/15 Головуючий у 1-й інстанції: Щербань Л.С.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Осоцького І.І.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізькі лани" про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 7,22 га, розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

01 жовтня 2006 року між нею та ТОВ "Запорізькі лани" укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 7 років. Договір зареєстрований в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП "Центр ДЗК" 16.12.2010 року за № 64.

Пунктом 9 договору визначено розмір орендної плати, що підлягає сплаті орендарем за 1 рік користування земельною ділянкою, - 1200 грн. або 3 тони зернових та 200 кг насіння соняшника на рік, яка згідно п. 11 договору вноситься до 31 жовтня кожного року.

Відповідач неодноразово порушував умови договору щодо розміру та строків сплати орендної плати. Так, за 2012 рік орендна плата сплачена у 2013 році, а орендна плата за 2013 рік сплачена із запізненням на 2 місяці.

Пунктом 38 договору передбачено, що його дія припиняється шляхом розірвання внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також у п. 14 договору зазначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

ОСОБА_3 зазначає, що систематичне порушення ТОВ "Запорізькі лани" умов договору щодо строку та розміру сплати орендної плати є підставою для дострокового його розірвання.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 01.10.2006 року, укладений між нею та ТОВ "Запорізькі лани".

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), представник позивача у надісланих апеляційному суду письмових заявах просить розглядати справу за його відсутності та за відсутності ОСОБА_3 Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.ст. 24, 32 Закону України "Про оренду землі", п. д) ч. 1 ст. 141 ЗК України", зі змісту яких вбачається, що підставою припинення права користування земельною ділянкою являється систематична невиплата орендної плати, виходив із того, що позивачем не доведено систематичність невиплати відповідачем орендної плати.

Судова колегія вважає такі висновки правильними і такими, що відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Так, згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про оренду плати землі" передбачається, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст.ст. 31, 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 15 Закону України "Про оренду землі" визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Пунктом д) частини 1 статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, відповідно до вказаних норм матеріального права договір оренди землі може бути розірваний за умов систематичної несплати орендної плати.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, розміром 7,72 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, що вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 007491, виданого 28 березня 2002 року на підставі рішення Щасливської сільської Ради народних депутатів від 17 квітня 2001 року № 5 (а.с. 11).

01 жовтня 2006 року між ТОВ "Запорізькі лани" та позивачем було укладено договір оренди землі строком на 7 років, який був зареєстрований 16.12.2010 року в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів, про що зроблено запис у Державному реєстрі земель № 64 (а.с. 6-9).

За умовами укладеного між сторонами договору оренди землі від 01 жовтня 2006 року орендна плата вноситься орендарем у такій формі в розмірах: 1200 грн. або 200 кг насіння соняшника та 3 т зернових на рік (п. 9). Пунктом 11 цього договору визначено, що орендна плата вноситься до 31 жовтня кожного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п. 12).

Так, згідно копій відомостей про видачу орендної плати ТОВ "Запорізькі лани" у 2012 та 2013 роках, довідки заступника директора ТОВ "Запорізькі лани" позивач особисто отримала орендну плату у 2012 році: суржик 1500 кг - 27.07.2012р. У 2013 році: зерно пшениці 2000 кг - 05.07.2013р., зерно ячменю 500 кг - 27.07.2013р., зерно кукурудзи 1000 кг - 02.11.2013р., зерно кукурудзи за 2012р. 2000 кг - 12.10.2013р., соняшник 200 кг - 22.11.2013р. (а.с. 52, 53-57).

З довідки Запорізького обласного центру з гідрометеорології № 26-30/3027 від 04 грудня 2012 року, висновку про форс-мажорні обставини Торгово-промислової палати України № 189/05-4 від 29 січня 2013 року вбачається, що під час весняно-літнього періоду 2012 року в Оріхівському районі Запорізької області спостерігались несприятливі погодні умови для вирощування сільгоспкультур, внаслідок чого були пошкоджені посіви сільгоспкультур до незадовільного стану, у тому числі на площах ТОВ "Запорізькі лани", що знаходяться у Оріхівському районі Запорізької області. Зазначені несприятливі погодні умови, що спричинили загибель сільгоспкультур на площах товариства станом на 02 жовтня 2012 року є форс-мажорними обставинами.

Судова колегія вважає, що хоча внаслідок несприятливих погодних умов постраждали не всі сільськогосподарські угіддя відповідача, проте, зазначені обставини унеможливили своєчасну сплату відповідачем орендної плати позивачу, тому вини відповідача у цьому немає.

Крім того, судом першої інстанції встановлений факт затримки відповідачем виплати позивачеві не всієї орендної плати за рік, а лише її залишку, що не свідчить про систематичність її несплати.

Таким чином, відповідачем у 2012, 2013 роках здійснювалась виплата орендної плати позивачу за договором оренди земельної ділянки, затримка у виплаті її частки мала місце у зв'язку із форс-мажорними обставинами, внаслідок чого не може вважатись невиплатою орендної плати за договором і не може вважатись систематичною невиплатою орендної плати як підставою для розірвання договору оренди, передбаченою ст. 141 ЗК України.

Судова колегія вважає, що розглядаючи справу за позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки, який обґрунтованим тим, що орендарем порушуються умови договору стосовно строків виплати орендної плати, суд правильно врахував, що правові підстави для дострокового розірвання договору відсутні, оскільки позивачем не доведена систематична несплата орендної плати і обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Крім того, уклавши договір оренди у жовтні 2006 року, сторони у п. 8 договору оренди визначили строк його дії - на 7 років.

Відповідно до ст.ст. 6, 16 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, даним Законом та іншими законами України і договором оренди землі.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, у зв'язку з чим волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно до вимог ст. 18 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі статті 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Така правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162ц13, яка є обов'язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

Зважаючи на те, що договір вчинено сторонами у жовтні 2006 року строком на 7 років, тобто до жовтня 2013 року, у передбаченому законом порядку зміни до договору оренди сторони не вносили, строк дії договору не продовжували, а отже в силу ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір сторін являється припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи являються безпідставними.

Оскільки строк дії договору скінчився ще у жовтні 2013 року, він відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" припинив свою дію, а тому підстав для його припинення в судовому порядку не має.

Доводи апеляційної скарги про невірне дослідження і оцінку доказів спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність прибутку у відповідача у спірному періоді не впливають на правильність висновків суду по суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: