АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8650/14-ц Номер провадження 22-ц/786/365/15Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді:Прядкіної О.В.,

Суддів: Обідіної О.І.,Пікуля В.П.

При секретарі: Кальник А.М.

За участі: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 грудня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, про відхилення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 31 липня 2013 року ОСОБА_2 працювала в ПАТ «АвтоКрАЗ» на посаді старшого комірника цеху складського господарства.

13 серпня 2014 року відповідно до наказу № 609-п ОСОБА_2 оголошено догану і позбавлено 100% всіх заохочувальних надбавок за серпень 2014 року за грубе порушення «Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Авто-КрАЗ». За змістом вказаного наказу, 5 серпня 2014р. між ОСОБА_2 та водієм електронавантажувача ОСОБА_4 відбулася конфліктна ситуація з приводу видачі товаро-матеріальних цінностей, що призвела до бійки із взаємним спричиненням тілесних ушкоджень, зриву нормальної виробничої діяльності та втрати робочого часу (а.с.18-19).

Наказом № 643-п від 27 серпня 2014 року позивачу було оголошену догану на підставі доповідних записок працівників ЦСГ і працівників інших підрозділів заводу, які зазначали, що ОСОБА_2 постійно ображає, принижує гідність та регулярно грубить та погрожує, створюючи напружену психологічну обстановку в колективі, що призводить до втрати робочого часу та затримки видачі товаро-матеріальних цінностей (а.с.33-38).

Згідно наказу № 680-п від 09 вересня 2014 року ОСОБА_2 звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України, зокрема: 28 серпня 2014 року відмовилась за розпорядженням майстра здійснити перерахунок та приймати на склад № 26 товарну продукцію, що надійшла з м. Челябинська, мотивуючи це тим, що не є матеріально - відповідальною особою ( а.с.39-40).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вважає зазначені накази безпідставними.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що наказ № 680-п від 09 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України прийнятий без порушень вимог трудового законодавства.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи.

Даючи оцінку дотриманню відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача, місцевий суд вірно виходив з роз'ясненнь, що містяться в п.п. 22-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 про те, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому

конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148,

149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і

попередня робота працівника.

Так, при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності адміністрацією відповідача вірно оцінена ступінь тяжкості кожного з проступків, дотримані строки притягнення до відповідальності та процедура їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст.10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, позивачем не доведено, що при її звільненні за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на матеріально-відповідальних осіб та Правил внутрішнього трудового розпорядку, адміністрацією відповідача порушені її права.

Між тим, з висновків проведеного службового розслідування по факту конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що стався 05.08.2014р., вбачається, що мало місце порушення загальноприйнятих норм моралі та спілкування, що призвели до вчинення дій, що заподіюють фізичний біль. З приводу вказаних подій ОСОБА_2 дано письмове пояснення ( а.с.20-21).

Не було також дотримано позивачкою положень п.3.1.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку компанії "АвтоКрАЗ", якими передбачено обов'язок працівників дотримуватись правил спілкування, не допускати нецензурних та лайливих висловлювань, що стало підставою для притягнення її до відповідальності вдруге.

Позивачем також не спростовані надані відповідачем акти від 22 серпня 2014р.про відмову від дачі пояснень.( а.с.37).

Разом з тим, з заяви ОСОБА_2 від 28.08.2014р. на ім'я в.о. начальника цеху ОСОБА_5 вбачається, що позивач відмовлялась здійснювати прийом та видачу деталей поки не розділять 26 комору, що підтверджує підставність притягнення її до відповідальності (а.с.118).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що накази про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності є підробленими документами не підтверджено належними та допустимими доказами.

Залучення районним судом в якості третьої особи генерального директора ПАО"АвтоКрАЗ" ОСОБА_6 відповідає положенням ст.35 ЦПК України та його процесуальний статус був визначений позивачем ( а.с.81,97).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

З відомості зарахувань на карткові рахунки працівників товариства вбачається, що позивачу належні до виплати розрахункові суми перераховані 09.09.2014р.( а.с.61-62).

Твердження ОСОБА_2 про те, що вона після звільнення - 11.09.2014р. на прохідній заводу отримала 57 грн., - не підтверджується бухгалтерськими документами.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :