Справа № 426/166/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року , Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

при секретарі Фурсовій Н.В.

представників позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа Відділ містобудування, архітектури та ЖКХ про виділення в натурі частки майна у спільній власності

встановив:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про виділення в натурі частки майна у спільній власності, а саме виділити їй в натурі частку спільного майна будинку АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом; припинити право спільної часткової власності на належне позивачу житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів усунути перешкоди для користування належним позивачу житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1. Співвласником іншої частини є відповідач ОСОБА_3. Приблизно наприкінці 3013 року до неї звернулася відповідач ОСОБА_3 з пропозицією придбати належну позивачу частку будинку. Позивач погодилася. Розрахунок був призначений на 31 грудня 2014 року. Але відповідач гроші не сплатила. На неодноразові звернення позивача їй кошти так і не були сплачені. Вважає, що можливо виділити належну їй частку в натурі.

В судовому засіданні представник позивач наполягає на задоволенні даного позову.

Відповідачі та їх представник позов не визнали та вважають, що відсутні підстави для його задоволення, оскільки відсутня технічна можливість виділити 1/2 частку будинку в натурі.

Представник третьої особи відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Сватівської РДА в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду з клопотання розглядати справу без його участі.

Вислухавши пояснення сторін, що з'явилися, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є власниками на праві спільної часткової власності по 1/2 частки кожна будинку НОМЕР_1, який розташований на АДРЕСА_1. Право власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстровано у встановленому законом порядку. Ці обставини визнані сторонами та відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Зазначені правила стосуються всіх видів рухомого та нерухомого майна, в тому числі й житлових будинків як об'єктів права власності.

При цьому, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку (будинків), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено окремий будинок чи відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку (будинків) в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, які відповідають розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання невідповідного збитку господарському призначенню будівлі.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", поділ жилого будинку в натурі між учасниками спільної часткової власності на будинок можливий за умови, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності, а також за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Таким чином, виходячи із аналізу пояснень сторін та наданих доказів, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутня технічна можливість виділу частки житлового будинку позивачу, оскільки не підтверджена наданими сторонами доказами можливість переобладнання приміщення в ізольовані квартири. Судом було роз'яснено позивачу та його представнику право надавати докази та заявляти клопотання. А ні від позивача, а ні від його представника суду не заявлялось клопотання щодо призначення будівельно-технічної експертизи с метою встановлення можливості виділу частки житла. Відтак в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині припинити право спільної часткової власності, оскільки такі вимоги є похідними та можуть бути задоволені в разі виділу частки житла.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов'язання усунути перешкоди для користування житловим приміщенням, оскільки позивачем та його представником не надано судові доказів щодо наявності таких перешкод користування житлом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного та керуючись:

ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України;

ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, --

ухвалив:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа Відділ містобудування, архітектури та ЖКХ про виділення в натурі частки майна у спільній власності, припинити право спільної часткової власності та зобов'язання усунути перешкоди для користування житловим приміщенням через його необґрунтованість.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка