Справа №1409/168/12 10.02.2015 10.02.2015 10.02.2015
Провадження №22ц/784/143/15 Головуюча в першій інстанції Кривенко О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

без участі сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

Державної виконавчої служби Доманівського районного управління юстиції миколаївської області (далі - відділ ДВС)

про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

12 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відділу ДВС про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна.

Ухвалою судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу як неподану.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, суддя ухвалою від 13 листопада 2014 року залишив її без руху, відповідно до вимог ст. ст. 384 - 386 ЦПК України та ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.9-10).

19 листопада 2014 року ОСОБА_3 отримала копію ухвали судді Доманівського районного суду Миколаївської області про залишення її позовної заяви без руху (а.с. 12).

22 листопада 2014 року ОСОБА_3 на виконання цієї ухвали надіслала уточнену позовну заяву, про що свідчить конверт з відміткою штемпелю відділення поштового зв'язку (а.с.36).

Однак суд, вважаючи, що недоліки позовної заяви усунуті не були, ухвалою від 25 листопада 2014 року повернув позовну заяву, як неподану (а.с.13).

Відповідно до ч. 6 ст. 70 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Проте, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви як неподаної, без врахування поштопробігу, висновок суду щодо повернення позовної заяви є вірним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2014 року ОСОБА_3 на виконання ухвали про залишення її позовної заяви без руху надіслала уточнену позовну заяву, в якій зазначила коло осіб, які на її думку повинні брати участь у розгляді справи,

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України визначено строки для звернення із скаргою.

Частиною 1 ст. 386 ЦПК України сторонами при розгляді скарги є: заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Тобто, в порушення зазначених норм ЦПК України позивачка звернулася до суду в порядку позовного провадження та невірно зазначила статус осіб.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, ОСОБА_3 звернувшись до суду з позовом до відділу ДВС про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна порушила спеціальний закон, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що хоча оскаржена ухвала судді місцевого суду є передчасною, проте висновків суду не спростовує.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити, а ухвалу судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді