Справа № 415/7056/13-ц
Провадження № 2/415/12/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарі Мягкої І.В., Добуграй В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

З урахуванням змісту заяви про уточнення позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та ВАТ «Сведбанк», який 28.05.2013 р. змінив назву на ПАТ «Омега Банк» 17.04.2008 р. було підписано кредитний договір № 1204/0408/45-008. Підставою недійсності правочину, згідно із ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, в редакції яка діяла на момент підписання кредитного договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з п. 1.4 кредитного договору № 1204/0408/45-08, кредит надавався для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири, тобто на споживчі цілі. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту, або якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом, інші умови, визначені законодавством. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 5-рп/2011, вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є обовязковими для відносин споживчого кредитування. Відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року за № 541/13808, банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача. Відповідно до п. 3.1 правил, банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Відповідно до п. 3.2 Правил, кредитний договір, має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Відповідно до п. 3.3 правил, Банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Однак кредитний договір № 1204/0408/45-08 від 17.04.2008 р. між позивачем та відповідачем не містить графіку платежів. Таким чином, зазначений кредитний договір є таким, що не містить детального опису загальної вартості кредиту для споживача. Також зазначений договір не містить інформації про дату видачі кредиту, як того вимагає абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного просить суд визнати недійсним з моменту підписання кредитний договір № 1204/0408/45-008 від 17.04.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» та покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 11.03.2014 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив факти, викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі. В останнє судове засідання позивач не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» ОСОБА_3 заперечувала про ти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В останнє судове засідання представник позивача не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за відсутності їх представника, проти позову заперечували.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Відповідно до Постанови правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», вищезазначені правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 3.1 Правил, банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір на купівлю житлової нерухомості № 1204/0408/45-008, згідно з яким відповідач зобовязався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20000 доларів США на строк по 17.04.2028 року, а позивач зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

З матеріалів справи судом встановлено, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України у зобовязанні ОСОБА_1 перед ПАТ «Сведбанк» кредитор був замінений іншою особою, ПАТ «Дельта Банк», а потім ПАТ «Альфа-Банк», внаслідок передання своїх прав за правочином (відступлення права вимоги), про що між ними були укладені письмові договори.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору кредит надається позичальнику лише після укладання іпотечного договору про іпотеку обєкта нерухомості, зазначеного в п. 1.4 цього договору.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору, кредит надається банком у готівковій формі через касу банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4 договору.

Згідно з п 1.3 кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною, досягнутою при укладенні цього договору , встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватись буз укладання додаткового правочину до цього договору, у випадках і порядку, встановленому у п. 6.1., п. 8.4 цього договору.

Згідно з п. 1.4 кредитного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири № 19 в будинку № 25, що знаходиться за адресою: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, кв. Жовтневої революції, загальною площею 77,10 кв. м.

Згідно з п. 1.5 кредитного договору, до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у звязку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, повязаних з укладеним іпотечного договору, передбаченого п. 2.1 договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього та вартість страхування обєкта нерухомості за іпотечним договором відповідно до п. 5.7 договору.

Згідно з п. 3.1 кредитного договору, порядок погашення заборгованості за кредитним договором: починаючи з 10.06.2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2 договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 227,23 дол. США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаному в абзаці першому цього підпункту п. 3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту.

Згідно з п. 3.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи із розміру процентної ставки встановленої в п. 1.3 або зміненої відповідно до п. 6.1 та/або 8.4 договору, та фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів за користування кредитом кількість днів у місяці приймається 30 днів, а у році 360. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту.

З умовами кредитного договору позивач був ознайомлений у повному обсязі, про що свідчить його особистий підпис на кредитному договорі від 17.04.2008 року.

Як вбачається з аналізу законодавства чинного на момент укладення кредитного договору, в Законі України «Про захист прав споживачів» та «Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо порядку надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Окрім цього, як вбачається з аналізу вищезазначених норм, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», інформація повинна надаватися споживачу до укладення договору, а ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою для визнання його недійсним, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, згідно з якими, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

В судовому засіданні встановлено, що під час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з усіма його умовами, які передбачали, зокрема: надання йому кредиту в сумі 20 000 дол. США у готівковій або безготівковій формі через касу банку на підставі його заяви строком по 17.04.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,50% річних (п. 1.1-1.3 кредитного договору). У п. 1.5 кредитного договору зазначено, що до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у звязку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, повязаних з укладенням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1 договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього та вартість страхування обєкта нерухомості за іпотечним договором відповідно до п. 5.7 договору, про що свідчить його особистий підпис у кредитному договорі.

Таким чином, у даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір на купівлю житлової нерухомості, укладений між сторонами, містить несправедливі умови для позивача, та що положення цього договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Крім цього, судом встановлено, що при укладенні кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, і вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами та печаткою сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом, був спрямований на отримання кредиту та на його погашення, згідно з умовами даного договору.

Таким чином, враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, суд вважає, що принцип рівності сторін в договорі відповідачем не порушено, а тому умови договору є обовязковими для виконання сторонами договору, які його уклали.

За таких обставин суд вважає, що позов заявлено не обґрунтовано, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 217, 626, 627, 629, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору залишити без задоволення у звязку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА