Справа №303/8049/14-ц
Номер рядка стат. звіту - 38
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м.Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Камінський С.Е., розглянувши в приміщенні суду в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кольчинської селищної ради Мукачівського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Мукачівського міськрайонного суду із позовною заявою до Кольчинської селищної ради Мукачівського району про визнання права власності на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, згідно технічного паспорту, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3

Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є онукою ОСОБА_3, яка 04.02.1999 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла їй. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Звернувшись до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не подано документів, які посвідчують право власності на спадкове майно за спадкодавцем, що підтверджується листом приватного нотаріуса № 170/02-14 від 17.12.2014 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Спадкове майно складається із житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1. Однак право власності на цей будинок не було зареєстровано, правовстановлюючі документи на житловий будинок не виготовлялись та державна реєстрація права власності не проводилася, оскільки на час побудови такого - 1954 рік, така реєстрація не була передбачена законом. У вказаному будинку за АДРЕСА_1 на час смерті бабусі ОСОБА_3 проживала позивач з сім'єю та й на даний час проживає, що стверджується довідкою №2440 від 16.12.2013 року. Позивач проводить в ньому поточні ремонти, оплачує всі комунальні платежі, тобто фактично вступила в управління спадковим майном. Так як право власності на житловий будинок не було зареєстровано, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку, у з зв'язку з чим і звернулася до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просить суд їх задоволити.

Представник відповідача Кольчинської селищної ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте подав заяву у якій просить справу розглядати без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом належними доказами встановлено, що 04.02.1999 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що за законом належатиме їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 (а.с.6).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 84 роки, про що складено відповідний актовий запис №69 та підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданим виконкомом Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області 01.11.2013 року (а.с.5).

Згідно довідки, виданої виконкомом Кольчинської селищної ради 16 грудня 2013 року, на момент смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_1 були зареєстровані: донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, чоловік онуки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, правнучка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, правнук - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 8).

Звернувшись до нотаріальної контори ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та документів про реєстрацію права власності на спадкове майно за спадкодавцем, що підтверджується листом № 170/02-14 від 17.12.2014 року по спадковій справі №6/2014 (а.с.7).

Також судом встановлено, що інших спадкоємців за законом, крім позивача, на майно померлої ОСОБА_3 не має, оскільки позивач - ОСОБА_1 - спадкує майно за заповітом, а її мати - ОСОБА_5, донька спадкодавця, відмовилася у встановленому законом порядку від своєї обов'язкової частки у спадковому майні.

Згідно технічного паспорта, замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1, житловий будинок АДРЕСА_1 був побудований в 1954 році, а протягом 1986, 2010 років проводилися прибудови та господарські будівлі і споруди (а.с. 9-13).

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

У 1954 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

За Указом від 26 серпня 1948 року та постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадян права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

У відповідності до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Із ст. 1222 ЦК України вбачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки, позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак, свідоцтва про право на спадщину отримати не може, про що свідчить лист державного нотаріуса, то суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.328, 392,1216, 1218, 1220 1223, 1268 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 223 ЦПК України, суддя

Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, згідно технічного паспорту, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3.

Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду С.Е. Камінський