22.05.2015 Справа № 756/2229/15-ц
унікальний №756/2229/15-ц
провадження № 2/756/2260/15
УХВАЛА

22 травня 2015 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Маринченко М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про визнання договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року недійсним в частині передачі (відступлення) права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №984-Ф від 19 вересня 2007 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати частково недійсним договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», в частині передачі (відступлення) від первинного кредитора до нового кредитора права вимоги до позивача за кредитним договором №984-Ф від 19 вересня 2007 року, укладеним між позивачем та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк».

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до укладеного між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та позивачем кредитного договору №984-Ф від 19 вересня 2007 року позивач отримав кредит в розмірі 700000 доларів США строком погашення до 18 вересня 2018 року.

В подальшому правонаступником ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» стало ЗАТ «Сведбанк», яке згодом було реорганізовано в ПАТ «Сведбанк». Правонаступником ПАТ «Сведбанк» є ПАТ «Омега Банк».

У 2013 році позивачу стало відомо про укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договір факторингу №15 від 28 листопада 2012 року.

Позивач вказує, що вказаний договір не відповідає вимогам законодавства та порушує його права та законні інтереси, оскільки банк-правонаступник не переуклав з позивачем кредитний договір, внаслідок чого заборгованість позивача перед ПАТ «Сведбанк» відсутня, а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було відступлено недійсну грошову вимогу. Крім того, вказав, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг.

Ухвалою суду від 23 лютого 2015 року відкрито провадження в зазначеній справі.

21 травня 2015 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що у нього є підстави вважати, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до закінчення розгляду справи може відступити свої права по оскаржуваному договору факторингу, зокрема передати свій статус кредитора іншим особам, що може утруднити виконання рішення, а також призведе до порушення його прав, у зв'язку з чим просив забезпечити його позов шляхом заборони ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладати з будь-якими особами правочини по переуступці прав вимоги до позивача, а також вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, зміну іпотекодержателя чи зміну власника нежитлової будівлі Універмаг, що є предметом договору іпотеки №984-Ф/ІП-2 від 19 вересня 23007 року, яким забезпечено виконання зобов'язань, та на передачу іншим особам статусу кредитора по договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки у суду відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 151, 152, 153 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко