АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 5 червня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про усунення спідкаємців від права на спадкування за законом,

встановила:

у лютому 2015р. позивач звернулася до суду з позовом про усунення відповідачів від права на спадкування за законом спадщини ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що є матір'ю ОСОБА_4, а відповідачі його дітьми. Проте, відповідачі не турбувалися про свого батька, який не міг працювати за станом здоров'я з 2007р., а у січні 2014р. у нього виявили тяжку онкологічну хворобу, яка потребувала значних матеріальних затрат, але відповідачі не надавали ніякої допомоги своєму батьку, який перебував повністю на її утримані.

Рішенням суду від 5 червня 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на неповно встановлені судом обставини справи, порушення норм процесуального права стосовно забезпечення надання доказів по справі, так як не були допитані всі заявлені свідки, та не надана належна оцінка доказам про справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідачів та їх представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_1, тому відповідно до ст.ст. 1218 та 1220 ЦК України відкрилася спадщина.

Під час судового розгляду сторони не заперечували, що спадкодавець заповіту не залишив, тому спадкування відбувається відповідно до закону, а відповідачі звернулися до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/9732/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гребенюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
у зв'язку із чим заведена спадкова справа.

З наявного у матеріалах справи свідоцтва про народження встановлено, що позивач є

- 2 -

матір'ю спадкодавця.

Сторони не заперечували, що відповідачі є дітьми спадкодавця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008р. роз'яснено, що при встановленні факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

У ч. 3 зазначеного пункту також роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем суду не було надано доказів, які б підтверджували тяжку хворобу ОСОБА_4 з 2005р., оскільки у матеріалах справи наявна тільки одна виписка із історії хвороби спадкодавця, згідно якої він проходив стаціонарне лікування з 25 січня 2006р. по 10 лютого 2006р. Дана виписка не містить відомостей, що стан ОСОБА_4. був тяжкий, що він перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

З наданої суду копії сторінок трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що у 2006-2007р. та 2013р. він працював, що також спростовує твердження позивача про тяжке захворювання спадкодавця у зазначенні роки.

З виписок із медичних карток вбачається, що у червні 2014р. у ОСОБА_4 було виявлено онкологічне захворювання, з приводу якого він перебував на стаціонарному лікуванні з 1 липня 2014р. по 30 липня 2014р., з 26 серпня 2014р. по 24 вересня 2014р. та з 14 жовтня по 22 жовтня 2014р., був оглянутий комісією МСЕК 13 жовтня 2014р.

Вказані медичні документи не містять висновку, що ОСОБА_4 за своїм станом здоров'я потребував стороннього догляду або йому була встановлена група інвалідності.

Посилання апелянта на те, що безпорадний стан спадкодавця підтверджується показами свідків, на думку колегії суддів, не можуть бути достатніми доказами цієї обставини, оскільки є суб'єктивними свідченнями.

Крім того, з показів свідків вбачається, що сторонньої допомоги спадкодавець потребував, коли повернувся із лікарні 22 жовтня 2014р., проте, ІНФОРМАЦІЯ_1. він помер, тому колегія суддів вважає, що даний період безпорадного стану ОСОБА_4 був не тривалим.

Позивачем також заявлялося про усунення відповідачів права на спадкування на підставі ч. 3 ст. 1224 ЦК України, згідно якої не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

- 3 -

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 на день смерті було 54 роки, тобто він був працездатним і матеріали справи не містять доказів у підтвердження тверджень позивача про те, що її син не працював з 2007р. за станом здоров'я.

Крім того, довідкою Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва від 29 грудня 2014р. підтверджено, що ОСОБА_4 не перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду, тобто не був пенсіонером, а згідно довідки Подільського районного центру зайнятості від 21 січня 2015р. він не перебував на обліку, як такий, що шукає роботу і з питань працевлаштування він до центру не звертався (с.с.13, 31).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що спадкодавець потребував допомоги від своїх дітей у розумінні статті 202 СК України, так як він був працездатним і мав можливість самостійно себе утримувати.

Доводи апелянта, що відповідачі не турбувалися про батька, тобто не виконували обов'язки, встановлені ст. 172 СК України, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про усунення їх від права на спадкування, так як це не передбачено ст. 1224 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем належних, достатніх та допустимих доказів для усунення відповідачів від права на спадкування спадщини ОСОБА_4

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Подільського районного суду м. Києва від 5 червня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: