Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 235/6580/14
Провадження № 22-ц/778/2839/15 Головуючий у 1-й інстанції: Стоілова Т.В.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Каракуши К.В.

Панкеєва О.В.,

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", третя особа - Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України в м.Добропілля Донецької області, про стягнення моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду до ТДВ "Шахта "Білозерська", третя особа - Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України в м.Добропілля Донецької області з вищевкзаним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що з 08.12.1997 року по 16.06.1999 року, та з 26.10.2004 року по 09.05.2006 року він працював на шахті " Білозерська" в якості гірника очисного вибою підземного. Працював у вугільний галузі і на інших підприємствах.

Під час його трудової діяльності, він почав хворіти на захворювання, які виявились причиною його професійної діяльності. Він знаходиться на "Д" обліку з 2003 року. Знаходився на амбулаторному лікуванні з 01.07.2003 року , з 05.02.2006 року. Проходив лікування в умовах стаціонару з 03.07.2003 року по 18.07.2003 року , з 02.07.2004 року по 14.07.2004 року, з 11.03.2005 року по 24.03.2005 року, з 28.09.2005 року по 13.10.2005 року, з 01.12.2005 року по 13.12.2005 року, з 27.01.2006 року по 04.02.2006 року, з 07.06.2006 року по 24.07.2006 року, з 25.10.2006 року по 07.11.2006 року, з 04.04.2011 року по 20.04.2011 року, з 24.07.2007 по 13.08.2007 року, з 27.06.2012 року по 20.07.2012 року, з 20.03.2010 року по 10.04.2010 року.

24.11.2006 року було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання, який було затверджено 27.11.2006 року. Цим актом у нього було виявлено професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт, пилової етіології, друга стадія, ЛН 1-2ст. ИБС, атеросклератичний кардіосклероз. Артеріальна гіпертензія.

05.12.2006 Обласною травматологічною МСЕК м. Донецьк йому первинно було встановлено 40% втрати працездатності безстроково та третя група інвалідності. Це підтверджується копією довідки МСЕК. Відновлення працездатності у нього не спостерігалося. Йому було призначено та виплачується щомісячний регрес.

Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров'я йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до цього часу.

Йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив 40% працездатності в зв'язку з захворюванням. Після втрати працездатності та отримання інвалідності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина.

Він відчуває страждання: кашель, задишку, загальну слабкість, швидку втому, періодичні головні болі, болі в суглобах рук і ніг.

Вважає, що у зв'язку із професійним захворюванням йому спричинена моральна шкода, яку він просив стягнути з відповідача у розмірі 260 088 грн., яку розрахував за методикою визначення розміру компенсації, яку визначив професор, доктор юридичних наук А.М. Ерделевський. Згідно його методики базисний рівень розміру компенсації визначається стосовно до страждань, отриманих потерпілим при вчиненні тяжкої шкоди здоров'ю, та складає 720 мінімальних розмірів заробітної плати. 720 мінімальних заробітних плат - це заробіток фізичної особи за 10 років в розмірі 6 мінімальних заробітних плат на місяць. На його думку, це сума яка більш-менш відповідає потребам звичайної людини. Згідно розробленої методики за правопорушення - нанесення шкоди середньої тяжкості здоров'ю - можливо застосувати розмір компенсації 216 мінімальних заробітних плати (МЗП).

Згідно Наказу №6 від 17.01.1995 року Міністерства охорони здоров'я, тілесні ушкодження середньої тяжкості мають ознаки - тривалий розлад здоров'я, стійка втрата працездатності не менш ніж на одну третину (від 10 до 33%).

ЗУ "Про державний бюджет" визначена мінімальна заробітна плата 1218 грн. на місяць.

216 мінімальних з/п х 1218 грн. = 263 088 грн.. Цієї суми, на думку позивача, достатньо для компенсації моральних страждань, завданих позивачу з урахуванням ступеня провини відповідача, степеня моральних страждань перенесених позивачем та з урахуванням розумності та справедливості а саме цю суму позивач просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, спричинену йому захворюванням в розмірі 15 000 грн., а ткож на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн..

ТДВ "Шахта "Білозерська" в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної щкоди, суд обгрунтовно виходив із їх доведеності у визначеному при розгляді справи розмірі.

З матеріалів справи слідує, що з 08.12.1997 року по 16.06.1999 року, та з 26.10.2004 року по 09.05.2006 року він працював на шахті " Білозерська" в якості гірника очисного вибою підземного. Працював у вугільний галузі і на інших підприємствах.

Під час його трудової діяльності, він почав хворіти на захворювання, які виявились причиною його професійної діяльності. Він знаходиться на "Д" обліку з 2003 року. Знаходився на амбулаторному лікуванні з 01.07.2003 року , з 05.02.2006 року. Проходив лікування в умовах стаціонару з 03.07.2003 року по 18.07.2003 року , з 02.07.2004 року по 14.07.2004 року, з 11.03.2005 року по 24.03.2005 року, з 28.09.2005 року по 13.10.2005 року, з 01.12.2005 року по 13.12.2005 року, з 27.01.2006 року по 04.02.2006 року, з 07.06.2006 року по 24.07.2006 року, з 25.10.2006 року по 07.11.2006 року, з 04.04.2011 року по 20.04.2011 року, з 24.07.2007 по 13.08.2007 року, з 27.06.2012 року по 20.07.2012 року, з 20.03.2010 року по 10.04.2010 року.

24.11.2006 року було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання, який було затверджено 27.11.2006 року. Цим актом у нього було виявлено професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт, пилової етіології, друга стадія, ЛН 1-2ст. ИБС, атеросклератичний кардіосклероз. Артеріальна гіпертензія.

05.12.2006 Обласною травматологічною МСЕК м. Донецьк йому первинно було встановлено 40% втрати працездатності безстроково та третя група інвалідності. Це підтверджується копією довідки МСЕК. Відновлення працездатності у нього не спостерігалося. Йому було призначено та виплачується щомісячний регрес.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються спеціальним законом, який передбачає види та розміри страхових виплат.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди", зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважені ним органи незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Виходячи з того, що позивач втратив 40% працездатності в зв'язку з захворюванням та отримання інвалідності, часу перебування його на лікуванні, протягом якого він відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт, йому заподіяно моральну шкоду. При визначені розміру моральної шкоди, завданої внаслідок отриманої травми у сумі - 15 000 грн., судом з дотриманням вимог розумностіі справедливості враховано глибину фізичних та душевних страждань, необхідность тривалого лікування потерпілого, перенесеного ним фізичного болю, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя в зв'язку з суттєвим погіршенням стану здоров'я та звільненням з роботи.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не мається.

З доводами апелянта про те, що ТДВ „Шахта „Білозерська" не є належним відповідачем у цій справі , бо ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ДП „Добропіллявугілля", яке не ліквідовано погодиться неможливо так як вказані підприємства відносяться до орендарів державного майна, власник якого не змінився.

Згідно ст., ст.14-16 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", яким регулювалися відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, визначаються права і обов'язки сторін у договорі та передбачаються гарантії прав працівників підприємств, майно яких передано в оренду.

За цим Законом припинення діяльності державного підприємства або його структурного підрозділу при передачі їхнього майна в оренду здійснюється шляхом реорганізації підприємства через приєднання його до орендаря або виділення з підприємства структурного підрозділу з наступним приєднанням до орендаря з дати видання наказу про це органом, уповноваженим управляти державним майном.

Орендар стає правонаступником прав та обов"язків підприємства відповідно до договору оренди.В разі реорганізації (шляхом виділення структурного підрозділу з підприємства з наступним приєднанням до орендаря) працівникам структурних підрозділів, з якими орендар не уклав трудові договори, забезпечуються соціально-правові гарантії, передбачені трудовим законодавством для працівників, що звільняються у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

При цьому за наказом Міністерства вугольної промиловості України № 619 від 26.11.2008 року „Про припинення діяльності ВП „Шахта „Білозірська" ДП „Добропіллявугілля" встановлено, шо ТДВ „Шахта „Білозерська" є правонаступником ВП „Шахта „Білозірська" ДП „Добропіллявугілля" у частині прав та обов"язків відповідно до договору оренди,, а також прав та обов"язків, пов"язаних з діяльністю останнього/а.с.53/.

Інші доводи апеляційної скарги висновку суду не спротовують та не свідчать про неправильне застосування судом норм діючого законодавства.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: