Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси

В складі: головуючого - судді Михальченко Ю.В.

при секретарях Сухомудренко М.П., Королик Л.Ю.,Терезюк С.А., Гордієнко О.А., Євтушенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Друга Черкаська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М. про визнання заповіту недійсним,-

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до ОСОБА_2, треті особи - Друга Черкаська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М. про визнання заповіту недійсним, мотивуючи його наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її племінник - ОСОБА_5, 1960 року народження.

Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1. Друга частина вказаної квартири належить їй на праві власності.

24 квітня 2008 року вона звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського округу Романій та оформила заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (реєстраційний №6737). Заява була адресована Другій черкаській державній нотаріальній конторі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.06.2013 року її позов був задоволений та був наданий додатковий строк (3 місяці) для звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті племінника ОСОБА_5

На підставі рішення суду вона звернулась із заявою про прийняття спадщини в Другу черкаську державну нотаріальну контору м. Черкаси і там дізналася, що за 6 днів до смерті, 25.03.2008 року, ОСОБА_5 заповів частину належної йому квартири гр. ОСОБА_2. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Ященко В. М. та зареєстрований в реєстрі за №1408.

Хто є ОСОБА_2. та яке він має відношення до померлого - їй не відомо.

Вважаю цей заповіт недійсним з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнана судом не дійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси були ними порушені.

ЇЇ племінник ОСОБА_5 тривалий час вживав наркотичні засоби. Більше 20 років перебував на обліку в Черкаському наркологічному диспансері з приводу хронічної наркоманії. Декілька разів притягувався до кримінальної відповідальності за зберігання наркотичних засобів та інше. Внаслідок вживання наркотичних засобів мав низку хронічних хвороб: туберкульоз, віч-інфекцію, цироз та ін.

Останні роки майже самостійно не ходив, а останні місяці був лежачим хворим. В квартирі постійно перебували невідомі люди, які постачали племіннику наркотичні засоби. Сусіди неодноразово скаржились в правоохоронні органи на систематичні бійки та порушення правопорядку в квартирі. Вважає, що заповіт на сторонню особу її племінник склав під впливом наркотичних засобів, не розуміючи значення своїх дій, або маючи стійку наркотичну залежність під тиском осіб, які діяли в корисливих цілях. На підставі викладеного, керуючись ст. 225 ч. 1. ст. 1257, ст.ст.3, 118-120 ЦПК України, просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідчений 25.03.2008 року приватним нотаріусом Черкаського міського округу Ященко В. М. (р.н. 1408) та судові витрати стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд визнати заповіт недійсним, надали пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснив, що на час складання заповіту він товарищував з ОСОБА_5 та надавав його матеріальну допомогу, а тому була воля померлого оформити на нього заповіт. Після смерті ОСОБА_5 він за власні кошти здійснив поховання та подав заяву про прийняття спадщини. Оформити спадщину не міг, оскільки на квартирі знаходиться заборона на відчудження.

Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М. в судовому засіданні при вирішення позову покладалась на розсуд суду. Пояснила, що не пам»ятає про обставини посвідчення заповіту 25.03.2008 року. Зазначила, що не є спеціалістом і не може стверджувати чи заперечувати в якому стані знаходився ОСОБА_5 на час укладання заповіту, чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними чи ні.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, нотаріуса, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3. Його мати ОСОБА_7 та позивач, ОСОБА_1 є рідними сестрами.

Квартира АДРЕСА_1, належала по праву спільної часткової власності по ? частині позивачу, ОСОБА_1 та ОСОБА_5

25 березня 2008 року ОСОБА_5 склав заповідальне розпорядження, відповідно до якого на випадок смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде його належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповів ОСОБА_2, 1982 року народження. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М., реєстр №1408.

Після його смерті заяву про прийняття спадщини подали ОСОБА_2 та ОСОБА_1, спадкова справа заведена в Другій черкаській державній нотаріальній конторі.

Судом встановлено, що вищевказаний заповіт не змінено, не скасовано; інших заповітів ОСОБА_5 немає.

У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків.

Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення свої дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється ЦК України і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст.215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний законом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. ст. 1233, 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За нормами ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

На підставі п.18 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров"я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча ободнієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово- психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За актом № 56 посмертної судово-психіатричної експертизи від 02 лютого 2015 року, на час посвідчення заповіту о 17 год. 15 хв. 25.03.2008р. у ОСОБА_5, на тлі ВІЛ-інфекції в стадії СНІДу, загального виснаження - кахексії, поліорганної недостатності та в наслідок тривалої, багаторічної інтоксикації опіоідами сформувалися ознаки органічного психічного розладу з інтелектуально-мнестичним знищенням, грубою психопатоподібною поведінкою та потягом до наркотичних засобів, з приєднанням після 18.03.2008р. різко вираженого астенічного синдрому, з посиленням явищ токсичної енцефалополінейропатії (з неможливістю самостійно пересуватися і навіть сидіти у ліжку), з хвилеподібним потьмаренням свідомості та триваючим вживанням опіоідів (востаннє - о 12-00 год. в день здійснення правочину). Вказаний органічний психічний розлад, щонайменше істотним чином впливав на здатність підекспертного усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними. Через відсутність додаткових матеріалів, щодо психічного стану ОСОБА_5 саме на час здійснення правочину - комісія не в змозі обгрунтовано та категорично стверджувати про повну неспроможність підекспертного усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на 17 год. 15 хв. 25 березня 2008 року, хоча подібний висновок є імовірним, з огляду на перебіг захворювання ОСОБА_5 та з огляду на наукові погляди, щодо наявних у підекспертного розладів

Згідно інформації з КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради від 21.03.2014р., вихідний №706, встановлено, що ОСОБА_5 знаходився в терапевтичному відділенні №1 з 29.03.2008 по ІНФОРМАЦІЯ_1., помер ІНФОРМАЦІЯ_1., направлений на патоанатомічний розтин з діагнозом: «Ангіогенний сепсис на тлі вторинного імунодефіциту. Поліорганна недостатність важкого ступеню. Двобічна пневмонія. Стан після правобічного пневмотораксу від 20.03.2008р. Гостра серцево-судинна недостатність. Розлади психіки і поведінки в наслідок вживання опіатів, стан залежності, на теперішній час утримання від вживання, кахексія. Трофічні виразки гомілок, стоп. Пролежні куприка, стоп. Гостра затримка сечі. Від 29.03.2008р. токсична енцефалопатія, поліневропатія, вторинна анемія, хронічний гепатит, пієлонефрит» (а.с.57).

Відповідно до довідки №670 від 21.03.2014р. з КЗ «ЧОНД», згідно якої ОСОБА_5 перебував під диспансерним наглядом з 08.04.2008р. із діагнозом «Синдром залежності від опіоідів» (а.с.80)

Згідно інформації з КЗ «ЧОНД», вихідний №01-14/462 від 27.05.2014р., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, житель АДРЕСА_1, перебував під диспансерним наглядом в КЗ «ЧОНД», знятий з «Д»-нагляду по смерті (а.с.100).

Як свідчать дані медичної карти №361 стаціонарного хворого ОСОБА_5 за березень 2008р. із Черкаського обласного наркологічного диспансеру, народився в сім'ї службовців, спадковість не обтяжена, у школі навчався задовільно, освіта - середньо- спеціальна, розвивався нормально, в армії не служив, був у місцях позбавлення волі, зварювальник. 5 разів судимий. Розлучений, має 2-х дітей. Відносини в родині конфліктні, живе сам. Вірусний гепатит, туберкульоз, черепно-мозкові травми заперечував, епінападів не було. В анамнезі - абсцес стегна. З преморбідних особливостей характеру виявляється самостійність. В наркологічному анамнезі відмічається, що вперше вжив наркотичні речовини у вигляді ацетильованого опію в 1979 році. Причину вживання пояснює традиціями середовища. Систематично вживає з 1981 року, сформована психічна і фізична залежність від опіоідів. Форма вживання систематична, толерантність збільшилася до ЗО мл ацетильованого опію. Абстиненція з 1981 року у вигляді: безсоння, почуття тривоги, болю в кістках та суглобах. Лікувався у 1975, 1991, 1993, 1998, 2006 роках, ремісія 1 рік. Згідно історії хвороби №361, госпіталізується 05.03.2008р. в перше наркологічне відділення Черкаського обласного наркологічного диспансеру за направленням дільничного нарколога зі скаргами на больовий синдром, слабкість, безсоння, потяг до наркотик, пітливість.

Згідно медичної карти №5178, ОСОБА_5 поступив 29.03.2008р. о 14-40 вперше у терапевтичне відділення. Доставлений «швидкою допомогою» із діагнозом: «Інфіковані ірофічні рани нижніх кінцівок, пролежні». Того ж дня урологом діагностовано «гостру затримку сечі». В записі чергового лікаря відмічено. «В анамнезі опійна наркоманія. ВІЛ- інфекція?».

Отже, згідно вище наведеного судом встановлено, що вже у 18-річному віці ОСОБА_5 був засуджений за важкий злочин до 5 років у виправній колонії посиленого режиму, вже на той час вживав ацетильований опій. Виявлено, що згідно «вимоги про судимості», ще тричі засуджувався у 1996, 1999, 2006 роках за різноманітні злочини, в тому числі і незаконне зберігання наркотичних засобів, продовжував вживати ацетильований опій внутривенно, з розвитком патологічного потягу до наркотиків, формуванням різко вираженої абстиненції у вигляді безсоння, тривоги, болей у кістках та суглобах... Лікувався в обласному наркологічному диспансері з приводу опійної залежності у 1985, 1991, 1993, 1998, 2006 та 2008 роках. Встановлено, що на час поступлення в Черкаський обласний наркологічний диспансер 05.03.2008р. (історія хвороби №361), в описі психічного стану вказано на сповільнення темпу мислення, мови, зниження пам'яті та інтелекту, на тлі ясної свідомості та за відсутності гострої психотичної симптоматики.

Згідно історії хвороби з КЗ «ЧОНД» №361, на вказаному фоні 18.03.2008р., імовірно після прийому кустарно виготовленого наркотику, стан ОСОБА_5 різко погіршав - свідомість плутана, мимовільне сечовиділення та дефекації, з наступним тривалим хвилеподібним сопорозним потьмаренням свідомості.

Вище наведене дозволяє стверджувати, що ОСОБА_5 станом на 25.03.2008р. страждав на розлади психіки і поведінки в наслідок вживання опіоідів із синдромом залежності, психопатизацією особистості дисоціального типу. Крім цього, на тлі багаторічної інтоксикації, у нього відмічалося формування органічного - токсичного ураження центральної нервової системи у вигляді інтоксикаційної енцефалопатії з когнітивними - інтелектуально-мнестичними розладами.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

З огляду на викладене, даючи юридичну оцінку поясненням сторін та їх представників, висновку експертизи, медичним документам, суд вважає, що позивачем доведено обставину, що на час складання заповіту - 25 березня 2008 року ОСОБА_5 перебував в такому стані, що не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення позову в повному обсязі.

Оскільки позов підлягає до повного задоволення, то в силу ст.88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені останньою судові витрати, а саме судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 225, 1220, 1247, 1257 ЦК України, ст.ст.5,8,10, 11, 57,60,61,174, 212, 213, 215,216, 218 ЦПК України, суд , -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Друга Черкаська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М. про визнання заповіту недійсним -ЗАДОВОЛЬНИТИ.

Визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідчений 25.03.2008 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М., реєстр 1408.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 229 грн.40 коп.

Відповідно до вимог ст.209 п.3 ЦПК України повний текст рішення виготовлено 24 липня 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Ю.В.Михальченко