Справа № 751/3356/15-ц Провадження № 22-ц/795/1134/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Філатова Л. Б. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, представників Чернігівської міської ради ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про виселення, третя особа Чернігівська міська рада, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 квітня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. На підставі ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, як осіб, що самоправно зайняли житлове приміщення, виселено з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно з»ясовано обставини справи. Так судом не враховано, що спірну квартиру отримав ще батько апелянта, в ордер на квартиру були вписані апелянт, його батьки, та брат. В спірній квартирі він проживає постійно з 1964 рок і нікуди не виселявся. Місце проживання після виписки апелянт не змінював, продовжував постиійно там проживати, робити ремонт, оплачувати комунальні платежі, працювати в Чернігові. Судом не враховано роз»яснення, викладені в п.15 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Також апелянт звертає увагу суду, що ніякого іншого житла він не має.

Відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 квітня 2015 року не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню буз змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вселення відповідачів в квартиру АДРЕСА_2 відбулося самоправно, без належного дозволу і правових підстав, а отже позов про виселення з самоправно зайнятого житлового приміщення підлягає задоволенню у відповідності до ч.1 ст.109, ч.3 ст. 116 ЖК України.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи, з яких вбачається, що рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24.12.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням - квартирою №41 в будинку №37 по пр.Перемоги в м.Чернігові відмовлено повністю. Вказане рішення суду набуло законної сили (а.с.35-36, 37-38).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін та набрало законної сили і обставини, встановлені рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24.12.2014 року не підлягають доказуванню.

Отже, згідно рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24.12.2014 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2015 р., відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім»ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім»я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім»ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. ОСОБА_6 28 серпня 2002 року знявся з реєстрації в квартирі АДРЕСА_3, тобто добровільно залишив квартиру. Питання про те, щоб знову проживати у зазначеній квартирі при житті її наймача ОСОБА_12, позивач не ставив. Як вказував у своєму позові ОСОБА_6, він був змушений тимчасово залишити спірну квартиру та виписатись з неї з метою зменшення суми комунальних платежів, проте належних доказів з цього приводу не надано, та не доведено, що померлий ОСОБА_6 чинив перешкоди для його реєстрації у спірній квартирі. Також, як встановлено судами, позивачем не було доведено дотримання ним порядку вселення в спірне житлове приміщення, факту того, що квартира є його постійним місцем проживання та відсутні належні докази ведення спільного господарства разом з наймачем квартири ОСОБА_6, відтак відсутні підстави для визнання за ОСОБА_6 права користування жилою площею у спірній квартирі.

В квартирі АДРЕСА_4 відповідач ОСОБА_6 знятий з реєстрації з 22.08.2002 року, а наймач даної квартири - ОСОБА_6 знятий з реєстрації 17.10.2014 року в зв»язку зі смертю.

Зазначені обставини згідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доведенню при вирішенні спору про виселення відповідачів із спірної квартири.

Станом на 30.03.2015 року у квартирі АДРЕСА_5 ніхто не зареєстрований (а.с.6), проте відповідачі продовжують проживати в спірній квартирі без правових для цього підстав - квартира у встановленому порядку їм не надавалась, у квартиру вони вселились самоправно, будь-яких рішень щодо права користування житлом не приймалось, будь-які договори на користування вказаним житлом між відповідачами і покійним наймачем житла, а після його смерті з утримувачем житла не укладались.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно зі ч.3 ст.116 ЖК Української РСР особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, зокрема показання свідків, дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що відповідачі підлягають виселенню як особи, що самоправно зайняли житлове приміщення.

Посилання апелянта на те, що він постійно проживає в спірній квартирі та на ст.344 ЦК України, що надає йому право на проживання і спірній квартирі, є безпідставним, оскільки довготривале користування самоуправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, крім того, як вірно зазначено районним судом в рішенні, відповідно до ч.1, ч.2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням здійснюється відповідно до договору найму, який укладається в письмовій формі на підставі ордера, а отже час проживання відповідачів в спірному житлі не має правового значення. Як встановлено, договір найму спірної квартири між сторонами не укладався, апелянт за укладенням такого договору не звертався до відповідних органів.

Обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження у суді першої інстанції у цивільній справі № 751/13036/14, провадження № 2/751/2255/14 за позовом ОСОБА_6 до КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням. Суд першої інстанції встановив недоведеність виникнення у ОСОБА_6 прав та обов»язків члена сім»ї наймача, визначених ст. 64 ЖК України, відсутність правових підстав для визнання за позивачем права користування спірною квартирою і рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 грудня 2014 р. набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2015 р.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 квітня 2015 року не оскаржували, у спірній квартирі не зареєстровані, а зареєстровані у іншому житловому приміщенні - у будинку № 94 по вул.Коцюбинського в м.Чернігові. Відтак, вимога апелянта ОСОБА_6 про скасування рішення суду першої інстанції вцілому, тобто і в частині виселення ОСОБА_10 та ОСОБА_11, задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді та не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні вимог закону. Підстав до скасування рішення суду, передбачених ст. 309 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно зясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: