Справа № 168/933/14 Головуючий у 1 інстанції: Кошелюк Л.О.
Провадження № 22-ц/773/205/15 Категорія: 59 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солов'ївської сільської ради Старовижівського району про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування,

за апеляційною скаргою позивача на рішення Старовижівського районного суду від 11 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Старовижівського районного суду від 11.12.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Колегія суддів заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що підстави для визнання недійними рішень Солов'ївської сільської ради Старовижівського району № 24/3 від 23.05.2013 року, № 30/17 від 11.02.2014 року, № 33/9 від 28.07.2014 року, № 31/2 від 29.04.2014 року та № 35/3 від 11.11.2014 року щодо надання земельної ділянки ОСОБА_3 на розробку технічної документації та про затвердження акту погоджувальної комісії суміжних землекористувачів відсутні, оскільки ними не порушуються законні права та інтереси позивача.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.1993 року рішенням Солов'ївської сільської ради Старовижівського району № 13/5 батьку позивача - ОСОБА_4 було передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки, загальною площею 0,69 га. (а.с.6). Даним рішенням не визначено місцезнаходження та цільове призначення даних земельних ділянок. Державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 не видавалися.

13.07.1996 року ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів позивачу ОСОБА_1 все своє майно (а.с.7).

У 2012 році позивач звернувся до відповідача за переоформленням згаданих земельних ділянок. Рішенням Солов'ївської сільської ради Старовижівського району від 15.06.2012 року № 16/12 сільська рада постановила видати позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_4, державні акти на вказану площу земельних ділянок, зокрема: 0.25 га - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд у АДРЕСА_1; 0.24 га - за цією адресою для ведення особистого селянського господарства; та в урочищах "Хутір" і "Під річкою", відповідно 0.14 га і 0.06 га - також для ведення особистого селянського господарства (а.с.8). Однак за згаданим рішенням сільської ради позивачу державні акти не видавались.

Рішеннями № 24/3 від 23.05.2013 року, № 30/17 від 11.02.2014 року названим органом місцевого самоврядування змінено розміри площ земельних ділянок, відповідно з 0.25 га на 0.18 га. і з 0.24 га на 0.31 га, та загальну площу з 0.69 га на 0.60 га., а потім з 0.31 га на 0.22 га. Згодом рішенням №33/9 від 28.07.2014 року відповідач відмінив всі вказані свої рішення.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що він має право на спадкове майно, яке заповів йому його батько ОСОБА_4 відповідно до заповіту від 13.07.1996 року, в тому числі і на земельні ділянки, надані йому за рішенням № 13/5 від 14.10.1993.

Відповідно до ст. 22, 23 ЗК України (в редакції від 18.12.1990 року з наступними змінами та доповненнями) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Місцевим судом встановлено, що землевпорядними організаціями межі земельних ділянок, наданих ОСОБА_4 рішенням Солов'ївської сільської ради Старовижівського району від 14.10.1993 року № 13/5, в натурі не встановлювалися, державні акти на право власності на земельні ділянки не видавалися, а тому він у встановленому законом порядку не набув право власності на вказані земельні ділянки і вони до складу спадщини не увійшли.

Згідно із ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, оскільки на момент відкриття спадщини земельні ділянки площею 0,69 га померлому ОСОБА_4 на праві приватної власності не належали, тому позивач відповідно до положень наведених статей не успадкував вказане майно.

Щодо неправомірності, на думку позивача, рішення Солов'ївської сільської ради Старовижівського району №33/9 від 28.07.2014 року, яким відмінено попередні рішення ради № 16/12 від 15.06.2012 року, № 24/3 від 23.05.2013 року, № 30/17 від 11.02.2014 року, відповідно до яких було вирішено видати позивачу державні акти на спірні земельні ділянки і якими згодом було змінено їх розмір, то колегія суддів вважає його правомірним і таким що відповідає положенням Закону України «Про місцеве самоврядування».

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції від 20 грудня 2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень Постанови КМУ № 449 від 02.04.2002 року (яка була чинною на час ухвалення оспорюваних позивачем рішень сільської ради) «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» державні акти на право власності на земельну ділянку видаються державними органами на підставі рішень самоврядних органів.

Виходячи з цього, сільська рада, яка законом не уповноважена видавати державні акти на право власності на земельні ділянки, а лише приймає рішення щодо передачі їх у власність чи користування, посилаючись на неправомірність прийнятих нею раніше рішень № 16/12 від 15.06.2012 року, № 24/3 від 23.05.2013 року, № 30/17 від 11.02.2014 року у відповідності до положень Закону України «Про місцеве самоврядування» правильно відмінила їх своїм рішенням №33/9 від 28.07.2014 року, що не суперечить рішенню Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7р., оскільки право на землю за цими рішеннями позивачем ще не було реалізоване.

Враховуючи наведене, прийняті Солов'ївською сільською радою Старовижівського району рішення від 29.04.2014 року № 33/9, від 12.11.2014 року № 35/3 про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, переданих безоплатно у власність та встановлення меж суміжного землекористування, до складу яких входять спірні земельні ділянки, не порушують жодних прав та законних інтересів позивача, оскільки вони останньому на праві власності чи користування не належать.

Наявна в матеріалах справи чорнова схема земельних ділянок ОСОБА_4 (так записано в схемі) не є правовстановлюючим документом і доказом належності йому спірної земельної ділянки на праві власності чи користування, яке могло бути успадковане.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 повністю спростовуються вищенаведеними обставинами справи і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старовижівського районного суду від 11 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: