Ухвала

іменем україни

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста» про розірвання договору про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста» (далі - ТОВ «Центр міста») про розірвання договору про надання земельних ділянок в користування під забудову, укладеного 26 січня 2015 року між ним і приватним підприємством «Центр міста», правонаступником якого є відповідач, та визнання за ним права власності на 300 кв. м площі на третьому поверсі житлового комплексу, розташованого по вул. ХХІІ партз'їзду 52, 54 у м. Дніпропетровську.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року, позовну заяву залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що повідомлений належним чином позивач та його представник повторно не з'явилися у судове засідання без поважної причини, не повідомили про причину повторної неявки та від них не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Проте такого висновку суди першої та апеляційної інстанцій дійшли з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 169 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере учать у справі.

Згідно із ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Підставою для залишення заяви без розгляду стала неявка позивача та представника позивача в судові засідання, призначені на 24 листопада 2014 року та 22 грудня 2014 року.

Разом з тим 24 листопада 2014 року представником позивача надіслано клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у зв'язку із знаходженням на лікарняному (а. с. 137, 143, т. 2).

У зв'язку з неявкою позивача у судове засідання суд ухвалив відкласти слухання справи до 22 грудня 2014 року у зв'язку з неявкою сторін.

22 грудня 2014 року до канцелярії Кіровського районного суду м. Дніпропетровська представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи 22 грудня 2014 року у зв'язку із знаходженням на лікарняному.

Крім того, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення як позивача, так і його представника, про що ОСОБА_3 зазначає, обґрунтовуючи касаційну скаргу.

Так, порядок здійснення судового виклику передбачено ст. 74 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу та його представнику судові повістки про розгляд справи 24 листопада 2014 року та 22 грудня 2014 року не направлялися, натомість матеріали справи містять довідки про доставку sms-повідомлення про виклик у судове засідання на вказані дати, надіслані лише на ім'я ОСОБА_3

Проте такі повідомлення не можна вважати належною фіксацією того, що сторони були повідомлені про дату розгляду справи, оскільки відповідно до п. 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді sms-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та не звернув уваги на відсутність таких заяв як від ОСОБА_3, так і від його представника - ОСОБА_4, що свідчить про відсутність підстав для надіслання судом sms-повідомлень вказаним учасникам процесу.

Таким чином, висновки суду про належне повідомлення позивача та його представника - ОСОБА_4, відповідно до ст. ст. 74-76 ЦПК України не відповідають фактичним обставинам, встановленим у справі, та не підтверджуються матеріалами справи.

У зв'язку із цим розгляд справи за відсутності учасників процесу, щодо яких немає належних відомостей про вручення їм судових повісток, є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, у суду першої інстанції не було підстав застосовувати положення п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Переглядаючи справу, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Таким чином, оскільки судами попередніх інстанцій були порушені норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконних ухвал, що перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали судів підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак