Справа № 447/3655/14 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/1440/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі головуючого - судді: Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Зубарєва А.А. на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 2 грудня 2014 року у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Рудки І.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні подання.

Ухвалу суду оскаржив начальник Відділу Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції, просить таку скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання задоволити. Мотивує тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування всіх обставин у справі. Зазначає, що боржником добровільно виконавчі документи зведеного виконавчого провадження не виконуються, у зв`язку з чим державним виконавцем вживались заходи щодо примусового виконання рішень, зокрема проведено перевірку майнового стану боржника шляхом скерування запитів у різні органи державної влади, однак майна не виявлено; винесено постанову про арешт коштів боржника та скеровано в ПАТ «Кредобанк» для виконання, сторонам для відома, однак коштів на арештованих рахунках не виявлено; боржнику надсилались виклики та попередження про відповідальність за невиконання виконавчих документів та вимог державного виконавця, яких остання не виконувала. Дані дії свідчать про вжиття державним виконавцем всіх можливих заходів для примусового виконання виконавчих документів та ухилення боржника від їх виконання.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, справу розглянуто у їх відсутності. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Як вбачається з матеріалів справи, старший державний виконавець ВДВС Миколаївського районного управління юстиції Рудка І.І. за погодженням з начальником ВДВС Миколаївського районного управління юстиції Зубарєва А.А. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, обґрунтовуючи необхідність застосування такого заходу наявністю в останньої невиконаних зобов'язань щодо сплати заборгованості на користь юридичних осіб.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні відповідного подання, районний суд виходив з недоведеності факту ухилення боржника від виконання покладених на неї зобов`язань та наміру виїзду за межі України. Крім того, дійшов висновку про невжиття державним виконавцем усіх можливих заходів для примусового виконання судового рішення.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов`язань.

Згідно з п.18 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у ВДВС Миколаївського РУЮ перебуває виконавче провадження ЄДРВП №39702378 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь юридичних осіб на загальну суму 10641, 13 грн.

В матеріалах справи наявні виклики ОСОБА_4 у зв`язку з виконанням вимог про сплату боргу (а.с.12, 14), акти державного виконавця про виїзд за місцем проживання боржника, з яких вбачається відсутність доступу до житлового будинку, однак дані докази не свідчать про вжиття державним виконавцем всіх можливих заходів з примусового виконання вимог про сплату бургу, передбачених Законом «Про виконавче провадження», на що звернуто увагу судом першої інстанції.

Не представлено і доказів ухилення боржника від виконання зобов`язань зі сплати боргу. Посилання начальника ВДВС Миколаївського РУЮ на обставину ознайомлення представником боржника - ОСОБА_5, з матеріалами виконавчого провадження, як і звернення із заявою від 28.05.204 року щодо повідомлення про причини винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, не свідчить про ухилення боржника від виконання вимог про сплату боргу.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям, а тому для встановлення ухилення від виконання зобов`язань необхідно врахувати як суб`єктивні, так і об`єктивні причини неможливості виконання вимог про сплату боргу, саме суб`єктивні причини - можливість виконати зобов`язання в повному обсязі або частково, але відсутність таких дій без поважних причин, зумовлюють ухилення від виконання. Дана обставина, з огляду на досліджені в судовому засіданні докази, не була підтверджена.

За відсутності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, вирішувати питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон недопустимо.

Відповідно до ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( ратифікований Законом України 11 вересня 1997р.) та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Відтак, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, судом правильно встановлено відсутність підстав для застосування відповідного заходу щодо обмеження свободи пересування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи наведене, обґрунтування вимог апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Керуючись п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст. ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу начальника Відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Зубарєва А.А. відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий Береза В.І.

Судді Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.