Справа № 495/4008/15-ц
Ухвала

20 липня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Боярського О.О.,

за секретаря Левченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року було задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550 гривень щомісяця, починаючи з 17.03.2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

16 червня 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся з заявою до суду про перегляд заочного рішення в якому вказав, що не отримував судових повідомлень про час та місце судових засідань, тому не був присутнім під час прийняття заочного рішення 28.04.2015 року. Крім того, в своїй заяві ОСОБА_1 істотним доказом, що має значення для правильного вирішення справи, називає те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є його сином, тому він не повинен сплачувати аліменти на його утримання.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, її представник ОСОБА_4, надала до суду заяву з проханням розглянути заяву ОСОБА_1 за її відсутністю та відмовити у її задоволенні, оскільки викладені в ній обставини не відповідають дійсності. Так, про місце та час судового засідання ОСОБА_1 повідомлявся належним чином та його неявка не поважна, а доводи про те, що ОСОБА_3 нібито не його син, надумані та зумовлені лише небажанням сплачувати аліменти.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені сторонами докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні ОСОБА_2 до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1, позивач вірно зазначила його адресу проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, та Білгород-Дністровським РВ ГУДМС України в Одеській області в довідці від 26.03.2015 року був підтверджений факт не тільки проживання, а і реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_1 за тією ж адресою.

З поштових повідомлень, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що судом було направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та судовий виклик (повістка) на судове засідання 07.04.2015 року. Однак, направлений судом конверт був повернутий до суду за закінченням терміну зберігання.

Після першої неявки в судове засідання, відповідачу ОСОБА_1 було відправлене друге повідомлення про слухання справи на 28.04.2015 року з викликом до суду. Однак, судовий конверт з повісткою про виклик до суду також повернувся за закінченням терміну зберігання.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що двічі судове повідомлення відправлялось на правильну адресу та відповідачу залишали сповіщення, про що є відмітка на повернутих конвертах, однак, відповідач не зявився у судові засідання, хоча, як він стверджує, з місця проживання не вибував.

Суд дійшов висновку, що зазначені заявником обставини, з яких відповідач не зявився у судове засідання не доведені, тому не можуть бути враховані судом поважними.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 не є його сином, тому рішення по справі є неправильним, суд зазначає наступне.

Положенням ст..232 ЦПК України, встановлено, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що б його аргументи щодо обставин справи, в даному випадку факту батьківства, впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення від 28.04.2015 року і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Разом з тим, не враховуючи навіть вищезазначені обставини, суд не знаходить належних та достовірних доказів наголошень ОСОБА_1 про відсутність у нього батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3, тому його доводи суд не вважає достатнім доказом, що може мати істотне значення для правильного вирішення справи по суті.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, заява відповідача ОСОБА_1 про скасування заочного рішення суду від 28.04.2015 року не може бути задоволена.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 208-210, 232 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ