АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8584/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кондратенко О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Кабанченко О.А., Стрижеус А.М.

при секретарі: Богацька М.М.

за участю: представника відповідача Цвєткова В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про визнання дій неправомірними та визнання кредитного договору недійсним.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом ставила питання про визнання дій ПАТ КБ «Надра» протиправними щодо надання кредиту як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнання бездіяльності відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, за тим, щоб вона (ОСОБА_4) використала отриману валюту саме на розрахунки з іншими резидентами України; визнати кредитний договір № 05/05/2006/840-К/101 від 11.05.2006 року недійсним. Мотивуючи свої вимоги тим, що кредитний договір є недійсним так як, кредит було надано в доларах США, що є порушенням діючого законодавства. А також, банк не виконав покладені на нього діючим законодавством - ст.1056 ЦК України зобов'язання в частині контролю за цільовим використанням кредитних коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про скасування рішення суду та постановленням нового, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказуючи при цьому, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та представник апелянта повторно не з'явившись до суду, подали клопотання щодо розгляду справи за їх відсутності. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь - судді доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 11.05.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 05/05/2006/840-К/101, за яким банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 43 000 доларів США, з оплатою 9 % річних, строком користування на 60 місяців ( п.1.1., 1.2.1.4 договору).

За умовами п.3.1, 3.2. договору, видача кредиту здійснюється після укладення договору застави автотранспортного засобу, зазначеного в п.2.1. цього договору. Шляхом конвертації кредитних коштів та перерахування суми кредиту на відповідний поточний рахунок продавця шляхом оформлення платіжного доручення.

На виконання умов кредитного договору відповідачем були надані кошти в іноземній валюті в розмірі 43 тисячі доларів США.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду не було встановлено підстав, які б могли свідчити про порушення відповідачем вимог діючого законодавства на момент підписання кредитного договору, а тому оскільки позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на законі, вони не можуть бути задоволені. Вказуючи також при цьому на те, що умовами договору не встановлено відповідальність ОСОБА_4 за нецільове використання кредиту, тому відповідно і не передбачено обов'язку банку щодо контролю за цільовим використанням коштів позичальником, як і те, що зазначені кошти були надані для розрахунку з резидентами України та території України. А відтак вважав заявлені позивачем вимоги про визнання дій та бездіяльності відповідача неправомірними такими що не ґрунтуються на закону і не можуть бути задоволеними.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у своїх вимогах, як на підставу для задоволення заявленого позову, не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд також прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання кредитного договору № 05/05/2006/840-К/101 від 11.05.2006 року також не підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банком перед укладанням договору про надання споживчого кредиту не було надано інформації щодо умов споживчого кредиту, а це призвело до порушення прав споживача фінансових послуг.

А також те, що судом не було взято до уваги невиконання відповідачем вимог законодавства - ст.ст. 348 ГК, 1056 ЦК України щодо перевірки цільового використання кредитних коштів позичальником, що слід кваліфікувати як протиправна бездіяльність банку. Так як такий обов'язок валютного контролю зі сторони банку( відповідача) передбачено Постановою правління НБУ N 49 від 08 лютого 2000 року зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2000 року за N 09/4430 «Про затвердження Положення про валютний контроль»

Колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд повно і об'єктивно встановив дійсні обставини по справі. І висновки суду узгоджуються з положеннями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в частині того, що надання та одержання кредиту у іноземній валюті, сплата відсотків за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору за наявності генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій з надання кредитів ( п.11 ). Відповідач по справі таку ліцензію мав.

Крім того, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу ( ч.1 ст.215 ЦК України ). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами ), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надала суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження доводів як апеляційної скарги так і позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: