Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 27 грудня 2010 року під розписку позичили відповідачу спільні кошти в сумі 914 тис. грн.

Згідно з текстом розписки відповідач зобов'язався повернути кошти до грудня 2012 року, однак взятих на себе зобов'язань не виконав, на прохання позивачів про повернення коштів не реагує.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили стягнути з відповідача на їхню користь борг у сумі 914 тис. грн з урахуванням 3 % річних.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 914 тис. грн.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що відповідач, взявши в борг кошти, не повернув їх у встановлений строк, а заперечення, якими він обґрунтовував свої доводи, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко