Справа № 367/8317/13ц Головуючий у І інстанції Мікулін В.А.
Провадження № 22-ц/780/1598/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 42 22.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 5 листопада 2013 року за позовом Дочірнього підприємства «Санаторій України» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» в особі головного лікаря Липовецького Андрія Микитовича до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Фонд державного майна України про виселення з наданням іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Дочірнє підприємство «Санаторій України» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» в особі головного лікаря Липовецького А.М. (далі - санаторій «Україна») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Фонд державного майна України про виселення з наданням іншого житлового приміщення.

Вимоги за позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 з 15 травня 1996 року працювала в санаторії «Україна», а тому з нею 7 вересня 2004 року був укладений договір № 12 про надання їй та її сину ОСОБА_3 житла, а саме кімнати АДРЕСА_1

12 квітня 2010 року ОСОБА_2 було звільнено за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, тому 1 грудня 2010 року на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації санаторію «Україна» було вирішено зобов'язати відповідачів звільнити займану кімнату та надати ОСОБА_2 кімнату АДРЕСА_2

У зв'язку з тим, що відповідачі відмовились від переселення, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 5 листопада 2013 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 Київської області з наданням іншого жилого приміщення, а саме кімнати АДРЕСА_2 Київської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Київської області від 4 вересня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Виселяючи відповідачів з одної кімнати в іншу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 припинила трудові відносини з санаторієм «Україна», відтак її може бути виселено лише з наданням іншого житлового приміщення, оскільки вона тривалий час пропрацювала у санаторії та звільнилась звідти у зв'язку з виходом на пенсію. При цьому суд врахував, що ОСОБА_3 не перебуває в трудових відносинах з позивачем і не отримував ордер на вселення в спірну кімнату.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради народних депутатів № 631/4 від 10 грудня 1984 року житловий будинок АДРЕСА_2 Київської області зареєстрований як сімейний гуртожиток Ворзельського кардіологічного санаторію «Україна».

Вказаний гуртожиток згідно реєстраційного посвідчення від 27 січня 1978 року зареєстровано за санаторієм «Україна» на підставі рішення виконавчого комітету Ворзельської селищної ради № 2 від 24 січня 1978 року.

Згідно наказу № 31-к філії акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» Ворзельського кардіологічного санаторію «Україна» від 16 травня 1996 року ОСОБА_2 прийнято на посаду лікаря-педіатра.

Відповідно до будинкової книги житлового будинку (гуртожитку) АДРЕСА_2 ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою.

7 вересня 2004 року між керівником санаторію «Україна» та ОСОБА_2 укладено договір № 12 про надання житла в сімейному гуртожитку по АДРЕСА_2

Цього ж дня ОСОБА_2 було видано ордер № 312 на вселення на сім'ю з двох чоловік в кімнату АДРЕСА_2

12 квітня 2010 року ОСОБА_2 подала заяву про звільнення у зв'язку з виходом на пенсію.

Відповідно до витягу з протоколу № 10 сумісного засідання адміністрації та профкому санаторію «Україна» від 1 грудня 2010 року було вирішено, враховуючи довготривалу роботу в санаторії ОСОБА_2, зобов'язати її звільнити кімнату АДРЕСА_2 Київської області та надати їй кімнату НОМЕР_1 площею 11,5 кв.м у сімейному гуртожитку санаторію.

Статтею 124 ЖК Української РСР передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

За правилами ст. 125 цього Кодексу без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 ЖК Української РСР, не може бути виселено, зокрема осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, а також пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів.

Згідно ч. З ст. 132 ЖК Української РСР осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в ч. 2 цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи викладене суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, правильно виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 припинила трудові відносини із санаторієм «Україна», тому відповідно до вимог ст. ст. 125, 132 ЖК Української РСР є всі підстави для її виселення із наданням ОСОБА_2 іншого жилого приміщення, оскільки вона тривалий час пропрацювала у санаторії «Україна» та звільнилась з нього у зв'язку з виходом на пенсію.

Вирішуючи спір в частині виселення ОСОБА_5 з кімнати НОМЕР_2 в гуртожитку по АДРЕСА_2 з наданням іншого житла, суд першої не звернув увагу на те, що ОСОБА_5 не перебував у трудових відносинах із позивачем, та не відноситься до категорії осіб, перелічених у ст. 125 ЖК Української РСР, а тому є всі підстави для його виселення без надання йому іншого жилого приміщення.

Поруч з цим, пред'являючи вказаний позов, позивач просив виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати НОМЕР_2, площею 16 кв.м, по АДРЕСА_2 з наданням іншого жилого приміщенням, а тому, зважаючи положення ст. 11 ЦПК України, за якими цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог, суд обгрунтовано вирішив спір з урахуванням викладених в позовній заяві вимог та вимог ст ст. 125, 132 ЖК Української РСР.

Посилання апеляційної скарги про те, що позивач не мав повноважень звертатись до суду з позовом про виселення з наданням іншого житлового приміщення з огляду на рішення Господарського суду м. Києва від 27 вересня 2011 року, яким визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на все майно санаторію «Україна», у тому числі і на гуртожиток, в якому проживають відповідачі, не приймаються до уваги колегії суддів як безпідставні, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що дане рішення набрало законної сили.

Інші докази та обставини, на які посилаються апелянти в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинами справи й не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 5 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: