У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що 08 червня 2005 року між банком та відповідачем укладено договір № DNHDGK00000043, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 35 400 доларів США строком до 06 червня 2025 року зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами у справі укладено договір іпотеки № DNHDGK00000043, згідно з умовами якого відповідач передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за вказаними договорами у неї виникла заборгованість у розмірі 29 686 доларів 60 центів США. Рішенням Кіровського районного суду від 04 березня 2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що відповідач добровільно квартиру не звільняє, позивач просив виселити ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані або проживають у АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу спірної квартири.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України дослідивши докази у справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у виселенні відповідача зі спірного жилого приміщення, виходячи з того, що остання не була належним чином повідомлена про необхідність добровільного виселення відповідно до положень ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунО.В. Ступак