АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розмірів аліментів, визначених за рішенням суду, на утримання неповнолітнього сина,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з уточненням позовних вимог просив зменшити розмір аліментів, що стягується з нього на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2014 на утримання дитини - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі з 1 500 грн. до 385, 80 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.11.2014 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, замість твердої грошової суми 1 500 грн., у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання чинності рішенням суду та продовжувати до досягнення повноліття дитиною 14.10.2022. В іншій частині позову відмовлено.

Справа № 758/3335/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5717/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Трегубенко Л.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом принципу диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визначивши розмір аліментів в частки від усіх видів заробітку відповідача, хоча останній таких вимог до суду не висував, не врахувавши, що позивач має мінливий дохід, отримує частину доходу в натурі та приховує реальні доходи. Зазначила, що при розгляді справи в суді не було доведено, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває його мати, яка визнана постраждалою внаслідок ЧАЕС.

Сторони в судове засідання з невідомих для суду обставини не прибули, хоча були повідомлені про час та місце слухання справи. Враховуючи наведені обставини, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, судом була винесена ухвала про розгляд справи у їх відсутності, в зв'язку з чим фіксування судового розгляду справи технічними засобами не відбувалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги про зменшення розміру аліментів суд першої інстанції виходив з того, що матеріальний стан позивача погіршився.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.01.2014 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 23.09. 2013 до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 4). На вказану суму аліментів позивач добровільно погодився. 28.08.2014 року звернувся до суду з заявою про зменшення розміру аліментів, мотивуючи це тим, що розмір останніх перевищує його заробітну плату. Згідно довідки від 18.08.2014, виданої ТОВ «СБ «СТАТУС», ОСОБА_2 працює в ТОВ «СБ «СТАТУС» на посаді водія автотранспортних засобів групи швидкого реагування служби охорони з 01.08.2014 по теперішній час, місячний посадовий оклад складає 1 300 грн. (а. с. 75). Також матеріали справи свідчать, що позивач має на утриманні непрацездатну матір, яка є постраждалою внаслідок ЧАЕС. (а. с. 20).

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його батька (матері) або в твердій сумі.

Згідно ст.181 СК України, при відсутності укладеного в порядку передбаченому ст.189 СК України між батьками договору про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку на користь того з батьків, з ким проживає дитина та хто її утримує.

Зазначене випливає також з п. 17 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «СБ «СТАТУС» на посаді водія автотранспортних засобів групи швидкого реагування служби охорони з 01.08.2014 по теперішній час, місячний посадовий оклад складає 1 300 грн., висновки суду першої інстанції щодо зменшення розміру вищезгаданих аліментів, колегія суддів вважає правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не просив стягнути аліменти у частці від заробітку не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України суд при постановлені рішення вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Разом з тим, ОСОБА_1 в обґрунтування своїх доводів про необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не надала належних доказів того, що позивач відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного суду України, яка знайшла своє відображення у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5.02.2014 у справі № 6-143цс13 при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 182, 184 СК України, ст.ст. 303, 304, 308, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук