у х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10017/0106 філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення із житлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10017/0106 філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов договору про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 1877 з урахуванням уточнень, просило в рахунок погашення заборгованості за цим договором в розмірі 266 614 грн 14 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 84,7 кв. м, житловою площею 52,9 кв. м, із надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1, який на праві власності належить ОСОБА_3, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; надати банку право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах і організаціях та в нотаріуса будь-яких документів (їх копії, дублікати, витяги з державних реєстрів, довідки), необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 1877 у розмірі 266 614 грн 14 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 84,7 кв. м, житловою площею 52,9 кв. м, із надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1, який на праві власності належить ОСОБА_3, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом). Надано АТ «Ощадбанк» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах і організаціях та в нотаріуса будь-яких документів (їх копії, дублікати, витяги з державних реєстрів, довідки), необхідних для продажу предмета іпотеки.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінено. У рахунок погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 1877, яка станом на 26 листопада 2014 року становить 266 614 грн 14 коп., із яких: 158 940 грн -заборгованість за кредитом, 56 421 грн 14 коп. - відсотки за користування кредитом, 4 213 грн 12 коп. - пеня за тілом кредиту, 7 330 грн - пеня за відсотками, 5 344 грн 35 коп. - 3 % річних за прострочену заборгованість за основним боргом, 6 336 грн 57 коп. - 3 % річних за прострочену заборгованість за відсотками, 14 518 грн 40 коп. - втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати боргу, 13 510 грн 36 коп. - втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 84,7 кв. м, житловою площею 52,9 кв. м, із надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1, який на праві власності належить ОСОБА_3, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року в частині відмови у виселенні скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із житлового будинку загальною площею 84,7 кв. м, житловою площею 52,9 кв. м, із надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м. Костополі Рівненської області, без права надання іншого житла.

У решті рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, зазначивши лише в резолютивній частині всі складові боргу, виходив із того, що заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2012 року у справі № 2-167/12 про стягнення суми боргу за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 не виконано, тому відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізації його з прилюдних торгів.

Відмовляючи в задоволенні вимог про виселення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не дотримано досудового порядку врегулювання спору, передбаченого ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР щодо письмового попередження відповідача про виселення із займаного житлового приміщення. Відомості про вручення відповідачу повідомлень про виселення - відсутні.

Скасовуючи в цій частині рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про виселення відповідачів із спірного приміщення, апеляційний суд виходив із доведеності того факту, що відповідачі були належним чином попереджені про необхідність добровільного виселення із спірного будинку. Тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані та проживають в іпотечному будинку, відповідно до приписів ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР підлягають виселенню із вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 18 серпня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10017/0106 філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10017/0106 філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк»), і ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № 1877, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 175 тис. грн зі сплатою 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком повернення не пізніше 18 серпня 2026 року, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним.

Згідно з п. 1.2 вказаного договору кредит було надано відповідачу на придбання житлового будинку за договором купівлі-продажу від 18 серпня 2006 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

18 серпня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 84,7 кв. м, житловою площею 52,9 кв. м, із надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання вказаного договору між АТ «Ощадбанк» і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку банку вказаний житловий будинок.

Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2012 року у справі № 2-167/12 розірвано договір про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 1877, укладений між АТ «Ощадбанк» і ОСОБА_3 Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 як поручителя на користь АТ «Ощадбанк» 229 831 грн 74 коп. заборгованості, із яких: 158 940 грн - заборгованість за кредитом, 59 348 грн 43 коп. - відсотки за користування кредитом, 11 543 грн 31 коп. - пеня.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, АТ «Ощадбанк» посилалось на те, що заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2012 року у справі № 2-167/12 про стягнення суми боргу за договором про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 1877 відповідачем не виконано, тому позивач не позбавлений права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору. З огляду на зазначене відповідачі на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР підлягають виселенню із вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Постановою державного виконавця ВДВС Костопільського РУЮ від 22 березня 2012 року відкрито виконавче провадження № 31769568 з виконання виконавчого листа № 2-167/2, виданого 15 березня 2012 року Костопільським районним судом Рівненської області на виконання зазначеного заочного рішення від 15 лютого 2012 року.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що станом на 26 листопада 2014 року заборгованість за кредитним договором не погашена.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані про закінчення виконавчого провадження № 31769568, про повне або часткове погашення заборгованості за кредитним договором на день розгляду справи.

За таких обставин банк відповідно до приписів ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору не позбавлений права задовольнити свої вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди обґрунтовано виходили із того, що розірвання кредитного договору не припиняє кредитні зобов'язання боржника, у рамках якого боржник зобов'язаний повернути суму кредиту, сплатити проценти та пеню за порушення строків виконання зобов'язання, оскільки кредитне зобов'язання належить вважати припиненим не з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору, а з моменту виконання позичальником належним чином усіх обов'язків перед банком, які складають зміст цього зобов'язання (ст. 599 ЦК України).

Разом із тим безпідставними є доводи касаційної скарги щодо незаконного виселення відповідачів зі спірного жилого приміщення з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у ч. 1 якої передбачені підстави виселення.

Частина 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Оскільки, згідно з п. 1.2 договору про іпотечний кредит від 18 серпня 2006 року № 1877 в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, то апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

З урахуванням наведеного висновки судів про підставність позову відповідають встановленим обставинам та ґрунтуються на законі.

Доводи касаційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко