справа № 489/4900/15-ц
номер провадження 6/489/156/15
Ухвала

іменем україни

24 липня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про примусове проникнення до житла

встановив:

Старший державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням, в якому просила дозволити примусове проникнення до житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, 128 в м. Миколаєві для подальшого примусового виконання виконавчого провадження, відкритого за судовим наказом Господарського суду Миколаївської області № 915/444/14 від 19.05.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості на загальну суму 39409 грн.

Подання мотивоване тим, що вказана у виконавчому документі заборгованість боржником в строк, встановлений для добровільного виконання, не погашена. Кошти на рахунках боржника, відкритих у банках ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Укрсиббанк», на які можливо звернути стягнення відсутні. Нерухоме майно за ним не зареєстровано.

У судове засідання державний виконавець не зявився. У письмовому клопотанні просив розгляд подання здійснити за його відсутності.

Суд, ознайомившись із матеріалами справи, вважає, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на примусовому виконанні у державного виконавця судовий наказ Господарського суду Миколаївської області № 915/444/14 від 19.05.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості та судових витрат на загальну суму 39409 грн.

Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом відкрито постановою державного виконавця 03.06.2014. Доказів направлення та фактичного отримання боржником постанови суду не надано.

У підтвердження необхідності надання дозволу на примусове входження до житла державним виконавцем надано лише Інформацій довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (якою підтверджено накладення арешту на нерухоме майно та яка не містить відомостей про наявність у боржника такого майна), акти від 23.02.2015 та 18.05.2015 про не допуск до житлового приміщення та вимога про необхідність бути вдома боржнику 29.05.2015 в 16.00 годині.

Інші докази перевірки майнового стану боржника, реєстрації місця його проживання, отримання доходів, наявності рухомого майна тощо та вчинення інших виконавчих дій подання не містить.

Оцінюючи надані державним виконавцем акти, які складено за участю представника стягувача, суд відноситься до них критично.

Як вбачається із матеріалів подання, відсутні докази про проведення виконавчих дій в день який складено акти (направлення вимоги), а в самих актах відсутня відмітка про відмову боржника від його підпису, а також відсутні підписи не заінтересованих осіб (понятих), що ставить під сумнів дійсність актів.

Додатковим підтвердження наведеному є додана до подання вимога державного виконавця від 18.05.2015, згідно якої боржнику необхідно бути вдома 29.05.2015, але акт від цієї дати відсутній.

Статтею 30 Конституції України та статтею 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Кожному гарантується недоторканність житла або іншого володіння, проникнення до якого допускається не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до положень статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Із змісту статті 376 ЦПК України вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника та коштів, належних боржникові від інших осіб, якщо у державного виконавця виникає необхідність примусового проникнення в таку квартиру.

Отже, як вбачається з системного аналізу статті 30 Конституції України, статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 376 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення у інший спосіб, зокрема, за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Разом з тим, державний виконавець не надав суду належних доказів, щодо відсутності у боржника грошових коштів та іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Таким чином, державним виконавцем не доведена необхідність примусового проникнення до житлового будинку для опису та арешту майна боржника.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та вимог бути присутнім в дома в день складня актів, відповідність яких фактичним обставинам є сумнівною.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, належної перевірки майнового стану боржника, його працевлаштування та отримання доходів, за рахунок яких можливе виконання судового рішення, відсутні підстави для надання дозволу на примусове входження до житлового приміщення, власником якого боржник не являється (вказано в поданні), оскільки у іншому випадку це призведе до порушення прав дійсного власника такого приміщення.

Керуючись статтями 293, 376 ЦПК України, суд

ухвалив:

Подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про примусове проникнення до житла залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко