АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6510/15 Справа № 201/405/13- ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ПАТ «Платинум Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вказував на те, що 04 червня 2007 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого стало ПАТ «Хоум ОСОБА_6» було укладено договір про надання кредитної лінії. За умовами договору ОСОБА_3 було надано кошти у вигляді не поновлювальної відкличної кредитної лінії окремими траншами з лімітом кредитування 408 613 доларів США на строк до 03 червня 2014 року зі сплатою 15,5% річних. В той же день у забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір предметом якого є квартира №81 по вул.Дзержинського,35-б, корпус 1 у м.Дніпропетровську.

12 липня 2011року між ПАТ «Хоум ОСОБА_6» та ПАТ «Платинум Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору всі свої права та вимоги за іпотечним договором.

Посилаючись на невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 08 серпня 2012 року у розмірі 7 641 487,14 грн., позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, зазначивши спосіб його реалізації шляхом проведення публічних торгів з продажу вищевказаної квартири.

23 листопада 2013 року ОСОБА_5 відчужила належну їй квартиру, що була предметом іпотеки ОСОБА_2, котра в свою чергу передала цю квартиру в іпотеку ОСОБА_4

Ухвалами від 13 лютого 2013 року та від 17 березня 2015 року суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та замінив відповідача ОСОБА_5 на ОСОБА_2 (а.с.168 т.1, 152 т.3).

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» (далі Закону) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

За змістом ч.1 ст.33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що 04 червня 2007 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого стало ЗАТ «Хоум ОСОБА_6», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання кредитної лінії, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії окремими траншами з лімітом кредитування 408 613 доларів США строком по 03 червня 2014 року зі сплатою 15,5 % річних.

В той же день, у забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, предметом якого була належна останній квартира №81 по вул.Дзержинського,35-б, корпус 1 у м.Дніпропетровську.

31 грудня 2009 року між ВАТ «Хоум ОСОБА_6», що є правонаступником всіх прав і обовязків ЗАТ «Хоум ОСОБА_6» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору про надання кредитної.

12 липня 2011 року між ПАТ «Хоум ОСОБА_6» та ПАТ «Платинум Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору всі свої права та вимоги, а також договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором.

23 листопада 2013 року ОСОБА_5 відчужила належну їй квартиру, що була предметом іпотеки ОСОБА_2, котра в свою чергу передала цю квартиру в іпотеку ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що власник іпотечної квартири змінився, новий її власник ОСОБА_2 передала квартиру в іпотеку ОСОБА_4, котрий є обтяжувачем і єдиним іпотекодержателем; запис про ПАТ «Платинум Банк» як про іпотекодержателя у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній, іпотека за вищевказаним іпотечним договором не зареєстрована, а тому взаємних прав та обовязків між сторонами не виникло.

Погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобовязання (взаємні права та обовязки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням).

Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною пятою ст.3 Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як убачається з кредитного договору строк його дії до 03 червня 2014 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України).

Статтею 23 Закону визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Зі справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2013 року було визнано розірваним іпотечний договір, укладений 04 червня 2007 року між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_5 та виключено запис про іпотеку спірної квартири з Державного реєстру іпотек. Вказане рішення було виконано.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року зазначене рішення скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про розірвання іпотечного договору та виключення майна з реєстру обтяжень (а.с.158-162 т.2).

Оскільки перехід права власності на спірну квартиру від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 мав місце 23 листопада 2013 року, тобто під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, ст.23 Закону підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на таке.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч.2 ст.3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною чи визнанння іпотечного договору розірваним, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Відтак ухвалення судом рішення про визнанння іпотечного договору розірваним, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обовязки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову «Платинум Банк».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2015 року скасувати. Позов публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» за кредитним договором №43.840.07.03 від 04 червня 2007 року у розмірі 7 641 487,14 грн., що складається з заборгованості за кредитом 2 684 047,64 грн.; за відсотками 1 248 340,43 грн. та пені 3 573 556,17 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру №81 по вул.Дзержинського,35-б, корпус 1 у м.Дніпропетровську, що належить ОСОБА_2. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів. Початкову ціну квартири для її реалізації визначити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3 219 грн. на користь публічного акціонерного товариства товариства «Платинум Банк».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Петренко І.О

ОСОБА_7