Справа № 297/558/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 22 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Закарпатської обласної дирекції до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Берегівського районного суду від 22 квітня 2015 року яким позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Закарпатської обласної дирекції (надалі по тексту Банк) задоволено та стягнуто з нього на користь Банку заборгованість за кредитом у розмірі 49 679 грн. 33 коп. та судові витрати по справі. В скарзі ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення яким відмовити в позові Банку. На обґрунтування апеляційної скарги наводить наступні доводи: судом не дану жодної правової оцінки його доказам та запереченням, зокрема оскільки існує судове рішення про стягнення заборгованості шляхом звернення на предмет іпотеки, виконавче провадження по якому не завершено, то у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду із вказаним позовом; судом не дано оцінку, що порушення зобовязання сталося в наслідок випадку (перебування відповідача в слідчому ізоляторі та в подальшому в місцях позбавлення волі), що у відповідності до вимог ч.1 ст.617 ЦК України звільняє його від відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як стверджено матеріалами справи, та правильно встановлено судом першої інстанції, між позивачем та відповідачем 13.05.2008 року був укладений кредитний договір № 946 ( а.с.7-10), згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 75000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,5,00 % річних, строком користування кредитом до 13.05.2016 року. У забезпечення повернення кредиту 15.05.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ Державний ощадний банк України було укладено іпотечний договір № 1-1955, згідно якого відповідачем було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок (загальною площею 119,0 кв. м., житловою площею 77,3 кв. м.) та земельну ділянку під ним площею 0,25 га, що знаходяться за адресою: с. Горонглаб по вул. Гагаріна, 33, Берегівського району, у випадку невиконання Позичальником зобовязань за кредитним договором № 946 від 13.05.2008 року.

Оскільки, ОСОБА_2 у добровільному порядку свої зобовязання не виконував, то рішенням Берегівського районного суду від 25.03.2010 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на незакінчений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку під ним, площею 0,25 га, що знаходяться за адресою: с. Горонглаб по вул. Гагаріна, 33, Берегівського району, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом реалізації через проведення прилюдних торгів з метою погашення заборгованості за кредитним договором перед ВАТ Державний ощадний банк України.

Предмет застави було реалізовано з прилюдних торгів за ціною 81 753 грн., з яких 63 758,38 грн. було направлено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, але коштів від реалізації не вистачило для погашення всієї суми заборгованості.

Враховуючи, ту обставину, що кредитні зобов'язання відповідача не припинилися так, як відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а наявність рішення суду, не є підставою припиненні зобов'язання, суд першої інстанції прийшов правомірного висновку, що Банк, як кредитор за вищезгаданим кредитним договором звернувся з відповідним позовом про стягнення заборгованості вже після того, як предмет іпотеки був реалізований з прилюдних торгів та зарахування коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки, і що в даному випадку предметом позовних вимог Банку є залишок заборгованості за кредитним договором у розмірі 49679 (сорок девять тисяч шістсот сімдесят девять) гривень 33 коп.

Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Як уже було зазначено наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, не припиняє зобовязання і предметом даного позову Банку є стягнення заборгованості яка виникла по не припиненому кредитному договору вже після того, як предмет іпотеки був реалізований з прилюдних торгів та проведено зарахування коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки, згідно до умово кредитного та іпотечного договорів.

Стосовно доводів наявності підстав для застосування до даних правовідносин ч.1 ст. 617 ЦК України, то колегія суддів констатує, що вказана стаття встановлює дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов'язання, від відповідальності. Такими обставинами є випадок та непереборна сила. Доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов'язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Боржник ОСОБА_2 як на підставу застосування вказаної статті посилається саме на випадок під яким розуміються будь-які діяння, не викликані чиїмось наміром або необережністю, тобто відсутність вини порушника. Випадковою можна визнати обставину, яку не можна передбачити та попередити при застосуванні обов'язкової для боржника обачності, хоча вона могла б бути передбачена та попереджена, якщо б боржник віднісся до свого зобов'язання з більшою обачністю, ніж та, до якої він був зобов'язаний або якщо на місці боржника була б інша особа. У звязку з цим скоєння боржником ОСОБА_2 умисного злочину в період дії кредитного договору, за яким він поніс передбачену кримінальним законом відповідальність не може вважатися випадком в розумінні ст. 617 ЦК України, в силу чого відсутні правові підстави для звільнення від відповідальності ОСОБА_2 за несвоєчасне виконання умов кредитного договору.

Суд першої інстанції хоч і не навів відповідних аргументів щодо не прийняття до уваги доводів відповідача, про те прийняв по суті правильне і справедливе рішення, що за змістом ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути підставою для скасування судового рішення.

З врахуванням вищенаведеного та керуючись статтями 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 22 квітня 2015 року, яким позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Закарпатської обласної дирекції до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Судді: