Справа № 492/426/14-492/426/14-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________
31 березня 2015 року м.Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,
при секретарі - Рябчук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачів в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 801541,56 грн., а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн., посилаючись на те, що 30.06.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк»), ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ТОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № 443-01310003/ФКВІП-08 від 04.07.2008р., укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначеному договорі та до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від відповідачів повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним договором. ТОВ «Укрпромбанк» повністю та в строки виконав свої зобовязання за вищевказаним договором, однак відповідач ОСОБА_1 не виконав умови договору так як не здійснював погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого, станом на 22.01.2014р. у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість перед позивачем на вищевказану суму. Також позивач посилається на те, що в порядку забезпечення виконання зобовязань наданий ОСОБА_1 кредит був забезпечений порукою ОСОБА_2, що підтверджується договором поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязалася відповідати по зобовязанням ОСОБА_1, які виникають з умов вищезазначеного договору. Заборгованість по кредитному договору позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржник та поручитель мають нести перед кредитором солідарну відповідальність.
Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлялися належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідачі за вказаною адресою не проживають, що свідчить про неможливість вручення відповідачам судових повісток та відповідно до ч. 5 с. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачам належним чином.
Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена в його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, згоди боржника не вимагаються.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_3 від 30 червня 2010 року, укладеному між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 33-34, 35-36), останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 443-0131003/ZФПОР-08 від 04 липня 2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1, що також підтверджується витягом з договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань (а.с. 27-31, 32).
Таким чином, з укладанням вказаного договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_3 від 30 червня 2010 року до позивача ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором № 443-0131003/ZФПОР-08 від 04 липня 2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1
В порушення умов зазначеного договору відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно довідки від 22.01.2014р., наданої позивачем станом на 22.01.2014р. з урахуванням заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії склала загальну суму 801541,56 грн. (а.с. 20).
Згідно досудової вимоги № 31.4-08/9826/13 від 30.10.2013р. відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 22).
Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3 -7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.
Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій.
В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті.
Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується.
Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті).
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк, відповідно до умов договору та вимогою закону.
Згідно, ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що ТОВ «Укрпромбанк» був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак, відповідач ОСОБА_1 всупереч вимогам чинного законодавства та умов зазначеного договору належним чином свої зобов'язання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконував та не здійснював повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем, у звязку з чим ним не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України.
Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно досудової вимоги № 31.4-08/443/14 від 28.01.2014р. відповідачка ОСОБА_2 повідомлялася про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 21).
Відповідачка ОСОБА_2 не спростувала зміст зазначеного договору поруки, у зв'язку з чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 має солідарно нести відповідальність разом з ОСОБА_1 за порушення останнім своїх обов'язків по поверненню кредиту та по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених вищезазначеним кредитним договором.
Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачами не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору.
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за кредитом на загальну суму 801541,56 грн.
Таким чином суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, виходячи з цієї норми нею не передбачений солідарний порядок стягнення судових витрат стороні на користь якої ухвалено рішення, тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.
У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду в рівних частинах з кожного.
На підставі ст. ст. 192, 512, 514, 516, 524, 525, 526, 527, 530, 546, 553, 554, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р., керуючись ст. ст. 1, 6, 10, 15, 30, 57-60, 74, 88, 158, 169, 197, 208-210, 213-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.
- по кредиту - 552217 (пятсот пятдесят дві тисячі двісті сімнадцять) гривень 10 копійок;
- за відсоткам 225716 (двісті двадцять пять тисяч сімсот шістнадцять) гривень 00 копійок;
а всього 801541 (вісімсот одну тисячу пятсот сорок одну) гривню 56 копійок.
Відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 суму судових витрат в солідарному порядку.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачами в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_4