АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2190/15 Справа № 201/8767/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Котушенко С.П.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради, Виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про зобов'язання відновити становище, яке існувало до порушення, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: Головне архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради, Виконавчий комітет Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про зобов'язання відновити становище, яке існувало до порушення - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне з*ясування обставин, що мають значення для справ їх не доведеність, які суд вважав доведеними, невідповідність висновків суду та неправильне застосування норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення згідно чинного законодавства. ( а.с.242)

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власницею будинку АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.12.2010 року, яке зареєстроване 12 січня 2011 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію. /а.с.21/

Згідно договору купівлі - продажу від 23 жовтня 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали у ОСОБА_5 об'єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку площею 0,0330 га, що розташовано за адресою АДРЕСА_2. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2005 року було визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності на зазначений житловий будинок., право власності на який зареєстровано в БТІ 06 грудня 2005 року.

У подальшому, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2009 року, вказане рішення було скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді, 03 листопада 2010 року було ухвалено рішення, яким визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в рівних частинах на домоволодіння АДРЕСА_2. Дане рішення набрало законної сили 25 січня 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що викладенні позивачкою обставини щодо не дотримання будівельних, санітарних та протипожежних норм, а також факт відсутності недоліків при будівництві будинку АДРЕСА_2, вже були предметом розгляду в суді і, знайшли своє відображення у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2010 року.

А отже, судом правильно застосовано ч.3 ст.61 ЦПК України, якою визначено, що обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не були прийняті до уваги доводи позивачки стосовно того, що відповідачі збудували свій будинок частково на її земельній ділянці, без відступу від паркану, що призвело до затемнення частини земельної ділянки; на земельну ділянку постійно стікає вода з даху їх будинку; а також паркан був збудований в притулок до її гаража (сараю) та на частині її земельної ділянки.

Зазначені твердження ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи, зокрема, державними актами на право власності на земельну ділянку ДП № 910749 та ДП № 9107498 від 04 листопада 2004 раку, з яких видно, що відповідачам належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0330 га у межах, відповідно до плану по АДРЕСА_2. Головним управлінням Держкомзему у Дніпропетровській області, у вересні 2010 року, було проведено перевірки дотримання вимог земельного законодавства, де встановлено, що земельна ділянка площею 0,0330 га по АДРЕСА_2 використовується відповідачами - власниками за цільовим призначенням, межа цієї ж земельної ділянки проходить по стіні господарської споруди домоволодіння АДРЕСА_1 зі сторони домоволодіння № 41, поруч з вказаною господарською спорудою розташований мур з червоної цегли, який захищає земельну ділянку № 41 від стіни зазначеної господарської будівлі, яка знаходиться в аварійному стані.

Отже позивачкою не було надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи, встановлених конкретних обставинах справи, фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, а тому переоцінці на вимогу сторони вони не підлягають.

Аналізуючи зміст рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що воно відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому підстави для його скасування, визначені у ст.309 ЦПК України, апеляційна інстанція не вбачає. А отже апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: