Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/109/15Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Савченко О.В.

суддів Стрелець Л.Г., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просив звернути стягнення на належну ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1, для погашення заборгованості за кредитним договором № CM-SME202/287/2008 від 19.06.2008 року загальною сумою 3 039 331,93 грн., шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, а також стягнути судовий збір.

В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № CM-SME202/287/2008 від 19.06.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 360 000 доларів США, зобов'язавшись повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами відповідно до умов договору та графіку погашення кредиту у строк до 18.06.2023 року. Відповідно до мирової угоди, затвердженої судом, здійснено конвертацію валюти кредиту з доларів США на гривню України за офіційним курсом НБУ та визначено заборгованість у сумі 3 117 270,0 грн. За умовами мирової угоди боржник або поручителі повинні погашати заборгованість рівними частками протягом 120 календарних місяців. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за договором та умов мирової угоди станом на 12.07.2013 року існує заборгованість в сумі 3039331,93 грн. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19.06.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2014 року позов ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PM-SME202/287/2008/2 від 19.06.2008 року, укладеним між ЗАТ "ОТП банк" та ОСОБА_2, зареєстрованим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 2020, а саме на квартиру АДРЕСА_3, належну ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу зазначеної квартири на прилюдних торгах у порядку виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, для погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством "ОТП банк" за кредитним договором № CM-SME202/287/2008 від 19.06.2008 року, загальна сума якої становить 3 039 331,93 грн., яка складається з заборгованості за кредитом та відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "ОТП Банк" судовий збір в сумі 3 654,0 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2014 року (а.с.123) заяву ОСОБА_2 про скасування (перегляд) заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2014 року у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову Банку відмовити у повному обсязі.

Банк подав апеляційному суду письмові заперечення на зазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с.147-148).

18.12.2014 року розгляд цієї справи апеляційним судом був відкладений через неявку відповідача та третьої особи.

У судове засідання 12.02.2015 року на апеляційний розгляд цієї справи відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 повідомлялись апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України.

Так, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 не подавали суду апеляційної інстанції у цій справі заяв про зміну свого місця проживання або місцезнаходження.

Як вбачається із матеріалів цієї справи, відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві про перегляд заочного рішення (а.с.105-107) та апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с.127-129) зазначав в якості свого місця проживання адресу: АДРЕСА_1

Хоча зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є згідно із довідкою органу державної реєстрації на запит суду першої інстанції адреса: АДРЕСА_4 (а.с.37).

Судові повістки надсилалась апеляційним судом відповідачу та третій особі у цій справі за всіма відомими апеляційному суду адресами, проте, конверти повернулись на адресу суд з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 155-157).

В силу вимог ст. 77 ЦПК України при вищевикладених обставинах судові повістки вважаються доставленими відповідачу та третій особі у цій справі на дату даного судового засідання.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання відповідача і третьої особи та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги Банку у цій справі, керувався ст.ст.10-11, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 22, 509, 526, 553, 554 610-612, 1049 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог Банку.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 19 червня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є АТ "ОТП Банк") та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №СM-SME202/287/2008 (а.с.7-21).

19.06.2008 року Банк здійснив видачу кредитних коштів ОСОБА_3 в сумі 360 000 доларів США шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок позичальника, що підтверджується валютним меморіальними ордерами №1 від 19.06.2008 року.

Пізніше 20.05.2009 року та 20.01.2010 року Банком видано позичальнику 3669,02 (три тисячі шістсот шістдесят дев'ять доларів США 02 центів), та 2423,02 (дві тисячі чотириста двадцять три долари 02 центів), що підтверджується валютним меморіальними ордерами №1 від 20,05,2009 року та №2 від 20,01,2010 року.

Датою остаточного повернення Кредиту є 18 червня 2023 року.

В якості забезпечення наданого кредиту 19 червня 2008 року Банком укладено договори поруки: із ОСОБА_2 №SR-SME202/287/2008/1 та із ОСОБА_5 №SR-SME202/287/2008/2, за якими останні, як поручителі зобов'язались відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 боргових зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань.

Відповідно до п.1.2 вказаних договорів поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, і Банк може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

В зв'язку із невиконанням ОСОБА_3, як позичальником, умов вищезазначеного кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, 07.06.2012 року Банк звернувся до Жовтневого районного суду з позовом про стягнення боргу з боржників.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2012 року по справі №2/0808/1567/2012 за позовом АТ "ОТП Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CM-SME202/287/2008, затверджено мирову угоду, здійснено конвертацію валюти кредиту з Доларів США на Українську гривню, встановлено загальний розмір кредитної заборгованості, що підлягає погашенню ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в сумі 3 117 280,00 гривень, встановлено графік платежів щомісяця рівними частками на протязі 120 календарних місяців по 25 977,25 грн. з 08.01.2013 року (а.с.27-29).

Згідно із п. 2.2 зазначеної мирової угоди, відповідачі зобов'язані своєчасно погашати суму заборгованості за мировою угодою у строки, визначені в графіку, що є невід'ємною частиною мирової угоди.

Відповідно до п. 8.1 зазначеної мирової угоди, у випадку прострочення виконання зобов'язань за мировою угодою понад 90 (дев'яносто) календарних днів, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором № CM-SME202/287/2008 від 19.06.2008 року у повному обсязі.

На підставі п. 8.1 зазначеної мирової угоди Банком було здійснено вимогу про дострокове виконання ОСОБА_3 зобов'язань за мировою угодою в повному обсязі.

На її адресу направлено досудову вимогу №200-14-4-6/1247 від 16.07.2013 року про погашення заборгованості за мировою угодою в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Банком відповідної Вимоги.

На підставі п.8.1 мирової угоди Банком було здійснено вимогу про дострокове виконання ОСОБА_2 зобов'язань за мировою угодою в повному обсязі. На його адресу направлено досудову вимогу №200-14-4-6/1248 від 16.07.2013 року про погашення заборгованості за мировою угодою в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Банком відповідної вимоги.

На підставі п. 8.1 зазначеної мирової угоди Банком було здійснено вимогу про дострокове виконання ОСОБА_5 зобов'язань за мировою угодою в повному обсязі. На її адресу направлено Досудову вимогу №200-14-4-6/1249 від 16.07.2013 року про погашення заборгованості за мировою угодою в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення Банком відповідної вимоги.

Однак, на дату подачі позовної заяви заборгованість відповідачами не погашена, сума заборгованості не сплачена. Всього заборгованість відповідачів за мировою угодою (за тілом кредиту) станом на 12.07.2013 року складає 3039331,93 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Позов Банку доказано ухвалою Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 05.12.2012 року, графиком до мирової угоди від 05.12.2012 року, досудовими вимогами, кредитним договором, додатковими договорами, договорами поруки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у запереченнях на позов Банку у цій справі у заяві про перегляд заочного рішення та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, посилання апелянта ОСОБА_2 на необхідність застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності з 07.06.2014 року, у цій справі є безпідставними, оскільки за домовленістю Банку, позичальника та поручителів було здійснено конвертацію валюти кредиту з доларів США на Українську гривню за угодою ще від 05.12.2012 року (ухвала суду Жовневого районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2012 року про визнання мирової угоди, яка набрала законної сили 11.12.2012 року а.с.27-29).

В силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвала суду є формою (видом) судового рішення в силу вимог ст. 208 ЦПК України.

Крім того, окрім іпотечної квартири АДРЕСА_3, ОСОБА_2 має інше житло за адресою: АДРЕСА_4, яке є його постійним місцем проживання, оскільки останній зареєстрований у встановленому законом порядку саме за цією адресою (довідка а.с.37).

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої та апеляційної інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку у цій справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції розглядав дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, заочне рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами у справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку судових витрат у вигляді судового збору 1 827,0 грн. (а.с. 126, 135), понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Савченко О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.