У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства та стягнення аліментів .

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,які з*явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського районного суду від 06 травня 2015 року у цивільній справі за позов ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів задоволено: визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання дочки аліментів в розмірі 530 гривень щомісячно до повноліття дитини.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 вказує на порушення судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права.

При ухваленні рішення суд покликався на висновок генетичної експертизи № 456 , відповідно до якого вірогідність підтвердження його біологічного батьківства відносно ОСОБА_3 складає величину не менш,ніж 99,99 відсотків.

На його думку цей висновок не був належним чином досліджений судом.

В самому висновку відсутнє формулювання про доведеність біологічного батьківства, а вказано, що "біологічне батьківство практично доведено", що відповідає класифікації за Hummel K, яка не є загальновизнаним критерієм в експертизах щодо встановлення батьківства.

Він був знайомий з позивачкою,спілкувався з нею, однак спільно з нею не проживав.

Поклавши в основу рішення лише висновок експертизи,суд порушив вимоги ст. 212 ЦПК України ,відповідно до якої жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Всупереч вимогам ст. 182 Сімейного кодексу України суд при вирішенні позову про стягнення з нього аліментів на дитину не врахував ряду істотних обставин: він не має стабільного заробітку, власного житла, майна, а мати дитини утримує домашнє господарство, що впливає на розмір щомісячних витрат на дитину.

Вказує, що з 1 січня 2015 року мінімальний розмір алімінтів, що може бути присуджений на дитину віком до 6 років складає 319,50 грн., а тому він вважає, що призначення судом аліментів в розмірі 530 грн. є безпідставним.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленнню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_1 батьком дочки ОСОБА_5, яку вона народила 15 жовтня 2010 року , суд вірно виходив з положень ст. 128 Сімейного кодексу України , у відповідності до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Суд цілком обгрунтовано розцінив як належний і основний доказ батьківства відповідача висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 10 березня 2015 року, молекулярно-генетичним дослідження якого встановлено, що біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції , відповідачем фактично не заперечуються заявлені позовні вимоги.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд правильно керувався положеннями ст.180 СК України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно визначив характер взаємовідносин, що виникли між сторонами, рішення ґрунтується на повно і всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують викладених у ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Рівненського районного суду від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Шимків С.С.

Суддя апеляційного суду Рівненської області О.С.Малько