Справа № 758/2645/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

27 липня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

при секретарі - Хомутовській О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання знесення самовільно збудованої будівлі та відновлення становища, яке існувало до порушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання знесення самовільно збудованої будівлі та відновлення становища, яке існувало до порушення. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, позивачу на праві власності належить 1/2 садибного житлового будинку по АДРЕСА_1, інша частина належить ОСОБА_2 Будинок розділений на дві квартири з окремими входами. ОСОБА_2 зніс тамбур та самовільно, без погодження з позивачем, розпочав будівельні роботи з реконструкції свого житла шляхом збільшення площі в усі боки. За порушення будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.7 ст. 96 КУпАП, однак вимог припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві він не виконав. А тому позивач звернулася до суду з цим позовом і просила зобов'язати відповідача знести самовільно збудовану будівлю на місці тамбуру та відновити димохід та димову трубу.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ЦПК України (а.с. 74, 83, 87, 90). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 27.07.15р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та технічного паспорту 1/2 частина у житловому будинку по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с. 56, 57, 59).

Згідно з довідкою-характеристикою КМ БТІ інша 1/2 частина у житловому будинку по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 58).

Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 10.06.2014р. встановлено, що ОСОБА_2 розпочато реконструкцію частини садибного (житлового) будинку на АДРЕСА_1, а саме: виконуються будівельні роботи з реконструкції тамбура шляхом збільшення площі, без документа, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено ч.1 ст. 34, ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 63).

10.06.2014р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було видано ОСОБА_2 припис про те, що з метою усунення виявлених порушень необхідно зупинити будівельні роботи на вище вказаному об'єкті з 10.06.2014р. до усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (а.с. 64).

Також 10.06.2014р. Інспекцією було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 96 КУпАП відносно ОСОБА_2 (а.с. 65-66).

Постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві №13 від 19.06.2014р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800,00 грн. (а.с. 67).

Відповідно до акту обстеження технічного стану будинку від 16.06.2015р. власник кв. АДРЕСА_1 проводив заміну елементів покрівлі на будинку над належною йому квартирою, при виконанні робіт було демонтовано димохід на спільній покрівлі будинку. Внаслідок цього власник кв. №1 не має змоги користуватись пічкою для обігріву своєї квартири в осінньо-зимовий період (а.с. 91). Це також підтверджується фотознімками (а.с. 92-96).

Правовідносини, що виникли, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

У відповідності до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з введенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

П. 5 постанови передбачено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Згідно з ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У судовому засіданні ОСОБА_1 довела суду, що її право власності було порушено, а тому вона є належним позивачем на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості та відновлення димоходу і димової труби.

Частиною 7 статті 376 ЦК України передбачено, що в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено, що ОСОБА_2 самовільно, без відповідних дозвільних документів, виконав роботи по розширенню своєї частини будинку у кв. АДРЕСА_1 і відмовився виконати вимоги припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У порушення вимог ст. 60 ЦПК України ОСОБА_2 на надав суду доказів, які б спростовували обставини викладені у позовній заяві та законності ведення будівельних робіт та демонтажу димоходу та димової труби.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 знайшли своє доведення у судовому засіданні, ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 358, 376, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 3 - 14, 60, 61, 169, 209, 213 - 215, 218, 224-228, 233 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання знесення самовільно збудованої будівлі та відновлення становища, яке існувало до порушення, задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_2 за свій рахунок знести самовільно збудовану будівлю на місці тамбуру квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 відновити димохід та димову трубу садибного житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до вимог ДБНВ.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціювання».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Копію заочного рішення направити на адресу сторін.

Суддя О. В. Васильченко