АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

21 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Шкоріної О.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Павлюка Сергія Вікторовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року,

встановила:

у січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконною відмову відповідача у поверненні їй готівкових коштів та зобов'язати відповідача видати їй одноразовою операцією готівкою у валюті суму вкладу та нарахованих відсотків в розмірі 576 379,77 Євро, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року позов було задоволено частково - визнано незаконною відмову відповідача у поверненні коштів з рахунку та стягнуто з відповідач на користь позивача кошти за договором банківського вкладу в сумі 576 379, 77 Євро, що за курсом НБУ еквівалентно 16 922 799 грн. 93 коп. та судовий збір, в іншій частині вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду позивач посилалась на те, що 06 червня 2008 року уклала з ПАТ «Альфа-Банк» Договір банківського рахунку №223028101, за умовами якого їй було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1. 24 січня 2014 року вона уклала з відповідачем Договір банківського вкладу №ДФЛ-384076/01 та внесла на рахунок грошові кошти в розмірі 547 012, 06 Євро терміном до 08 лютого 2015 року з відсотковою ставкою 7,5%. 22 жовтня 2014 року вона повідомила відповідача про намір достроково розірвати договір вкладу, однак кошти їй видано не було, а 19 листопада 2014 року надіслано відмову у виплаті коштів. Тому позивач просила визнати таку відмову незаконною та стягнути з банку на її користь суму вкладу з відсотками одноразовим платежем.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 р. позов було задоволено частково - визнано незаконною відмову відповідача у поверненні коштів з рахунку та стягнуто з відповідача на користь позивача кошти за договором банківського вкладу в сумі 576 379, 77 Євро, що за курсом НБУ еквівалентно 16 922 799 грн. 93 коп. та судовий збір, в іншій частині вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови Договору банківського вкладу, а тому кошти підлягають стягненню з урахуванням належних відсотків та визначив суму коштів, що становить еквівалент 16 922 799 грн. 93 коп. Тому висновок суду про стягнення коштів одноразово є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 526, 610, 1058, 1060 ЦК України

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» 24 січня 2014 року було укладено договір банківського вкладу № ДФЛ-38407601/01 (в Євро) строком до 08 лютого 2015 року під 7,5% річних з щомісячною виплатою процентів. 22 жовтня 2014 року позивач звернулась до банку із заявою повернення вкладу.

В своїй апеляційній скарзі представник позивача посилався на те, що на поточний рахунок позивача 22 жовтня 2014 року банком було переведено вклад в сумі 547 012, 06 Євро та відсотки в сумі 29 367, 71 Євро, а Договір припинив свою дію. Виплата вказаних коштів готівкою через касу банку була неможлива, оскільки постановою НБУ №540 від 29.08.2014 р. «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» було зобов'язано банки обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті через каси та банкомати в межах до 15 000 гр. на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Тому відповідач вважав, що позивач не позбавлена можливості скористатись безготівковим переказом коштів. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Таким чином, постанова Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, на яку посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, є підзаконним нормативно-правовим актом, що не має переважної дії щодо норм ЦК України, відповідно до яких банк зобов'язаний повернути вклад клієнта на його вимогу у повному розмірі згідно з умовами укладеного між ними договору.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду про задоволення вимог в частині визнання незаконною відмови ПАТ «Альфа-Банк» в поверненні ОСОБА_1 коштів, оскільки такий спосіб захисту цивільного права не передбачений ЦК України. Відповідно до п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України цивільні права та інтереси можуть бути захищені шляхом визнання незаконними дій або бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Виходячи з викладеного, рішення суду в частині вирішення вимоги про визнання незаконною відмови в поверненні коштів слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимоги про визнання незаконною відмови в поверненні коштів, в іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Павлюка Сергія Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року скасувати в частині вирішення вимоги про визнання незаконною відмови в поверненні коштів та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимоги про визнання незаконною відмови в поверненні коштів.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 р. - залишити безмін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/1375/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6111/15

Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.