Справа № 0417/4007/2012
Провадження №2/0202/12/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Верус», Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про розтлумачення умов договорів та розірвання договору поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість на свою користь за кредитним договором № 2007-154-М від 27.12.2007 року у розмірі 85 859,91 дол. США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження від 23.09.2011 року складає 674 503,45 грн.; з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн.; з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» суму у розмірі 1 950 грн. за надання юридичних послуг та витрат повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права.

В обґрунтування своїх вимог позивач за основним позовом зазначив, що відповідно до договору № 2007-154-М від 27.12.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 54 900,00дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.12.2012 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, договору поруки № 2007/154-М/1 від 27.12.2007 року, укладеного з відповідачем ОСОБА_2, договору поруки № 2007/154-М від 27.12.2007 року, укладеного з відповідачем ОСОБА_3, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2011 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості була задоволена (а. с. 29-31).

Ухвалою суду від 28 лютого 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2011 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано (а. с. 46-47).

При новому розгляді справи представник позивача відповідно до заяви просив суд розглядати справу в його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Надав заперечення на зустрічну позовну заяву та просив суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви, оскільки вона містить субєктивну думку позивача, є не обґрунтованою та не надано належних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та подав зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Верус», Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про розтлумачення умов договорів та розірвання договору поруки. Вказав, що 27 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2007-154-М на суму 54 900,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.12.2012 року. На його думку, у використанні Банком іноземної валюти - доларів США, як кредитних коштів та вимоги виконання зобов'язань по кредитному договору в іноземній валюті і внесення в договір умови, яка є дискримінаційною, вбачається спосіб зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України банк,як суб'єкт господарювання, перекладає на позичальника - споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України. Зазначив, що в 1.4 зазначеного кредитного договору встановлено, що грошові кошти надані ОСОБА_1 на придбання основних фондів, при цьому вона не веде господарської діяльності, не є і не була суб'єктом підприємницької діяльності та не мала і не має корпоративних прав у жодному суб'єкті господарювання.

Висловив сумніви стосовно проведення техніко-економічного обґрунтування щодо необхідності отримання кредиту, розрахунку окупності кредитного проекту, складення висновку про можливості видачі кредиту, розрахунку терміну використання і погашення кредиту, сплати процентів. Його, як поручителя, в дійсності не ознайомили із умовами кредитного договору, тим самим завідомо позбавили можливості в дійсності оцінити ступінь ризику, яка може настати.

Також позивач за зустрічним позовом вважає, що його ввели в оману, оскільки коли він підписував договір поруки, то не знав, що в дійсності стороною в правовідносинах із банком виступатиме не ОСОБА_2, а його матір ОСОБА_1, яка працює в середній школі на посаді прибиральниці. Раніше, як стало відомо, вона направлялась до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування, а тому у нього виникають сумніви, чи в дійсності вона усвідомлювала обставини та умови цього договору.

На його думку ОСОБА_2 навмисно ввів його в оману, змусив свою матір виступити стороною у кредитному договорі, щоб отримати і привласнити грошову суму по кредитному договору, попередньо домовившись із працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк», що був відповідальний за аналіз кредитоспроможності ОСОБА_1 Вказав, що питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності сімейства ОСОБА_1 та винних працівників ПАТ КБ «ПриватБанк» на вирішується, оскільки ним була подана заява про порушення кримінальної справи за фактом шахрайства та зловживання службовим становищем. Просив суд:розтлумачити зміст договору поруки № 2007-154-М від 27.12.2007 р., укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та кредитного договору № 2007- 154-М від 27.12.2007 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» - в частині обов'язків сторін за даними договорами; встановити факт грубого порушення Публічним акціонерним товариством комерційний «Приватбанк» умов договору поруки № 2007/154-М від 27.12.2007р., укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»; розірвати договір поруки № 2007/154-М від 27.12.2007р., укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» у зв'язку із грубими порушеннями його умов зі сторони останнього.

Представник відповідача ПАТ «Акцентбанк» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судові засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Верус» в судові засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що підлягають задоволенню частково, та позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (відповідно до вимог Закону України « Про акціонерні товариства» перереєстровано в ПАТ «КБ ПриватБанк») та ОСОБА_1був укладений кредитний договір № 2007-154-М від 27.12.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 54 900,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.12.2012 року.

З метою забезпечення виконання за даним кредитним договором, 27 грудня 2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (відповідно до вимог Закону України « Про акціонерні товариства» перереєстровано в ПАТ «КБ ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 2007/154-М/1 .

Крім того 27 грудня 2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (відповідно до вимог Закону України « Про акціонерні товариства» перереєстровано в ПАТ «КБ ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладенодоговір поруки № 2007/154-М, відповідно до п.1 якого поручитель надав поруку перед кредитором за ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором від 27 грудня 2007 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у вигляді строкового з сумою кредитування 54900,00 дол. США, зі сплатою заборгованості до 23 грудня 2012 року, сплачувати за його користування 16,00% в дату сплати процентів, якою є 23 число кожного місяця, а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 321% річних в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Відповідно до п.4 Договору поруки у випадку не виконання боржником обовязків за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. ( а.с.14,14 зв.)

Також вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № 2007-154-М від 27.12.2007 року, розмір відповідальності 200 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років (а. с. 9).

Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 27 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2було укладено договір застави на рухоме майно автомобіль: MERCEDES-BENZ моделі: SPRINTER, рік випуску: 2004, тип: автобус-D, номер кузова:WDB9036632R621308, реєстраційний номер:AE5532CA; автомобіль: MERCEDES-BENZ моделі: SPRINTER, рік випуску: 2004, тип: автобус-D, номер кузова:WDB9036632R621670, реєстраційний номер: AE5528CA, зареєстровані на ім'я ОСОБА_2 (а. с. 42-43).

Як зазначив в своїй позовній заяві позивач заборгованість за відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором № 2007-154-М від 27.12.2007 року станом на 23.09.2011 року склала 85 885,00 дол. США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження від 23.09.2011 року складає 684 503 грн.45 коп. і складається з наступного: 51 120,33 дол. США. заборгованість за кредитом; 24 369,06 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 10 395,61 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а. с. 2).

Згідно до ст.ст.526,527,530,532,533ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Частиною 1 ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі ст.ст.549,550 ЦК України, неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2014 року по справі № 201/15144/13-ц, провадження № 2/201/323/2014, за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4, про визнання кредитного договору недійсним у задоволені позовних вимог про визнання кредитного договору № 2007-154-М від 27.12.2007 року недійсним відмовлено (а. с. 196-198). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2014 року залишено без змін.

В ході розгляду справи встановлено, що не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що спірний кредитний договір на підставі ст.215 ЦК України слід визнати недійсним оскільки підписаний він був не ОСОБА_1, а сама вона ніби то являється людиною, що потребує психіатричної допомоги.

Окрім того, як було встановлено, а ні ОСОБА_1, а ні ОСОБА_2, третя особа по даній справі, не звертались з позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним. Сам же позивач стороною даної угоди не являється та заінтересованою особою, права та законні інтереси якої були порушені саме вчиненням даного правочину, його також визнати не можна ( а.с.199-200).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не допускається при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Позивач за зустрічним позовом просив суд розтлумачити зміст договору поруки № 2007-154-М від 27.12.2007 р., укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та кредитного договору № 2007- 154-М від 27.12.2007 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» - в частині обов'язків сторін за даними договорами.

Згідно зі ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно договору поруки № 2007/154-М від 27.12.2007 року укладеного мім позивачем та відповідачем на виконання умов кредитного договору № 2007-154-М поручитель ОСОБА_3 відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород,, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків;у випадку невиконання боржником якого-небудь обов'язку, передбаченого п.1 кредитного договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов'язку; поручитель зобов'язаний виконати обов'язок(ки), зазначений в письмовій вимозі кредитора впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 кредитного договору № 2007/154-М;

Позивач з умовами кредитного договору та договору поруки ознайомлений, що засвідчено його особистим підписом.

Отже із змісту ст.213 ЦК України вбачається, що тлумаченню підлягають лише дійсні договори та можуть бути розтлумачені лише значення слів, понять та термінів. Які саме слова та терміни в договорі поруки та кредитному договорі повинен розтлумачити суд , позивачем не вказано а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в цій частині.

Позивачем за зустрічним позовом заявлені позовні вимоги встановлення факту грубого порушення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов договору поруки № 2007/154-М від 27.12.2007 року та розірвання договору поруки №2007/154-М від 27.12.2007 року у звязку із грубим порушенням його умов зі сторони останнього, а саме те, кредитний договір був укладений в іноземній валюті, без наявності індивідуальної ліцензії, та з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконані прийняті на себе відповідно до кредитного договору зобовязання щодо проведення перевірок фінансового стану боржника та перевірки цільового використання кредитних коштів боржником ( які саме були придбані основні фонди).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб визначений ч.2 вказаної статті або інший спосіб, що встановлений договором або законом.

Однак такого роду способу захисту цивільних прав та інтересів як встановлення факту грубого порушення ст.16 ЦК України не передбачає.

Згідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, що вона розраховувала при укладанні договору.

Оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили по істотні порушення договору з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в цій частині.

В судовому засіданні встановлено що ОСОБА_3 подав до прокуратури Кіровського району м. Дніпропетровська заяву про кримінальне правопорушення та 15 квітня 2013 року його заява була прийнята та зареєстрована в єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний номер 0000095 та розпочато досудове розслідування (а.с.142). Однак протягом двох років ОСОБА_3 не надав суду жодної інформації щодо розслідування кримінального провадження та не надавав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитної угоди, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором із відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3законні та підлягають задоволенню. Підстав для звільнення відповідача від сплати зазначеної суми, або зменшення її розміру судом не встановлено.

Враховуючи, що Договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, згідно до якого позивач просить суд стягнути солідарно із відповідачів та ПАТ «Акцент-Банк» суми в розмірі 200 грн. 00 коп. не є багатостороннім договором, то суд не вбачає законних підстав для солідарного стягнення заборгованості із відповідачів в цій частині.

Щодо вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачів суми у розмірі 1950 грн. за надання юридичних послуг та виплат повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем не надано доказів того, що йому взагалі було надано правову допомогу адвокатом або фахівцем в галузі права, та документально не підтверджено здійснення витрат, розрахунок таких витрат тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

За подання позовної заяви позивачем було сплачено 1820 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а тому з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках з кожного підлягає стягненню на користь позивача відповідно по 606 грн. 67 коп.

Керуючись: ст. ст. 509, 525, 526,527, 530,554,598,600,614, 625, 590,1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7, 11,15,27, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1(49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, буд. 36, ІПН: НОМЕР_1), ОСОБА_2(49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, буд. 36, ІПН: НОМЕР_2), ОСОБА_3 (49000, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_3)солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № 2007-154-М від 27.12.2007року у розмірі 85 859,91дол. США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.09.2011 року складає 684 503 грн. 45 коп. (Шістсот вісімдесят чотири тисячі пятсот три грн. 45 коп.), в тому числі: 51 120,33 дол. США. заборгованість за кредитом; 24 369,06 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 10 395,61 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Стягнути з ОСОБА_1 (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, буд. 36, ІПН: НОМЕР_1), ОСОБА_2 (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, буд. 36, ІПН: НОМЕР_2), ОСОБА_3 (49000, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати в розмірі по 606 грн. 67 коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Верус», Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про розтлумачення умов договорів та розірвання договору поруки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар