Солом'янський районний суд м. києва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: судді Кицюк В.С.,
за участю секретаря Грінченко Е.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст. 74 ЦПК України (а.с.23-24, 28-29, 33-34, 40-41, 49-51)
Натомість позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.52)
09.02.2015 судом на підставі ст.224-225 ЦПК України винесена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 ЦПК України)
В той же час, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.
Так, згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволені. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 20.12.2012 року в розмірі 508400,00 грн. та витрати по сплаті судового збору (а.с.11-12)
Дане заочне рішення сторонами не оскаржувалось, в тому числі і позивачем в частині неправильного висновку суду про те що позика надавалася не в гривні, а в доларах США, і 14 квітня 2014 року рішення набуло чинності (а.с.13)
Аналіз самого договору позики грошей від 20.12.2012 року також не містить посилання на те, що грошові кошти надавалися саме в іноземній валюті (а.с.9)
За правилами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Також ці вимоги не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, оскільки в разі невиконання (прострочення) грошового зобов`язання законом передбачена можливість стягнення з боржника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, що як вбачається із вищезазначеного заочного рішення було роз`яснено позивачеві (а.с.12)
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 01.10.2014 року по справі №6-113цс14)
В свою чергу, аналізуючи наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та 3% річних в контексті валюти позики, заслуговують на увагу, що ним за основу також береться сума основного боргу в національній валюті - 508400,00 грн. (а.с.44)
Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору пропорційно до задоволених вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 625, 1046 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 60-61, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, 1232 (одна тисяча двісті тридцять дві) грн. 81 коп. судового збору.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Суддя: Кицюк В.С.