Справа № 265/58/15-ц
Провадження № 2/265/440/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 лютого 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа: Приватне підприємство «Альянс-ГІС», -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона є власником АДРЕСА_1. У вказаному житловому приміщенні зареєстрований відповідач, ОСОБА_2 У вказаній квартирі також зареєстровані діти сторін, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Зазначала, що з 2003 року по 2012 рік вона перебувала у шлюбі із відповідачем. У теперішній час відповідач не є членом родини позивачки, не мешкає із нею, однак залишається зареєстрованим АДРЕСА_1 При цьому вказувала, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2005 року. Відповідач не мешкає у вказаній квартирі з червня 2013 року, речей відповідача у зазначеному житловому приміщенні немає. Оскільки відповідач не приймає участі в утримані спірної квартири, не бажає добровільно виписатись із вказаного житла, то просила суд визнати його таким, що втратив право користування АДРЕСА_1

У судове засідання позивачка не з'явилась, надавши заяву з проханням вирішити спір у її відсутність за присутності її представника, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого нею позову.

Представник позивачки, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_3, у судовому засіданні надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, зазначивши, що відповідач виїхав за межі країни на постійне проживання у Росію. З урахуванням обґрунтованості заявлених вимог просила задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не надавши суду заяви про можливість проведення розгляду справи у його відсутність.

Представник ПП «Альянс-ГІС» до судового засідання також не з'явився за не невідомих суду причин, повідомлявся належним чином.

На підставі того, що представник позивачки не заперечувала проти ухвалені заочного рішення, враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді.

Вислухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків та вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2005 року, посвідченому нотаріально, реєстр № 3396, та зареєстрованого в Маріупольському БТІ 18 жовтня 2005 року (а. с. 6, 7).

Суд також встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року по 16 жовтня 2012 року, що підтверджується копією рішення суду від 5 жовтня 2005 року (а. с. 8).

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Суд за матеріалами справи встановив, що відповідач зареєстрований в АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями з житлової організації та з Орджонікідзевського РВ в місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області (а. с. 9, 17).

Згідно до ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Стаття 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з актом від 24 листопада 2014 року, складеним представниками ПП «Альянс-ГІС», вбачається, що ОСОБА_2, 1977 р. н., зі слів сусідів з червня 2012 року АДРЕСА_1 не мешкає (а. с. 10).

Окрім цього допитані у судовому засіданні свідки, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вказували, що вони є сусідами та знайомими позивачки, ОСОБА_1, в квартирі якої вони бувають у гостях. При цьому свідки стверджували, що починаючи десь з 2012 року в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не заставали та не бачили. Речей відповідача у вказаній квартирі немає. Де може перебувати ОСОБА_2 їм невідомо.

Таким чином суд встановив, що відповідач не мешкає в спірному житловому приміщенні, залишаючись зареєстрованим в АДРЕСА_1 тому тим самим відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні належною їй власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні натомість було підтверджено, що відповідач не мешкає разом із позивачкою у спірному житловому приміщенні понад рік, шлюбні стосунки у сторін розірвані, що свідчить про те, що ОСОБА_2 втратив право користування АДРЕСА_1

Суд при цьому зазначає, що до спірних правовідносин положення Житлового кодексу України можуть застосовуватись лише за аналогією, бо переважному застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу, оскільки саме нормами ЦК України врегульовано відносини, що виникають з приводу реалізації особою права власності. Тому спірні правовідносини між сторонами повинні вирішуватись за положеннями Главі 32 ЦК «Право користування чужим майном», а не положеннями, що містяться у ст. 71 ЖК України, тому суд відхиляє посилання представника позивачки на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ЖК України.

На підставі наведеного суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування АДРЕСА_1

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати останньої по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа: Приватне підприємство «Альянс-ГІС», - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду іншими учасниками процесу може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя