Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року,

встановила:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - Банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 6 серпня

2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Банк, та

ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 96 425,70 доларів США на умовах визначених договором строком дії до 5 серпня 2022 року. Виконання умов указаного договору забезпечено договором іпотеки, укладеним того ж дня між тими сторонами, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,09999 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку буде набуте у майбутньому, оскільки придбана відповідачем відповідно до договору купівлі-продажу від 6 серпня

2008 року з ОСОБА_4, державний акт на право власності на земельну ділянку, на яку ще не одержано.

Посилаючись на те, що у відповідача виникла заборгованість за кредитним зобов'язаннями, яка станом на 14 березня 2014 року склала 95 830,50 доларів США та добровільно сплачена не була, просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що

ОСОБА_3 не набув право власності на предмет іпотеки, а відтак відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що в якості забезпечення кредитних зобов'язань, на підставі договору іпотеки від 6 серпня 2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_3, останнім передано в заставу Банку земельну ділянку площею 0,09999 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку буде набуте у майбутньому. Вказана земельна ділянка придбана відповідачем відповідно до договору купівлі-продажу від 6 серпня 2008 року, укладеним з ОСОБА_4, державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не одержано.

Сторони погодили, що іпотекодавцю переходить право власності на вищезазначену земельну ділянку в момент державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки та оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, після чого зазначена земельна ділянка залишається предметом іпотеки до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент укладення договору іпотеки, предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Приписами ст. 125 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент укладення договору іпотеки, визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент укладення договору іпотеки, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведеного вбачається, що предметом іпотеки може бути майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, правовставлюючим документом, який свідчить про право власності на земельну ділянку є державний акт.

Установлено, що 6 серпня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого останній придбав земельну ділянку площею 0,09999 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Даний договір нотаріально посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку.

Згідно до інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу предмета іпотеки свідчить про набуття ОСОБА_3 права власності на даний об'єкт, при цьому неодержання останнім державного акта на право власності не є підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки.

За викладених обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть залишатися в силі, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська