02.02.2015 Справа № 756/655/14-ц
Унікальний номер 756/655/14-Ц
Справа № 2/756/66/15
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Богдан О.О.

при секретарях Каракаю О.В., Пождемі В.І., Сергутіні В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ:

у січні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом в інтересах неповнолітнього сина. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповіачем у справі ОСОБА_3 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 23.08.1996 року по 11.05.2007 рік.

В шлюбі народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ще до розірвання шлюбу між подружжям 30.03.2007 року був укладений договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №1057.

Відповідно до п.1.2 договору сторони прийшли до згоди, що після розірвання шлюбу дитина проживатиме з матір»ю.

З 2002 року до січня 2008 року родина проживала у квартирі АДРЕСА_1

Право власності на вищевказану квартиру було оформлено на матір відповідача ОСОБА_6

28.07.2004 року ОСОБА_6 подарувала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 неповнолітньому сину сторін ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Договір посвідчений державним нотаріусом п»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дмитренко В.М. і зареєстрований в реєстрі за №8-1769.

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою проте на прохання ОСОБА_3 вони виїхали із вищевказаної квартири. Відповідач заперечував, щоб позивачка з сином та другим чоловіком позивачки проживали у вказаній квартирі, і тому вони були вимушені впродовж багатьох років орендувати житло.

Спірна квартира до кінця 2012 року здавалась в оренду. Оскільки відповідач не сплачував аліменти на сина, позивачка була вимушена самостійно матеріально утримувати дитину, оплатувати його навчання, витрати на відпочинок тощо.

Після закінчення строку оренди квартири, вони з родиною вирішили переїхати до цієї квартири, перевезли до неї речі, в тому числі і дитячі, документи, але вселитися в приміщення не змогли, оскільки в вищевказану квартиру заселився відповідач зі своєю другою родиною і не впускає сина та її до квартири.

01.07.2013 року позивачка в інтересах сина разом зі своїм чоловіком звернулися до Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві про чинення їм перешкод у користуванні. Правоохоронні органи дійшли висновку, що власником квартири є син позивачки, в квартирі залишились цінні речі, документи, ознак кримінального правопорушення не виявлено.

Позивачка зазначає, що відповідач має в цьому ж будинку ще трикімнатну квартиру НОМЕР_2, окрім того, зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2, де також має можливість проживати.

На даний час у спірній квартирі ніхто не зареєстрований.

На підставі норм ст. 41 Конституції України, вимог ст.ст. 321, 319 ЦК України позивачка в інтересах свого неповнолітнього сина просить усунути перешкоди сину ОСОБА_4 у користуванні його власністю - квартирою АДРЕСА_1 виселити ОСОБА_8 з членами його родини із спірної квартири, вселити неповнолітнього ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1 в спірну квартиру та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. Суду пояснила, що спірна квартира була придбана сторонами в шлюбі на ім»я матері відповідача, яка згодом при розірванні шлюбу уклала договір дарування квартири на онука. Ключів від квартири її син не має і потрапити до квартири не має можливості. Батько заперечує проти користування сином своєю власністю проте сам нею користується зі своєю другою дружиною та спільною дитиною. Вважає такі дії створенням перешкод дитині у користуванні власністю на власний розсуд, що порушує його законні права та інтереси. Крім того, значила, що батько маніпулює сином, говорячи йому, що його використовують для отримання житла. Син проживав декілька місяців серпень-вересень 2013 року з батьком та його дружиною у спірній квартирі, після чого повернувся до неї без ключів і вони проживають разом родиною з другим чоловіком та дитиною в орендованій квартирі. Позивачка зазначила, що декларуючи про свою турботу про права сина, відповідач не виконує свої обов»язки батька та своєю поведінкою руйнує відносини з сином.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила суду, що право власності неповнолітнього ОСОБА_2 на спірну квартиру відповідачем не оспорюється, як і не оспорювалось його бабусею з часу підписання договору дарування у 2004 році. ОСОБА_4 дійсно обрав своїм місцем проживання - з матір»ю і це його право як і право проживати у власній квартирі. Ключі від квартири у сина забрав батько під час нетривалого спільного проживання з ним та своєю дружиною в цій квартирі. Таким чином відповідач чинить перешкоди у користуванні власністю сину і право власності підлягає судовому захисту.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував. Позиція відповідача полягає в тому, що він не заперечує проти проживання у квартирі сина з матір»ю, сам квартирою не користується, за нею наглядає його мати і буде наглядати до досягнення сином повноліття. Він сплачув необхідні платежі за матір, на ім»я якої відкрито особовий рахунок. ОСОБА_4 має ключі від квартири, проте говорить неправду про їх відсутність, при цьому вчиняє досить мудро, оскільки не бажає ними скористуватися, щоб не образити батька, знаючи його відношення до цього питання. Відповідач категорично зазначає, що в спірній квартирі він з родиною не проживає, а тому вимога про його виселення з членами родини є необґрунтованою та незаконною. Пояснив, що ключів у нього немає. Вважає, що сину є де проживати - безоплатно на квартирі одногрупниці відповідача, або ж у квартирі матері позивачки, де відповідач зробив ремонт, а тому син може не користуватися спірною квартирою до свого повноліття. Зазначив, що він багато зробив для своєї сім»ї та вважає, що позивачка зі своїм чоловіком бажає заволодіти нерухомим майном дитини. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримала пояснення свого довірителя. Вважає позов незаконним та необґрунтованим. Перешкоди у користуванні власністю позивачу відповідач не чинить, обсяг цих перешкод не доведено, факт проживання не доведено. Відповідач з родиною не проживає у спірній квартирі, а тому підстави для виселення відсутні. Просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримав. Висловив свою позицію про неприпустимість порушення прав власності дитини, та зазначив про право дитини в його віці обирати, з ким з батьків йому проживати та обирати місце проживання. Законні представники дитини - його батьки зобов»язані вчиняти дії на користь дитини і захист її інтересів, а позиція батька свідчить про неповагу до інтересів дитини. Просив позов задовольнити.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явивися, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу у його відсутність, що суд вважає за можливе, враховуючи неодноразові виклики третьої особи та їх неявку.

Суд, вислухавши сторони, неповнолітнього в якості свідка ОСОБА_2, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_14, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2007 року розірвано шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_3, зареєстрований 23.08.1996 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ватутінського району м. Києва а.з. №945 (а.с.9).

В данному шлюбі у сторін 19.07.1998 року народився син ОСОБА_4, якому на час розгляду справи є повних 16 років. Народження дитини зареєстровано 25.09.1998 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва а.з. 1521 (а.с.13).

Відповідно до договору про сплату аліментів на дитину від 30.03.2007 року, посвідченим нотаріально та зареєстрованим у реєстрі приватним нотаріусом ОСОБА_5 за № 1093, сторони дійшли згоди, що після розірвання шлюбу у встановленому законом порядку дитина проживатиме з ОСОБА_15, батько зобов»язався сплачувати аліменти та приймати участь у вихованні сина (а.с.14-15).

Позивачка змінила прізвище з ОСОБА_15 на ОСОБА_1, зареєструвавши шлюб з ОСОБА_16 26.01.2010 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.8).

28.07.2004 ОСОБА_6- дарувальник, з одного боку та ОСОБА_3 і ОСОБА_15, які діють як законні представники від імені малолітнього сина ОСОБА_2 - обдаровуваного, уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1 Договір посвідчений державним нотаріусом П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Дмитренко В.М. в реєстрі №8-1769. Даний факт визнаний сторонами.

Зазначена вище квартира АДРЕСА_1 яка складається з чотирьох кімнат, має розмір загальної площі 171,80 кв.м, в тому числі жилої - 115,20 кв.м. є спірною.Договір дарування на час звернення позивачки до суду в інтересах дитини сторонами договору не оспорювався.

Позивач і відповідач підтвердили в судовому засіданні, що 01.02.2007 року вони досягли угоди, яку склали письмово в присутності свідків ОСОБА_18. та ОСОБА_19, про поділ спільного майна подружжя та врегулювання відносин. Поряд з іншим рухомим та нерухомими майном, таким як земельна ділянка, гаражні бокси, автомобілі, власна справа, квартири, сторонни домовились, що спірна квартира не змінює свій статус - тобто належить сину ОСОБА_4; ОСОБА_20 (позивачка у справі) та ОСОБА_2 продовжують проживати у квартирі, ОСОБА_18 самостійно несе витрати по утриманню квартири; ОСОБА_3 (відповідач) не буде проживати в квартирі, може приходити в якості гостя за попередньою домовленістю з ОСОБА_18. ОСОБА_3 на квартиру, як на власність, не претендує. ОСОБА_3 зобов»язується забрати свої особисті речі з квартири до 15.02.2007 року, якщо сторони не домовляться про інше. ОСОБА_3 зобов»язується передати ОСОБА_18 ключі від квартири до 15.02.2007 року В квартирі не має права проживати інший чоловік крім ОСОБА_2. Крім того, зазначено, що ОСОБА_2 проживає з ОСОБА_18. Також сторони врегулювали разові виплати щомісячні аліменти, тощо (а.с.72)

Сторони підтвердили в судовому засіданні, що після розірвання шлюбу позивачка з сином залишили спірну квартиру і тривалий час її здавали в оренду, що підтверджується рядом договорів оренди.

З наданої позивачкою довідки ПАТ «Приватбанк» вбачається, що на відкритий ОСОБА_15 рахунок з 01.01.2009 року по 05.07.2010 року призначення платежу «аліменти» не надходили (а.с.16). Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту сплати аліментів.

Позивачка зазначила, що вона дотримуючись домовленостей не проживала з сином у спірній квартирі, оскільки відповідач був проти проживання в ній її чоловіка.

Відповідно до довідки форми №3 від 24.03.2014 року особистий рахунок у спірній квартирі значиться за ОСОБА_6, колишнім власником, у квартирі ніхто не зареєстрований.(а.с.74).

Таким чином, судом встановлено, що сторони при розірванні шлюбу дійшли домовленості щодо порядку користування спірною квартирою. З врахуванням того, що батько і мати є законними представниками сина і мають право з ним проживати, спору про місце проживання сина не виникло, за домовленістю власник майна проживає з матір»ю.

Основним Законом - ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Зазначеній вище нормі слідує ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, відповідно до якї право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зазначені вимоги містять і ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 10 Загальної декларації прав людини.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жило приміщення.

Оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази та враховуючи вищевикладене суд вважає доведеним право неповнолітнього ОСОБА_2 на володіння, користування та розпорядження своєю власністю - квартирою АДРЕСА_1 в порядку, визначеному цивільним законодавством для неповнолітніх. Враховуючи, що він проживає з матір»ю, яка підтримує його бажання проживати у своїй квартирі і може забезпечити її утримання, чинення перешкод іншим з законних представників в цьому є незаконним.

Вирішуючи питання стосовно наявності факту чинення перешкод неповнолітньому у здійсненні права власності суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.7 ст. 177 СК України батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно,якщо інше не передбачено договором між ними.

Відповідно до вимог ст. 160 СК України сторони на час розлучення досягли згоди стосовно проживання малолітнього ОСОБА_2 з матір»ю та домовились щодо порядку управління майном - квартирою. Разом з тим, на час звернення до суду ОСОБА_2 виповнилось 15 років і відповідно до вимог ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Неповнолітній ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив суду, що він бажає проживати у спірній квартирі, яка належить йому. Ключі від квартири у нього забрав батько восени 2013 року і сказав, що наглядати за квартирою буде бабуся, проте остання заявила, що ця квартира належить батьку. Пояснив, що він часто знаходиться на Оболоні біля будинку АДРЕСА_1 бачить, що у вікнах горить світло, біля під»їзду стоїть автомобіль батька. Декілька разів він дзвонив у двері та чув їх голоси в квартирі. З батьком він жити не бажає. З матір»ю та відчимом проживають в орендованій квартирі, проте оренда закінчилась і вирішили переїхати. Переселенням займався чоловік мами, коли він з позивачкою відпочивав за кордоном. Проте відповідачі зламали замки, всі речі викинули.

Пояснив, що батько зі своєю сім»єю проживає у спірній квартирі і сказав йому, що з квартири не виїде. 2 місяці приблизно з серпня до жовтня 2013 року він проживав з батьком у спірній квартирі, проте йому не комфортно з його дружиною. Коли він приїхав одного разу, його вигнала дружина батька, а останній підтримав. Дружина батька викинула його куртку за двері, сказала, що домовилась з батьком, що сина там не буде. Ключі від квартири, які він залишив на полиці, дружина батька забрала. Зазначив, що так звані довіреності він написав для батька з його ініціативи та під його тиском. Після чого бачився з батьком рідко. Пояснив, що приходив з матір»ю до квартири і особисто викликав міліцію, коли їх не впускали. Вважає, що батько перешкоджає йому користуватися квартирою.

Суд приймає до уваги пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 та вважає їх логічними, послідовними та правдивими, які підтверджуються, зокрема, і самим відповідачем, який пояснив,що жив з сином у спірній квартирі 2 місяці восени 2013 році, тим, що він не бажає, щоб у квартирі проживав чоловік позивачки і узв»язку з цим просив сина написати йому довіреності.

Факт відсутності у неповнолітнього власника та його матері ключів від спірної квартири підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей Оболонської в м. Києві державної адміністрації (а.с.85), з якого вбачається, що представник служби разом з позивачкою та ОСОБА_2 18.06.2014року не змогли увійти до спірного житла через відсутність ключів. Підтчерджується зверненнями до правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила, що наприкінці вересня 2014 року вона,позивачка,ОСОБА_2 приходили до спірної квартири, двері якої відчинила дружина відповідача. Свідку відомо із колишнього дружнього спілкування зі сторонами, що спірна квартира була куплена фіктивно на бабусю, вона ніколи в ній не жила, ремонт не робила. Ключів від квартири позивачі не мають і відповідач не бажає їх проживання в цій квартирі і усіляко перешкоджає цьому. Суд приймає до уваги дані поясення,оскільки вони підтверджуються іншими доказами та поясненнями свідків.

Суд враховує, що заперечуючи проти позовних вимог, відповідач визнає право власності сина, проте просив відмовити у його виселенні, оскільки він та його дружина з дитиною не проживають у спірній квартирі.

Так, свідок ОСОБА_6, мати відповідача пояснила суду, що вважає спірну квартиру своєю, оскільки вона з чоловіком її придбали у 2002 році і дозволили там проживати сім»ї сина. Відповідач сім»ю свою любив, проте його дружина пішла до іншого чоловіка та подала на розлучення. Після розлучення в спірній квартирі ніхто не проживав, квартиру здавали в оренду, гроші витрачала позивачка.

У липні 2013 року вона зайшла до квартири і побачила, що там хтось проживав та звернулась до міліції. Це виявився чоловік позивачки, речі він забрав сам. Зазначила, що вона захищає інтереси свого онука, вважає квартиру своєю і буде за нею доглядати, оскільки батьки цього забезпечити не можуть і не гідні цього. Пояснила, що восени 2013 року відповідач проживав декілька місяців у квартирі з сином, але потім той поїхав до матері. Після чого вона приходить до квартири, включає світло, щоб думали, що в ній живуть. Вважає пояснення онука про те, що його вигнали із квартири - його фантазією, те, що у нього немає ключів - неправдою.

Суд вважає, що свідчення ОСОБА_6 доводять факт чинення перешкод власнику у користуванні майном відповідачем, зокрема, тим, що вона начебто взяла на себе обов»язок доглядати за квартирою до повноліття онука, вона вважає неналежним виховання онука його відчимом і не бажає їх проживання в цій квартирі як і сам відповідач. Разом з тим, свідок не заперечувала право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру. Суд критично відноситься до пояснень данного свідка про те, що відповідач з сім»єю не проживає в цій квартирі, оскільки вони є суперечливими. Зокрема, суперечливими є відповіді про те, що вона приходить і включає світло начебто в квартирі живуть, та свідок повідомивши про те, що вона сплачує за житлово-комунальні послуги з відповідачем, не повідомила про оплату нею та встановлення інтернету, користуання ним.

Судом встановлено, що відповідно до довідки ПРаТ «ОСОБА_21 Нетворк» від 12.12.2014 року абонент за адресою АДРЕСА_1 звернувся з заявкою про підключення 20.08.2013 року, згодом здійснювалось активація, користування,в тому числі ТБ приставкою. Виклики та звернення здійснювалися с серпні по жовтень 2013 року, а потім з 22.09.2014 року по 11.12.2014 року (а.с.176-185). З наряду на технічне обслуговування від 11.09.2014 року вбачається, що абонентами є ОСОБА_22 (дружина відповідача) та ОСОБА_3 Зазначено, що у 2013 році абонентам встановлено СТБ по вай фай та 11.09.2014 року абонент просить прокласти кабель через стіну.

Зазначений вище доказ спростовує пояснення відповідача та свідка про те, що в квартирі ніхто не проживає, оскільки логічних пояснень даному факту відповідач не надав. Як і не надав суду пояснень, з якою метою він отримав від неповнолітнього сина власноруч написані довіреності 10.11.2013 року про заборону знаходитись у спірній квартирі ОСОБА_16, чоловіку матері,та виконання заборони надав батькові (а.с.166).

У другій довіреності власноруч написаній неповнолітнім ОСОБА_2 10.11.2013 року він передає своєму батькові право управління квартирою, яку подарувала йому бабуся (а.с.165).

Оригінали цих довіреностей знаходяться у відповідача, дата їх написання листопад 2013 року співпадає з поясненнями сторін про термін спільного проживання протягом 2 місяців батька з сином та характер і зміст написання розписок свідчить про непогодження батька щодо права користування сином квартирою.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони у справі як законні представники свого неповнолітнього сина дійшли згоди щодо порядку користування спірною квартирою, яку виклали в письмовій угоді 01.02.2007 року. Користуватися спірною квартирою за данною угодою повинні позивачка з сином, спір з данного питання не виникав до того часу, поки син та його мати з чоловіком не наважилися вселитися до квартири влітку 2013 року, що визнано сторонами. Після чого відповідач вирішив проживати з сином в спірній квартирі, проте спільне проживання внаслідок конфліктної ситуації не склалось і восени 2013 року ОСОБА_2 повернувся до матері. Доказів про виселення із спірної квартири відповідача з сім»єю суду не надано як і доказів проживання його за іншою адресою.

Оцінюючи поясення відповідача у сукупності із наведеними вище доказами, суд приходить до висновку про здійснення перешкод та впливу відповідачем на неповнолітнього сина з метою вирішити питання щодо користування спірною квартирою на власний розсуд без врахування інтересу дитини та думки його матері та, крім того, відповідач не довів, які саме інтереси сина він захищає, та виявив неповагу до дитини заявивши,що той дав неправдиві пояснення суду щодо наявності у нього ключів від квартири.

Відповідачем не надано суду письмових доказів проживання його с сім»єю за іншою адресою, користування іншою жилою площею.

Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14 наддали суду пояснення щодо непроживання відповідача у спірній квартирі з осені 2013 року..

Так свідок ОСОБА_10 сусідка пояснила,що до літа 2013 року спірна квартира звалась в оренду, наразі вона не знає, хто в ній живе, проте знає, що батько не може чинити перешкоди сину у проживанні в квартирі.

Свідок ОСОБА_11 консьерж будинку підтвердила, що влітку 2014 року приходив Костя з матір»ю та до квартири не потрапили. Їй відомо, що наразі у квартирі ніхто не проживає. Чи вселявся або виселявся хто-небудь з квартири влітку-восени 2013 року вона не пам»ятає. Працює через добу та 5 діб. Деякий час проживав у квартирі відповідач з сином, обставини виселення їй не відомі, дружину відповідача вона не бачила.

Свідок ОСОБА_12 доглядає онуків у квартирі напроти спірної та пояснила, що наразі у квартирі ніхто не живе.Навесні 2013 року вона бачила на подвір»ї будинку Костю зі скейтом, зустрічала дружину відповідача з дівчинкою. Костя до осені 2013 року проживав у спірній квартирі. З осені 2013 року вона відповідача за спірною адресою не зустрічала,де він проживає, не знає.

Свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що працювала нянею дитини ОСОБА_3та його дружини Аї Семенівни до літа 2013 року. Їй не відомо, де проживає родина відповідача з 2014 року, про спірну квартиру їй також нічого не відомо. Кожного літа дружина відповідача з дитиною проживають у неї в м.Богуславі. Так вони перебували у неї з квітня-травня по листопад 2014 року.

Свідок ОСОБА_14 працювала консьержем за спірною адресою. Підтвердила, що Костя проживав з батьком з кінця серпня початок вересня 2013 року. Причин повернення до матері, не знає. Пояснила, що наразі у спірній квартирі ніхто не проживає. При цьому зазначила,що 14.12.2014 року до будинку приходили міліціонери та жінка,її відтіснили та пройшли, намагалися з»ясувати, хто проживає у квартирі. Їй самій нічого про вселення або виселення із даної квартири не відомо. До квартири приходять ОСОБА_3та ОСОБА_6, сплачують послуги. Вона працює 7-8 днів на місяць. Обставини виселення відповідача їй не відомі.

Оцінюючи пояснення даних свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14 поряд з іншими доказами, суд вважає їх неповними щодо обставин проживання відповідача з родиною у спірній квартирі з осені 2013 року - у спірній квартирі вони не були, обставин виселення відповідача ніхто не підтвердив, хоча зазначили, що він там проживав Всі свічать,що відповідач наразі не проживає в квартирі, проте коли він виїхав, не знають. Таким чином, суд відноситься до пояснень свідків про непроживання відповідача з жовтня 2013 року по даний час критично і не приймає як належний доказ.

Враховуючи викладене суд вважає доведеним в судовому засіданні обставини проживання сім»єю сторін, розлучення та домовленностей щодо проживання ОСОБА_2 з матір»ю у спірній квартирі, які батько не виконує з посиланням на можливість проживанняв квартирі чоловіка позивачки. Судом встановлено, що сторонни, втому числі ОСОБА_6 ніколи не оспорювали право власності неповнолітнього ОСОБА_2 на спірну квартиру. Після закінчення договору оренди даної квартири влітку 2013 року у спірній квартирі проживав ОСОБА_2 з батьком та його сім»єю до вересня-жовтня 2013 року, після чого через конфліктну ситуацію син повернувся до матері, ключі від квартири у нього забрав відповідач, залишивши їх у себе, тим самим вчинивши перешкоду власнику у користуванні квартирою з особистих міркувань. Відповідач проживав з дружиною у спірній квартирі станом на час звернення позивачки в інтересах сина до суду, тобто на січень 2014 року. Заперечення відповідача проти виселення з тих підстав, що він не проживає у спірній квартирі суд вважає нелогічними і відноситься до них критично. Доводи про його непроживання після відкриття провадження у даній справі суд вважає необґрунтованими і недоведеними належними та допустимими доказами у справі. Відповідач не довів і факт його проживання з родиною за іншою адерсою. Також відповідач не заявляв позов про встановлення порядку управління майном неповнолітнього сина або про бажання проживати постійно з ним.

Разом з тим сам факт підтвердження відповідачем його небажання, щоб син з матрі»ю проживав у квартирі, яка сину належить, та ненадання дублікату ключів від квартири, вже є доказом чинення перешкод у користуванні власністю. Суд вважає, що навіть в якості законного представника неповнолітнього як його батько , відповідач не має права перешкоджати власнику здійснити свої права користування житлом шляхом встановлення умов та віку користування не довівши наявність такої потреби та оселятися зі своєю родиною навіть тимчасово. Також суд враховуючи, що за віком неповнолітній ОСОБА_2 (16 років) вже має право самостійно обирати, з ким з батьків йому проживати. Посилання відповідача на його небажання, щоб син проживав у спірній квартирі з відчимом начебто пояснюючи інтересами сина, є нелогічними, оскільки син і так проживає з відчимом тільки в орендованій квартирі.

Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності забрані у справі докази, суд вважає позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про захист права власності та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом його вселення та виселення відповідача з родиною обґрнутованим і доведеним, а отже таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.10Загальної декларації прав людини,ст.ст. 16, 319, 321 ЦК України, ст. 116 ЖК України, ст.ст. 30, 60, 61, 88,212-214 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, виселення та вселення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 а саме:

виселити ОСОБА_3, (ІПН НОМЕР_1) з членами його родини, які фактично мешкають з ним, із квартири АДРЕСА_1

вселити неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якого діє ОСОБА_1, в квартиру АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 судові витрати в сумі судового збору 229 (двісті двадцять дев»ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Богдан О.О.