АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2185/15 Справа № 209/2061/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шендрик К. Л. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.

при секретарі - Видюковій Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 квітня 2014 року

по справі за поданням державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2 звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 до виконання ним аліментних зобов'язань згідно рішення суду по виконавчому листу № 2023/3524 від 26 грудня 2012 року, виданого Куп'янським мыськрайонним судом Харківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 03 серпня 2012 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 01 березня 2013 року відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" ним було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Боржник є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, добровільно рішення суду не виконує, кошти на утримання дитини не сплачує, свої доходи приховує, а згідно складеного розрахунку, ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 28 березня 2014 року становить 15556,20 грн., а тому просили задовольнити їх подання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 квітня 2014 року в задоволенні подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції - відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції просить скасувати ухвалу суду та задовольнити подання державного виконавця.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали районного суду та задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, виконавчий № 2023/3524 від 26 грудня 2012 року, виданого Куп'янським мыськрайонним судом Харківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 03 серпня 2012 року, знаходиться на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (а.с.5).

Згідно довідки про розрахунок заборгованості ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 28 березня 2014 року становить 15556,20 грн (а.с.3).

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції посилався на ст. ст. 377-1 ЦПК України та виходив із того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження факту ухилення боржником від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, згідно ч. 2 ст. 6 цього Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно п. 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ч.2 та п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України", громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України" встановлено, що на державну прикордонну службу покладається, зокрема, запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", які спрямовані на погашення заборгованості. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Також доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, та фактично є незгодою з висновками суду по оцінці наданих доказів та існуючих обставин справи, тож суд дійшов вірного висновку щодо необхідності відмовити державному виконавцеві в задоволенні подання щодо обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_3

Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню через свою недоведеність, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції- відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 квітня 2014 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Макаров М.О.

Судді Максюта Ж.І.

Прозорова М.Л.