20 січня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.,
при секретарі Голубніченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Житлово-будівельний кооператив №379, про визнання права власності на квартиру,-
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Житлово-будівельний кооператив №379, про визнання права власності на квартиру, в обґрунтування позову зазначивши, що на підставі ордеру №1954 від 25.07.1986 квартира АДРЕСА_1 була видана на склад сім'ї з чотирьох чоловік, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 З цього часу вони вселилися та стали проживати в зазначеній квартирі. В період шлюбу позивачка разом з чоловіком повістю сплатили вартість вищезазначеної кооперативної квартири в розмірі 8344 руб. 76 коп.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.
Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.
Спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_5, яка відмовилася від спадщини на користь матері ОСОБА_1
Позивачка з 1986 року постійно проживала в зазначеній квартирі і після смерті чоловіка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.
В жовтні 2014 року позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 22.10.2014 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на момент смерті спадкодавця, право власності на зазначене спадкове майно у померлого ОСОБА_3 не виникло.
На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 як спільна сумісна власність подружжя; визнати за нею право власності на ? частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_3
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник відповідача Дніпропетровської міської ради до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Представник 3-ї особи - Житлово-будівельного кооперативу №379 в судове засідання не з'явився, надавши заяви з проханням слухати справу за їх відсутності, просили позов задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Дана норма права кореспондується з положеннями ст.19-1 Закону України «Про кооперацію».
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що: б) при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.
Судом встановлено, що 05.06.1982 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8).
Згідно ордеру №1954 від 25 липня 1986 року квартира АДРЕСА_1 була видана на склад сім'ї з чотирьох чоловік, а саме чоловіка позивача - ОСОБА_3, позивача - ОСОБА_1, доньку позивача від першого шлюбу ОСОБА_7, та на ОСОБА_5, доньку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.30).
За довідкою ЖБК № 379 від 01.10.1992 за № 224 вартість кооперативної квартири АДРЕСА_1 в розмірі 8344 руб. 76 коп. сплачена у повному обсязі (а.с.31).
Оскільки пай було виплачено в період шлюбу, то квартира АДРЕСА_1, відповідно до ст. 22 КпШС (в редакції 1969 року), є спільною власністю подружжя та належить їм по ? частині кожному.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 1339 від 30 липня 2001 року (а.с.6).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1.
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до 1 січня 2004 року, до правовідносин зі спадкування майна ОСОБА_3 застосовується Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року.
Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.
У відповідності до вимог ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Спадкоємцями першої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_5
Донька померлого - ОСОБА_5 відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, що підтверджується відповіддю Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 30.12.2014 за Вих. № 4840/01-16, наявного в матеріалах справи.
ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_3 прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.
За змістом ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
В жовтні 2014 року позивачка звернулася через свого представника ОСОБА_8 до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка.
Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. від 22.10.2014 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 право власності на вищезазначене майно у останнього не виникло.
Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, а тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 як спільна сумісна власність подружжя; визнати за ОСОБА_1, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.
Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку судові витрати з відповідача не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялася.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 222, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Житлово-будівельного кооперативу №379 про визнання права власності на квартиру - задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності у спільному майні подружжя на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.
Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя О.Б.Подорець