Справа № 129/2598/14-ц Провадження № 22-ц/772/1460/2015Головуючий в суді першої інстанції Швидкий О. В.
Категорія 50 Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від 28 травня 2015 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: судді Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Копаничук С.Г.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

за участю сторін у справі : відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання. Посилається на те, що згідно рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.06.2013 року шлюб між його батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.

Рішенням Гайсинського районного суду від 13.08.2014 року з ОСОБА_2 на його користь було стягнуто аліменти на період навчання в розмірі 1200 грн. до закінчення навчання 30.06.2014 року.

Після 30.06.2014 року він продовжує навчання на 5 курсі механіко-машинобудівному інституті національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на денній формі за держзамовленням, термін навчання до 30.06.2016 року. Тому під час навчання не має змоги працювати, та у такий спосіб утримувати себе. На даний час повністю перебуває на утриманні матері. Проте, мати самостійно неспроможна його повністю забезпечувати, так як його мінімальні щомісячні витрати становлять близько 3 000 грн. Крім того, на утриманні його матері також перебуває його сестра Уляна, 1996 р.н. Його батько - відповідач у справі добровільно не виконує свій батьківський обов'язок та матеріальної допомоги під час продовження навчання не надає, хоча має таку можливість її, оскільки з 20.10.1997 року і по даний час ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність та має стабільні доходи. У зв'язку з цим ОСОБА_3 змушений був звернутися до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на період навчання - до 30.06.2016 року, але не більше до досягнення ним 23 років.

В ході розгляду справи, у листопаді 2014 року позивач у справі ОСОБА_3 уточнив свої позовні вимоги, згідно яких просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на період навчання аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним 23 років, а також витрати на правову допомогу в сумі 200 грн. (а.с.47).

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти для його утримання в твердій грошовій сумі 500 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 19.09.2014 р. і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 243,60 грн. судового збору (а.с.135-136).

В апеляційній скарзі скаржник - позивач у справі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції від 30 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Просив рішення суду залишити без змін.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції апелянт - позивач у справі ОСОБА_3 не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Свою апеляційну скаргу повністю підтримує та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1 п.1, 3, 4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_3, який на даний час є повнолітнім та продовжує навчання на п'ятому курсі механіко-машинобудівного інституту Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». Однак, добровільно законного обов'язку по утриманню своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання він не виконує, хоча має таку можливість, оскільки зареєстрований як фізична особа-підприємець в Гайсинській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області і отримує мінливий дохід, у зв'язку з чим прийшов до висновку, що з нього слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 500 грн.

Щодо заперечення відповідача про стягнення аліментів на період навчання до виповнення 23 років в запропонованому позивачем розмірі 2 500 грн., то суд першої інстанції вважає, що врахував у поєднані із законними інтересами як позивача, так і відповідача.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись висновками суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів в сумі 500 грн., оскільки судом першої інстанції в цій частині неповно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, а тому доводи апеляційної скарги дають підстави вважати, що висновки суду не повністю відповідають обставинам справи та дають достатні підстави для зміни рішення суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Нормами статі 201 Сімейного кодексу України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу.

Статтею 198 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст.199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання покладено на обох батьків.

Як було встановлено в ході розгляду справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, згідно рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 серпня 2014 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 стягувались аліменти на період навчання сина з 17.07.2013 року до 30.06.2014 року в розмірі 1200 грн. Проте, згідно довідки, виданої механіко-машинобудівним інститутом національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» №2279 від 08 вересня 2014 року позивач у справі ОСОБА_3 продовжує навчання на 5 курсі механіко-машинобудівного інституту національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на денній формі за держзамовленням, з терміном навчання до 30.06.2016 року.

Відповідно до довідки, виданої матері позивача у справі ОСОБА_3 - ОСОБА_4 Виконавчим комітетом Гайсинської міської ради Вінницької області №3058 від 09.09.2014 року ОСОБА_3, 1994 року народження, на період навчання тимчасово знятий з реєстрації за місцем проживання своєї матері в АДРЕСА_1, та відповідно до наявної в матеріалах копії паспорта зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_3.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_3, відповідач у справі ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, що свідчить про те, що він має можливість надання матеріальної допомоги на період продовження навчання сином, що й не заперечувалось самим відповідачем, лише в розмірі 500 грн.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, належних доказів, які б свідчили про те, що за станом свого здоров'я він не може працювати, та про наявність на його утриманні інших осіб відповідач суду також не надав, тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має всі можливості утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Колегія суддів вважає, що позивачем в повній мірі були доведені ті обставини, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід, однак обставин, які б свідчили щодо можливості сплати відповідачем аліментів на період навчання саме в розмірі 2500 грн. щомісячно, доведено не було.

Разом з тим, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про те, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував та не врахував обставини, передбачені ст.182 СК України, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Тому з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду слід змінити та збільшити розмір стягуваних аліментів до 700 гривень, враховуючи обставини справи, матеріальний стан відповідача як платника аліментів, а також можливість отримувати позивачем ОСОБА_3 матеріальну допомогу на своє утримання і від матері.

Так, згідно роз'яснень, викладених в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснює сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Також, визначення розміру аліментів у твердому грошовому розмірі не позбавляє права як платника, так і одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України.

Частинами 3, 5 ст.88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.4, 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року змінити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2, аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот)гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 19.09.2014 року, тобто з дня звернення з позовом до суду і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 56 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 судовий збір в дохід держави за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 121 грн. 80 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. О.В. Ковальчук

С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом.

Суддя : В.М. Медяний