Провадження № 22-ц/780/3792/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 58 22.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Волохова Л.А., Олійника В.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої пенсії,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що з 01.04.1992 року за заявою відповідачки ОСОБА_2 їй було призначено пенсію за віком. Однак 05.05.2010 року з листа Головного управління ПФУ у Київській області позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_2 з 01.12.1989 року вже отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_3, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач посилався на те, що відповідно до законодавства особам, що мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, а суми пенсій, виплачені надміру, мають бути повернуті. Відповідачкою добровільно було повернуто 23959,15 грн., проте залишилось неповернутою сума 53556,56 грн. Тому позивач, на підставі ст.230 ЦК України, просив стягнути з відповідачки суму боргу у подвійному розмірі.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала. Отримання двох пенсій пояснила помилкою, оскільки вважала, що по втраті годувальника отримує не пенсію, а допомогу. При цьому зауважила, що часткова провина у цьому є і в діях працівників Пенсійного фонду, які не проконтролювали правильність оформлення пенсії та допустили накопичення такої великої суми, просила застосувати позовну давність.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області 53556 грн. 56 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, а провадження у справі закрити. Апелянт посилається на те, що суд не врахував пропуск позивачем строку позовної давності, не залучив до участі у справі Головне управління ПФУ у Київській області, оскільки вина у переплаті коштів по пенсії за такий тривалий період є і у посадових осіб Пенсійного фонду.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідачка з 01.12.1989 р. отримувала пенсію щодо втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_3, а з 01.04.1992 року отримувала ще й пенсію за віком.

Як вбачається з заяви про призначення пенсії за віком, відповідачка зазначила, що пенсія по іншій підставі їй не призначалась.

Згідно з особовим рахунком НОМЕР_1 та атестатом про зняття з обліку, за період з 01.04.1992 по 30.04.2010 р. відповідачка надміру отримала 77515,71 грн. пенсії, з яких добровільно повернула 23959,15 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, не заперечуються сторонами.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції на підставі ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виходив з наявності підстав для стягнення з відповідачки на користь Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області надмірно виплаченої суми пенсії.

Колегія погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Згідно зі ст. 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру, внаслідок зловживань з боку пенсіонера, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Таким чином, суд вірно встановив, що ОСОБА_2 повідомивши Пенсійний фонд про те, що пенсія по іншій підставі їй не призначалась, діяла недобросовісно, а її посилання про юридичну необізнаність не можуть бути підставою для відмови у позові.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції встановивши, що відповідачка звернулась з заявою про утримання частини пенсії до Управління ПФУ у м.Біла Церква 08.07.2010 р., не взяв до уваги її доводи щодо застосування позовної давності.

Проте, колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом у липні 2010 року, тому колегія суддів вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає сума пенсії виплачена надміру в межах трирічного строку, який передує зверненню позивача до суду, оскільки нарахування пенсії, її перерахунок здійснювались щомісячно за час виплати пенсійного забезпечення з 01.04.1992 року, при цьому причини пропуску строку зі зверненням позивача до суду не можуть бути визнані поважними, так як позивач з власної вини своєчасно не з'ясував обставини отримання подвійного пенсійного забезпечення відповідачем.

Колегія суддів встановила, що сума пенсії виплачена відповідачці надміру в межах трирічного строку з липня 2007 року по травень 2010 року складає 44766,46 грн. (748,17+746,17+786,05+792,39+792,39+792,39+16776+17251,74+6081,16), що підтверджується розрахунками пенсійного забезпечення відповідача, надані до суду позивачем (а.с.8).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 коштів, розмір яких має вирішуватися з урахуванням строку позовної давності з відрахуванням суми розміром 23959,15 грн., яку відповідачка повернула добровільно, а саме у розмірі 20807,32 грн. (44766,46-23959,15).

З урахуванням того, що сторони звільнені від оплати судових витрат, то судові витрати відносяться за рахунок держави (ч.2 статті 88 ЦПК України).

Підстав для скасування рішення та закриття провадження у справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року змінити в частині розміру стягнутих із ОСОБА_2 коштів та судових витрат.

Визначити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь Управління Пенсійного фонду України у м.Біла Церква Київської області коштів у сумі 20807 (двадцять тисяч вісімсот сім) грн. 32 коп. Судові витрати віднести за рахунок держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :