РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

30.06.2015 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ЛКП «Львівелектротранс»

про визнання дій незаконними, стягнення недорахованої заробітної плати, компенсацію моральної шкоди та зобов'язання до вчинення дій, суд -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ЛКП "Львівелектротранс", в якому після уточнення позовних вимог просив суд визнати дії колишнього директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 в нарахуванні зарплати незаконними, такими, що призвели до того, що заробітна плата виплачувалася в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» на його користь недоплаченої частини заробітної плати заробітну плату з врахуванням індексу інфляції та 3% штрафних санкцій в розмірі 4303,67 грн.; стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» на його користь компенсацію за нанесену моральну шкоду в розмірі 10000(десять тисяч)грн., зобов'язати директора ЛКП «Львівелектротранс» Васільєва Сергія Вікторовича зробити враховуючи індекс інфляції донарахування та виплатити недонараховану зарплату за час перебування в медичних закладах при проходженні обов'язкового медогляду, як це передбачено ст. 123 КЗпП.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працює у відповідача на посаді водія тролейбуса. Всупереч наказам №54,320, 449, 06а, 543 та ЗУ „Про державний бюджет на 2012р.,„Про державний бюджет на 2013р. адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» розрахунок тарифних ставок не було переглянуто і оплата проводилась без дотримання вимог ст.97 КЗпП України, п.1.1.8. Галузевої Угоди на 2010-2012роки та п.5.2. Колективної Угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки. Крім цього позивач посилається на п.3.1. «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв трамвая та тролейбуса» затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України 15.09.2014 № 444 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2014 р. за № 1181/25958 передбачено перерву для відпочинку та харчування тривалістю не менше 45 хвилин. В порушенні вимог вищевказаного «Положення» адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» у графіках руху не передбачено перерви тривалістю не менше 45 хвилин.

Враховуючи вище викладене позивач та його представник вважають, що дії колишнього директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 в нарахуванні зарплати є незаконними, такими, що призвели до того, що заробітна плата виплачувалася в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної плати. Крім цього, розмір доплати за роботу у нічні години мав би становити 35%, а не 30%, як нараховує ЛКП «Львівелектротранс» посилаючись на додаток №13 Колективної угоди від 25.08.2011р. Вважає, що норма яка закріплена в додатку якою встановлена доплата за роботу у нічний час в розмірі 30% є незаконною, такою, що порушує вимоги ст.16, 97 КЗпП України, вимог Генеральної Угоди та п.1.1. Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013р. також вважає, що неправомірними діями відповідача йому не виплаченозарплату за час перебування в медичних закладах при проходженні обов'язкового медогляду.

Позивач просить суд стягнути на його користь недонараховану зарплату в сумі 4303,67 грн. грн., згідно поданого розрахунку та вважає, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10000 грн. Просить позов задоволити.

Позивач та представник позивача у судому засіданні позов підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеному у позові просить такий задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого і не заперечив позивач та його представник.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що уточнений позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія тролейбуса. На підприємстві для водіїв трамвая встановлена погодинна оплата праці по тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012р.» та статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013р.» розмір мінімальної заробітної плати становить - з 01.07.2012р. - 1102 грн., з 01.10.2012р. - 1118 грн., 01.12.2012р. - 1134 грн., з 01.01.2013р. - 1147 грн., з 01.12.2013р. - 1218 грн.

Згідно наказу № 54 «Про відтермінування застосування норм оплати праці», згідно, якого проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної зарплати встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" з 01.01.2012р. по 31.03.2012р. - 1073 грн. до 01.07.2012р. Наказом ЛКП «Львівелектротранс» № 320 від 04 вересня 2012р.проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати у 1118 грн. встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» з 01.10.2012р. по 31.10.2012р., №449 від 30.11.2012р. проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» з 01.12.2012р. по 31.12.2012р. - 1134 грн. до 01.06.2013р. Наказом ЛКП «Львівелектротранс» №06а від 04.01.2013р. проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» з 01.01.2013р. по 01.12.2013р. - 1147 грн. до 01.07.2013р. Наказом ЛКП «Львівелектротранс» №543 від 29.11.2013р. проводилось відтермінування формування схеми посадових окладів та тарифних ставок виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» 01.01.2014р. - 1218 грн. до 01.06.2014р.Накази видано на підставі пункту 1.1.8 Галузевої угоди на 2010 - 201212р, пункту 5.2. Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки.

В порушення вимог ст. 14 Закону України «Про оплату праці», яка передбачає, що норми колективного договору, які допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше як шість місяців, а також аналогічного положення п.1.1.8. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово- комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012р. та ч.2 ст.97 КЗпП України, відповідач -ЛКП «Львівелектротранс» по спливу шести місяців не провів розрахунок тарифних ставок з мінімальної заробітної плати та проводив позивачу оплату праці з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 1102грн.

25 серпня 2011р. у ЛКП «Львівелектротранс» було прийнято Колективну угоду на 2011- 2013 роки, де у додатку №13 закріплено розмір доплати за роботу у нічні години 30%, що суперечить ст. 16, 97 КЗпП, вимог Генеральної Угоди, яка у додатку №3 передбачає розмір доплати за роботу у нічний час 35 % та п.1.1. Колективної угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки, відповідно до якого Колективна угода передбачає додаткові, згідно з чинним законодавством, положення з оплати і умов праці, соціально-трудові пільги, гарантії та компенсації працівників підприємства і не може погіршувати вимоги чинного трудового законодавства, вимог Генеральної, Галузевої та Регіональної угод.

В поданій позивачем заяві позивач посилається на п.3.1. «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв трамвая та тролейбуса» затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України 15.09.2014 № 444 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2014 р. за № 1181/25958 передбачено перерву для відпочинку та харчування тривалістю не менше 45 хвилин. В порушенні вимог вищевказаного «Положення» адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» у графіках руху не передбачено перерви тривалістю не менше 45 хвилин. Дане «Положення» позивач представив суду.

Крім цього у 2013р. позивач, як водій проходив відповідно до ст. 169 КЗпП обов'язковий медогляд у Львівському обласному державному клінічному наркологічному диспансері, Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері, та у Львівській обласній госпрозрахунковій поліклініці.

В порушенні вимог ст. 123 КЗпП адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» не було оплачено час перебування в цих медичних закладах. На підтвердження даного факту позивач представив листи Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області (ТДІзПП у л.о.).

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку недоплаченої заробітної плати ЛКП «Львівелектротранс» заборговано позивачу 4303,67 грн. При проведенні розрахунку позивач посилається на норми ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці" тап.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Також не враховано вимог «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв трамвая та тролейбуса» та ст. 123 КЗпП, Галузевої Угоди між Міністерством інфраструктури України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2014 - 2015 роки.

Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути недоплаченої частин заробітної плати з врахуванням індексу інфляції та 3% штрафних санкцій в розмірі 4303,67 грн.. При цьому суд вважає, що слід визнати дії колишнього директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 в нарахуванні зарплати незаконними, такими, що призвели до того, що заробітна плата виплачувалася в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати, та зобов'язати директора ЛКП «Львівелектротранс» Васільєва Сергія Вікторовича зробити донарахування та виплатити недонараховану зарплату за час перебування в медичних закладах при проходженні обов'язкового медогляду, як це передбачено ст. 123 КЗпП.

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався лише на те, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода яку він оцінює у 10000грн.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд допускає можливість заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача та приходить до висновку про заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок порушення його прав та спричинення моральних страждань, проте оцінює її у розмірі значно меншому ніж заявлено у позові, а тому з відповідача ЛКП «Львівелектротранс» на користь позивача слід стягнути 3000 грн. відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань, їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості. Однак в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково, в сумі 3000 грн., оскільки, позивач зазнав багато принижень зі сторони відповідача, безпідставної тяганини, щоб повернути зароблені тяжкою працею кошти, витрачав час на судові засідання з метою встановлення істини.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 27, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, ст.ст.97,123, 169, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 14, 25 Закону України «Про оплату праці», суд,-

вирішив:

уточнений позов задовольнити частково.

Визнати дії колишнього директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 в нарахуванні зарплати незаконними, такими, що призвели до того, що заробітна плата виплачувалася в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 недоплачену частину заробітної плати з врахуванням індексу інфляції та 3% штрафних санкцій в розмірі 4303(чотири тисячі триста три)грн. 67 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000(три тисячі)грн.

Зобов'язати директора ЛКП «Львівелектротранс» Васільєва Сергія Вікторовича зробити донарахування та виплатити недонараховану зарплату за час перебування в медичних закладах при проходженні обов'язкового медогляду, як це передбачено ст. 123 КЗпП.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» в користь держави 243,60 грн.(двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.