РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Онупко М.Ю.,

за участю секретаря - Вовк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Теленкова Ірина Вікторівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа державний нотаріус Сьомої Харківської державної нотаріальної контори (далі - Сьома ХДНК) Теленкова І.В. в якому просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_8 ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 січня 2015 року було замінено неналежного відповідача Харківську міську раду на належних відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, у вищевказаній цивільній справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1. З померлим він не спілкувався внаслідок того, що коли йому виповнилось три роки батько вигнав позивача та його матір - ОСОБА_9, з квартири за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому батько розлучився з його матір'ю та в судовому порядку анулював їх прописку у вищезазначеній квартирі. За рішенням суду з батька позивача були стягнуті аліменти на утримання позивача, однак дане рішення суду він не виконував та не допомагав його матері, не бачився з позивачем.

Після смерті батька його дружина ОСОБА_2 не повідомила позивача про смерть батька, хоча знала про його існування. Про смерть батька позивач дізнався від сторонньої особи тільки 22-23 листопада 2014 року, після чого звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, де 02 грудня 2014 року отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_7, актовий запис №6515 від 03.05.2014 р. Після смерті батька позивача відкрилась спадщина на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та однокімнатну квартиру, розташовану на АДРЕСА_2, автомобіль марки Фольксваген. Все це майно належало батькові на праві особистої приватної власності.

Спадкоємцями першої черги після смерті батька є позивач, його дружина ОСОБА_2, її малолітній син та ще один повнолітній син померлого. В день отримання свідоцтва про смерть батька, а саме 02.12.2014 року, позивач одразу звернувся до Сьомої ХДНК із заявою про прийняття спадщини.

Однак, постановою державного нотаріуса Сьомої ХДНК Теленковою І.В. від 02.12.2014 року, позивачу відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, що належало на праві приватної власності батьку позивачу, у зв'язку з пропуском ним шестимісячного строку для прийняття спадщини, який сплинув 02.11.2014 року. Позивач вважає, що причина пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, так як дружина батька ОСОБА_2, знаючи про існування позивача, приховала від нього факт смерті батька, чим умисно перешкодила йому у прийняття спадкового майна.

В судовому засіданні позивач та його представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаюсь на обставини викладені в позовній заяві

Представник позивача ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та зазначила, що покійний батько позивача за життя будь-якої участі у вихованні позивача не приймав, майже не провідував дитину, не проявляв до нього батьківського піклування, не цікавиться його життям та вихованням, духовним, моральним та фізичним розвитком, був байдужий до долі своєї дитини, чим фактично ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказані обставини в сукупності потягли виникнення у позивача негативного відношення до його батька, тому до самої смерті батька відносини між ними носили формальний характер та були дуже напруженими.

21 листопада 2014 позивачу в соціальній мережі «ВКонтакте» прийшло повідомлення від ОСОБА_11, про те, що батько позивача помер близько півроку тому і про це вона дізналась від своєї хрещеної матері.

Дана інформація була для позивача несподіванкою, так як дружина померлого батька - відповідач ОСОБА_2, не повідомила позивача про цю подію, хоча знала про існування позивача. Для перевірки цієї інформації позивач став телефонувати на домашній номер телефону померлого батька, однак на дзвінки ніхто не відповідав. Тому 02.12.2014р. позивач звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову РС ХМУЮ, де він отримав свідоцтво про смерть і дізнався про день смерті батька - ІНФОРМАЦІЯ_3 року. В цей же день позивач звернувся до Державної нотаріальної контори Комінтернівського району м. Харкова з заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у зв'язку із закінченням піврічного терміну. Зазначила, що вважає вказані обставини поважними та просила задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_12 у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали в повному обсязі та пояснили, що відповідачу ОСОБА_3 також не було відомо про смерть батька, про його смерть він дізнався випадково від сусідів. Після чого звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У зв'язку з викладеним вважають, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини є поважними.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_13 заперечували проти позовних вимог позивача. Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що померлий ОСОБА_7 довгий час хворів та вона його доглядала. Позивач не з'являвся відвідати батька більше п'яти років. Про смерть ОСОБА_7 вона не повідомила позивача тому, що не знала номер телефону позивача, та була зайнята організацією похорон. Номери телефону позивача знав померлий ОСОБА_7, який телефонував позивачу та повідомляв про смерть діда та баби. Про ОСОБА_3 їй стало відомо в нотаріальній конторі, чоловік про нього не розповідав, а тому про його існування їй не було відомо до вказаного моменту.

Позивач ОСОБА_1 останні роки життя ОСОБА_7 не з'являвся до батька, ухилявся від зустрічі з ним. Її покійний чоловік ОСОБА_7 неодноразово телефонував позивачу, вітав його з святами та днем народження. Однак син ухилявся від спілкування з батьком після того, як померлий став тяжко хворіти. В спірному житловому приміщенні на яке претендує позивач мешкає малолітня дитина ОСОБА_4. Зазначили, що вважають причини пропуску строку прийняття спадщини неповажними та просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Третя особа - державний нотаріус Сьомої ХДНК Теленкова І.В. в судове засідання не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши докази та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до Свідоцтва про народження № НОМЕР_3 від 29.05.1985 року встановлено, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с. 8).

З свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 від 11.05.1988 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було розірвано 11.05.1988 року (а.с.10).

На підставі повторно виданого Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, встановлено, що ОСОБА_7, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина.

З інформації наданої Сьомої ХДНК на запит суду встановлено, що після ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року було заведено спадкову справу №449/2014, згідно до якої після померлого до Сьомої ХДНК зареєстровані спадкоємці: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Також 02.12.2014 року з заявою про прийняття спадщини після померлого звернувся позивач ОСОБА_1 (а.с. 26-115)

Постановою державного нотаріусу Сьомої ХДНК Теленкової І.В. №3055/02-31 від 02.12.2014 року позивачу відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтв про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, що належало на праві приватної власності батькові позивача - померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року - ОСОБА_7 (а.с. 11).

В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_9, яка пояснила, що вона є матір'ю позивача. 21.11.2014 року їй зателефонував син та запитав, що вона знає про його батька. На що вона відповіла, що їй нічого про його батька не відомо, оскільки тривалий час вони не спілкувалися. Також син повідомив їй, що з соціальної мережі «ВКонтакте» від ОСОБА_11, яка є донькою колишньої співмешканки батька, йому стало відомо про смерть батька. Після чого син звернувся до РАЦС, де отримав довідку з якої йому стало відомо про дату смерті батька. Окрім того, зазначила, що батько позивача після розлучення сплачував аліменти на утримання сина у незначному розмірі, а в подальшому взагалі не приймав участі в утриманні сина.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, що соціальних мережах з ним зв'язалась ОСОБА_11, яка є колишньою падчеркою його батька, та запитала його, чи відомо йому про смерть батька. Також зазначив, що намагався підтримувати стосунки з батьком до смерті діда у 2007 році. Після чого між ними відбулася сварка та вони припинили спілкування. Про смерть батька йому повідомила ОСОБА_11. Відразу ж після цього, 21.11.2014 року він намагався зателефонувати батьку за його домашнім телефоном, однак на його дзвінок ніхто не відповів.

Про хворобу батька йому не було відомо, оскільки вони не бачились, а на фотокартці зі сторінки батька в соціальній мережі «ВКонтакте» батько виглядав здоровим та був зображений зі своїм сином ОСОБА_4.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідача ОСОБА_2, та постійно відвідував свою доньку з її чоловіком за місцем їх проживання. На протязі останніх 6 років він не зустрічав позивача та відповідача ОСОБА_3 у помешканні їх батька. Зі слів померлого йому відомо про те, що він надавав матеріальну допомогу позивачу, та після смерті баби та діда телефонував позивачу, однак він не приїхав. Внаслідок хвороби, викликаною Чорнобильською катастрофою ОСОБА_7, мав проблеми з здоров'ям та погано самостійно пересувався. Про смерть ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року свідку стало відомо від його доньки. Синам померлого про смерть батька вони не повідомляли, оскільки їм не було відомо їх домашні адреси.

Суд не має підстав для сумніву стосовно об'єктивності пояснень вищезазначених свідків.

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 до суду в якості свідка була викликана для дачі пояснень ОСОБА_16

До канцелярії суду 05.02.2015 року надійшли письмові пояснення свідка ОСОБА_16, в яких остання зазначила, що не може з'явитися до суду у зв'язку з хворобою та вказала, що вона кожного дня на протязі більше шести років була в квартирі АДРЕСА_1 та жодного разу не бачила ні ОСОБА_3., ні ОСОБА_1 (а.с. 166-167).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 зазначила про те, що свідком ОСОБА_16 надані письмові пояснення, у зв'язку з чим вона не вважає за необхідне викликати вказану особи до судового засідання для дачі пояснень.

Порядок допиту свідків в судовому засіданні встановлено ст. 180 ЦПК України.

У відповідності до положень ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», встановлено, що не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази.

Згідно до положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового чи особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

З наданих письмових пояснень ОСОБА_16, не вбачається обставин, які унеможливлюють її явку до суду для дачі пояснень в судовому засіданні.

Також позивачем в якості доказу у справі було надано роздруківку його переписки у соціальній інтернетмережі ніби то з ОСОБА_11, з якої йому стало відомо про смерть батька.

Однак, з вказаній роздруківки листування не можливо встановити хто є учасниками вказаної переписки, відсутні дані (реквізити) та імена осіб.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України ).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Разом з цим, у відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тому, ураховуючи викладене, правила ч. З ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах на спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування причини пропуску строку на прийняття спадщини після померлого батька, позивач посилався на те, що йому не було відомо про смерть батька, що є поважною причиною для пропуску ним передбаченого законодавством строку звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса після померлого батька.

З наведеного вище вбачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку коли такий строк пропущено з поважних причин. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Однак, звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач не надав будь-яких доказів, які підтверджують, що строк був пропущений з поважних причин та причини його пропуску пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача.

Сама по собі необізнаність позивача про смерть батька, з яким він проживав у одному місті, не є поважною причиною, пов'язаною з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, і тому не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для її прийняття.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-218 ЦПК України, ст. ст. 1270, 1269, 1268, 1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Теленкова Ірина Вікторівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. Ю. Онупко