Справа № 507/694/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р. смт. Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Вужиловського О.В.

при секретарі Вододюк В.В.

з участю відповідача - ОСОБА_1

представника Любашівської РДА - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, служби у справах дітей Любашівської районної державної адміністрації Одеської області про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 25.05.2015 року з позовом до відповідачів про виселення. В обгрунтуваня своїх вимог, позивач вказує, що в 2008 році відповідач ОСОБА_1 отримав споживчий кредит в сумі 10430,45 доларів США та зобовязався його повернути до 25.07.2013 року. При цьому було укладено договір іпотеки нерухомого майна. Однак, відповідач свої зобовязання не виконав. В звязку з викладеним, 09 січня 2013 року судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок відповідача ОСОБА_1, який розташований в с.Солтанівка Любашівського району Одеської області. В подальшому позивач попередив ОСОБА_1 про необхідність звільнення жилого будинку, однак він не виселився. Тому, позивач звернувся до суду з позовом про виселення відповідача ОСОБА_6 та членів його сімї ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Просив задовольнити позов повністю, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він отримав дійсно кредит на лікування доньки. Однак, в звязку з різким зростом курсу долара США він не взмозі його повністю погасити.

Представник служби в справах дітей Любашівської РДА позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог до малолітнього ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_4 про їх виселення.

Вислухавши сторони. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого.

Як встановлено в судовому засіданні, 25.07.2008р. між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобовязався надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 25.07.2008 року по 25.07.2013 року включно в розмірі 10430,49 доларів США, а саме 10000 доларів США на споживчі цілі, 300 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, 78.08 доларів США на сплату страхового платежу страхування майна, 52.41 доларів США на сплату особистого страхування.

Відповідач зобовязався погашати кредит в порядку, сумах та строках визначених кредитним договором, сплачувати проценти за користування кредитом та винагороду.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та відповідачем 25.07.2008р. було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме належний йому житловий будинок в с. Солтанівка Любашівського району Одеської області вартістю 72142.37 грн., що еквівалентно 14896.83 доларів США.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, про що не заперечував в судовому засіданні.

В звязку з невиконанням відповідачем умов договору позивач звернувся до суду і 09 січня 2013 року Любашівським районним судом було ухвалено рішення про звернення стягнення на іпотечне майно, яке було надано ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.07.2008 року в сумі 235668.51 грн., що є еквівалентом 29495.43 Доларів США, а саме на житловий будинок ОСОБА_1 в с.Солтанівка Любашівського району Одеської області, що належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2003 року.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

03.04.2015 року позивачем направлено ОСОБА_1 письмову вимогу про необхідність добровільного виселення з його будинку.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

В правовій позиції Верховного Суду України по справі № 6-39 цс 15 зазначено, що особам, які виселяються із житлового будинку, яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбано не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримав споживчий кредит на власні потреби (лікування доньки). Житловий будинок, який було передано в іпотеку, належав йому на підставі договору-купівлі-продажу від 07.08.2003 року, і не був придбаний за отримані кредитні кошти.

Позивачем не надано відомості та інформацію про житло (з якого фонду), яке може бути надано відповідачам в разі ухвалення рішення про їх виселення, як це передбачено ст.ст. 109, 132-2 ЖК УРСР. Крім того, позивачем взагалі не попереджено про необхідність виселення членів сімї ОСОБА_1, а саме їм не направлено письмові повідомлення.

Тому, в задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 109 ЖК УРСР, суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, служби у справах дітей Любашівської районної державної адміністрації Одеської області про виселення відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Одеської області через Любашівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Вужиловський О.В.