Ухвала

іменем україни

20 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Журавель В.І., Червинської М.Є.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2011 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 538 685,94 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі кредитного договору від 30 жовтня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_3, останній отримав кредит в сумі 55 000 дол. США зі сплатою 13,90 % річних та терміном повернення до 30 жовтня 2017 року.

На забезпечення кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, згідно з яким останній зобов'язався нести солідарну відповідальність з позичальником.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 538 685,94 грн, яку банк просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2011 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2007 року в розмірі 538 685,94 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1 700 грн державного мита та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитом в сумі 538 685,94 грн, судового збору в сумі 700 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн скасовано та ухвалено в цій частини нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитом в сумі 538 685,94 грн, судового збору в сумі 1 700 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн відмовлено. У решті судове рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення оскаржуються в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, тому в іншій частині не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами установлено, що на підставі кредитного договору від 30 жовтня 2007 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредит в сумі 55 000 дол. США зі сплатою 13,90% річних та терміном повернення до 30 жовтня 2017 року.

На забезпечення кредитних зобов'язань між банківською установою та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, згідно з яким останній зобов'язався нести солідарну відповідальність з позичальником.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 538 685,94 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителя.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в позові до нього, виходив з того, що останній не може нести солідарну відповідальність разом з ОСОБА_7 за невиконання умов кредитного договору, оскільки заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, поруку ОСОБА_4 за вищезазначеним договором визнано припиненою.

При цьому, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3

Проте, колегія не може погодитись з такими висновками судів.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що у резолютивній частині рішення в обов'язковому порядку має зазначатись загальний розмір вимог та всі його складові.

Проте резолютивна частина рішення суду першої інстанції містить лише загальний розмір заборгованості без зазначення всіх його складових.

Зазначені обставини апеляційний суд також залишив поза увагою.

Крім того, залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині стягнення цієї заборгованості з боржника, апеляційний суд відхилив доводи останнього про погашення ним 08 травня 2012 року заборгованості в розмірі 359 491,50 грн за рахунок реалізованого іпотечного майна.

Звертаючись з клопотанням про витребування доказів, ОСОБА_3 посилався на те, що банком була запропонована акція «60% на 40%», яка передбачала, що при умові погашення 60 % заборгованості перед банком - 40% заборгованості, що залишилась, «пробачається» позичальнику. Вказував що, реалізувавши предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, він погасив більш ніж 60 % заборгованості, проте банк відмовився списувати обіцяні 40 % заборгованості.

Втім, вирішуючи спір, суд не витребував докази з цього приводу, не перевірив їх та не надав їм оцінки.

Наведене свідчить, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2011 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: В.І. Журавель

М.Є. Червинська

В.А. Черненко

С.П. Штелик