УХВАЛА

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - відділ державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про стягнення заборгованості за аліментам та неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - відділ державної виконавчої служби Токмацького міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів та зменшення неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ВДВС Токмацького міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про стягнення заборгованості з виплати аліментів та неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів.

Посилалася на те, що 12 червня 1999 року сторони зареєстрували шлюб. 15 березня 2001 року шлюб між ними було розірвано, і нею було змінено прізвище «ОСОБА_3» на дівоче прізвище «ОСОБА_3». Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23 червня 2006 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 і змінила прізвище з «ОСОБА_3» на прізвище чоловіка «ОСОБА_3». Відповідно до виконавчого листа від 30 січня 2002 року № 2-218, виданого Токмацьким районним судом, з ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на користь позивача на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 25 січня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліменти, які присуджені. Заборгованість зі сплати аліментів утворилася з вини відповідача у зв'язку небажанням сплачувати аліменти, не погашав заборгованість, не надавав матеріальну допомогу дитині. Державним виконавцем боржник неодноразово викликався до ВДВС для сплати заборгованості, попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, але заходи щодо відшкодування заборгованості з боку боржника не вживалися. Згідно з наданою ВДВС довідкою про стягнення аліментів станом на 01 квітня 2009 року заборгованість складала 4 137,22 грн, сума заборгованості станом на 01 серпня 2013 року з урахуванням заборгованості боржника до 1 квітня 2009 року складає 14 083,57 грн. Загальна сума неустойки (пені) за період з 01 квітня 2009 року по 31 липня 2013 року складає 88 504,76 грн.

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість за аліменти у сумі 14 083,57 грн та пеню за час прострочення сплати аліментів у сумі 88 504,76 грн та стягнути з відповідача судові витрати.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому зазначав, що згідно з довідкою ВДВС Токмацького МРУЮ від 18 жовтня 2013 року № 15522/02 ним сплачено аліменти за період з 01 квітня 2009 року по 01 серпня 2013 року у сумі - 7240 грн, а вказана заборгованість, яка встановлена та визначена державним виконавцем за конкретним періодам з 01 квітня 2009 року по 01 серпня 2013 року (щомісячно) з урахуванням заборгованості станом на 01 квітня 2009 року в розмірі - 4 137,22 грн, складає 14 083,57 грн та утворилась через несплату ним в повній мірі аліментів. Затверджений розрахунок державного виконавця ВДВС Токмацького РУЮ заборгованості за аліменти від 10 серпня 2013 року він не зміг оскаржити у 10-ти денний строк, як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження», оскільки про існування заборгованості він дізнався тільки з отриманням від Токмацького районного суду Запорізької області позовної заяви про стягнення з нього заборгованості з виплати аліментів та неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів. З матеріалів виконавчого провадження за виконавчим листом від 30 січня 2002 року № 2-218, виданим Токмацьким районним судом Запорізької області, вбачається, що всі попередження від ВДВС Токмацького РУЮ (МРУЮ) стосовно наявності заборгованості зі сплати аліментів були надіслані державним виконавцем на адресу: АДРЕСА_1, за якою він не був зареєстрований та не проживав. Також у матеріалах вказаного виконавчого провадження відсутні будь-які докази того, що він був зареєстрований та проживав за вказаною вище адресою, а також відсутні будь-які докази того, що ним належним чином були отримані попередження від ВДВС Токмацького РУЮ стосовно наявності заборгованості зі сплати аліментів та відсутні належні докази про наявність виконавчих проваджень про примусове стягнення з нього аліментів.

Згідно з рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 06 червня 2014 року та на підставі виконавчого листа від 19 червня 2014 року з нього також стягуються аліменти на користь ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. На даний час він працює менеджером з продажу у ПП ОСОБА_10 та отримує регулярно заробітну плату у розмірі 1/2 ставки, що складає у середньому 600 грн. на місяць. Таким чином, вважає, що заборгованість за аліментами виникла не з його вини, а за наявності інших обставин, які мають істотне значення для звільнення його повністю або частково від сплати заборгованості за аліменти та про відсутність його вини та умисного ухилення від сплати аліментів та у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на сина ОСОБА_7. Просив суд зменшити розмір неустойки (пені), яка склалася за час прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_7, на 80 відсотків від розрахунку, що складає 70 803,80 грн; звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на сина, яка склалася станом на 01 серпня 2013 року, у розмірі 14 083,57 грн.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за аліменти у сумі 14 083 грн 57 коп. та пеню за час прострочення сплати аліментів у сумі 88 504 грн 76 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн 60 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що сторони перебували у шлюбі з 12 червня 1999 року по 15 березня 2001 року.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За виконавчим листом від 30 січня 2002 року №2-218, виданим Токмацьким районним судом Запорізької області, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 25 січня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з наданою ВДВС довідкою про стягнення аліментів станом на 01 квітня 2009 року заборгованість складала 4 137,22 грн, сума заборгованості станом на 1 серпня 2013 року з урахуванням заборгованості боржника до 01 квітня 2009 року складає 14 083,57 грн.

З 28 липня 2006 року відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_8, з якою мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно з рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 06 червня 2014 року з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу.

Заробіток відповідача становить 614 грн на місяць.

Судом першої інстанції встановлено, що сума неустойки (пені) відповідача у зв'язку з заборгованістю, яка виникла з його вини, за період з 01 квітня 2009 року по 31 липня 2013 року складає 88 504,76 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому перевіривши наданий позивачкою розрахунок, який складений відносно розміру несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів, встановлений строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого погодився з обчисленим розміром пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, яка відповідає розрахунку позивачки і становить 88 504,76 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що платник аліментів є працездатною особою, а наявності інших обставин, що мають істотне значення та могли б надати підстави для застосування ч. 2 ст. 197 СК України, ОСОБА_4 не довів.

Однак із такими висновками повною мірою погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

ОСОБА_4 допустив заборгованість зі сплати щомісячних сум платежів аліментів.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

За наявності рішення суду про встановлення розміру аліментів у частці від заробітку розмір заборгованості за аліментами визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення на підставі виконавчого листа та стягнення такої заборгованості проводиться в межах виконавчого провадження.

Проте, вирішуючи спір, суди не врахували, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-149цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

На порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди не перевірили належним чином доводів відповідача; не з'ясували розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів. Наведений розрахунок неустойки (пені) не відповідає наведеної правовій позиції Верховного Суду України. Крім того, суд не врахував що ОСОБА_4 має на утриманні іншу сім`ю.

З огляду на викладене ухвалені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко