Справа № 203/2438/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи - ОСОБА_4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заборгованості за кредитним договором незаконною, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2015 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. (а.с. 2-7)

В ході розгляду справи представником позивача неодноразово на адресу суду подавались уточненні позовні заяви, у звязку з чим, 10 листопада 2015 року під час судового засідання судом було ухвалено рішення про долучення до матеріалів справи останньої уточненої позовної заяви. (а.с. 206-209)

Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень та представник позивача у судовому засіданні, в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що 19.03.2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № 06.21-10/08-СК, відповідно до якого позичальник отримала кредит у сумі 9 300 000 грн., зі строком користування до 18.03.2015 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5 %. В забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором, між позивачем та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено іпотечний договір № 06.21-10/08-ДІ від 19.03.2008 року, згідно якого предметом іпотеки є нежитлова будівля площею 786,8 кв.м, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 123-а. В подальшому, 07 квітня 2011 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1276, яким було запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором у розмірі 13 705 020 грн. та кошти в сумі 24 000 грн. Проте, позивач вважає, що вищезазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, у звязку з порушенням порядку його вчинення, за своїм змістом не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі є спірною та не відповідає дійсності, нотаріус не отримував документів, які б могли підтвердити безспірність виниклої заборгованості за кредитним договором № 06.21-10/08-СК від 19.03.2008 року. Крім того, позивач просив суд поновити строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки такий строк був пропущений з поважних причин, оскільки до моменту звернення позивача з позовом, у позивача погіршився стан здоровя для відновлення якого потребувався певний час, тому позивач просив суд визнати поважними причини пропущеної позовної давності. Враховуючи також інші зазначені позивачем в позовній заяві підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити. (а.с. 206-209)

23 жовтня 2015 року третьою особою ОСОБА_6 було подано на адресу суду позовну заяву до ПАТ «ВТБ Банк», треті особи - ОСОБА_4, ПН КМНО ОСОБА_5, про визнання заборгованості за кредитним договором незаконною, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яка під час судового засідання, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати була прийнята до спільного розгляду разом з первісним позовом. В обґрунтування поданої позовної заяви, представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги посилалась на те, що 19.03.2008 року між нею та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № 06.21-10/08-СК, відповідно до якого позичальник отримала кредит у сумі 9 300 000 грн., зі строком користування до 18.03.2015 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5 %. В забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором, між третьою особою ОСОБА_4 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено іпотечний договір № 06.21-10/08-ДІ від 19.03.2008 року, згідно якого предметом іпотеки є нежитлова будівля площею 786,8 кв.м, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 123-а. 07 квітня 2011 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1276, яким було запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором у розмірі 13 705 020 грн. та кошти в сумі 24 000 грн. Однак, третя особа вважає, що вищезазначений спірний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки було порушено порядок його вчинення та за своїм змістом він не відповідає вимогам чинного законодавства. З огляду на те, що в повідомленні-вимозі банку про сплату боргу від 29.01.2009 року вказувалась сума боргу в розмірі 9 255 255 грн. 91 коп., а у виконавчому написі та заяві на видачу виконавчого напису, що був наданий нотаріусу, вказувалась сума у розмірі 13 705 050 грн. 44 коп., що свідчить про те, що виконавчий напис було вчинено з урахуванням збільшеної заборгованості, що свідчить про те, що приватний нотаріус вчиняючи виконавчий напис не перевірив чи є вказана сума у розмірі 13 705 020 грн. 44 коп. безспірною, на вказані розбіжності уваги не звернув, а тому виконавчий напис вчинено на завищену суму заборгованості про яку не повідомлявся позичальник. Таким чином, лист ПАТ «ВТБ Банк», на думку третьої особи не може бути попередженням-претензією, яка має передувати вчиненню виконавчого напису, оскільки іпотекодавцю не було завчасно надіслано письмову претензію. Окрім вищевикладеного, третя особа посилалась на те, що приватним нотаріусом було порушено вимоги щодо змісту виконавчого напису, не вказано строк, за який має проводитися стягнення. Також, невірно зазначено залишок заборгованості та штрафних санкцій за порушення строків сплати кредиту та відсотків, суми зазначені в виконавчому написі є значно завищеними та не відповідають реальній заборгованості. Враховуючи вищевикладене, третя особа звернулась до суду з позовом та просила суд визнати заборгованість за кредитним договором незаконною, а також визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. (а.с. 160-164, 177)

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень та позовні вимоги заявлені третьою особою підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. (а.с. 225-226)

Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та позовні вимоги ОСОБА_4 та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. (а.с. 225-226)

Представник відповідача ПАТ «ВТБ Банк» в судовому засіданні заперечуючи проти заявленого позову ОСОБА_4 посилався на те, що в порушення умов укладеного кредитного договору ОСОБА_6 не було погашено суму кредиту та не сплачені відсотки, тому на виконання умов кредитного договору відповідач направив ОСОБА_6 вимогу про усунення порушень від 29.01.2009 року, проте дана вимога була залишена без задоволення. Таким чином, ОСОБА_6 порушила вимоги чинного законодавства та умови кредитного договору і припинила виконувати свої зобовязання за кредитним договором, не повернула борг після закінчення кінцевого терміну повернення грошових коштів за умовами договору, у звязку з чим, 07.04.2011 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до приватного нотаріуса, якою було здійснено виконавчий напис за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю площею 786,8 кв.м., розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 123-а. Додаткового представник відповідача посилався на те, що ПАТ «ВТБ Банк» були направлені позичальнику та іпотекодавця вимоги щодо виконання порушеного зобовязання за кредитним договором, яку позичальник отримав 18.11.2008 року, а іпотекодавець 06.02.2009 року, після отримання яких до банку не надходили заперечення щодо розміру суми заборгованості, що підтверджує її безспірність перед ПАТ «ВТБ Банк». Таким чином, представник відповідача зазначав, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача та наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 Окрім вищезазначеного, представник відповідача заперечував проти заявлених третьою особою позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки третьою особою заявлена вимога про визнання заборгованості за кредитним договором незаконною, у звязку з тим, що третьою особою було обрано не належний спосіб захисту, що свідчить про відсутність порушеного права на захист та є достатньою підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги. Щодо заявленої вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню представник відповідача посилався на те, що третьою особою ОСОБА_6 не оспорював ся факт наявної заборгованості та її розрахунок на час вчинення виконавчого напису нотаріуса перед ПАТ «ВТБ Банк», що виключає твердження третьої особи про те, що при вчинення оскаржуваного договору не було дотримано порядку, щодо безспірної заборгованості між ОСОБА_6 та ПАТ «ВТБ Банк». Таким чином, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам чинного законодавства, що свідчить про спростування доводів третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги та наявність підстав для відмови в задоволенні позову. Окрім вищевикладеного, представником відповідача під час розгляду даної справи були заявлені заяви про застосування строків позовної давності до заявлених вимог, оскільки позовні заяві були подані до суду з пропуском позовної давності, що є підставами для відмов у задоволенні позовів. З огляду на викладене, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовів та застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_4 та позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 (а.с. 136-140, 143-144, 186-191, 199-201, 225-226)

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. (а.с. 181-183)

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_6 та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений кредитний договір № 06.21-10/08-СК від 19.03.2008 року, за умовами якого відповідач надав кредит у сумі 9 300 000 грн., а ОСОБА_6 зобовязалась повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору, наявною в матеріалах справи. (а.с. 14-16).

Встановлено, що між ОСОБА_4 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір іпотеки № 06.21-10/08-ДІ від 19.03.2008 року, за умовами якого ОСОБА_4 передав банку в рахунок забезпечення зобовязань за кредитним договором у іпотеку нежитлову будівлю, загальною площею 786,8 кв.м, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 123-а, що підтверджується копією договору іпотеки від 29.11.2007 року та копією договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2007 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 14-18 т. 1).

Судом встановлено, що в звязку з невиконанням умов кредитного договору № 06.21-10/08-СК від 19.03.2008 року у ОСОБА_6 виникла заборгованість перед банком, яка станом на 05.04.2011 рік становила 13 705 020 грн. 44 коп., викладене підтверджується копією розрахунку заборгованості за кредитним договором та копією виписки по особовому рахунку з 19.03.2008 року по 14.08.2009 рік, наявними в матеріалах справи (а.с. 129-130, 153).

Судом встановлено, що 29.01.2009 року відповідачем ПАТ «ВТБ Банк» на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 направлялись вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № 06.21-10/08-ДІ від 19.03.2008 року, з попередженням, що в разі невиконання вимоги, банком будуть вжиті передбачені чинним законодавством заходи, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості, що підтверджується копією вимоги про усунення порушення від 29.01.2009 року, копією повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення ОСОБА_4, копією заяви від 29.01.20109 року та копією повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення ОСОБА_6, наявними в матеріалах справи. (а.с. 131-133, 150-151)

Встановлено, що 07.04.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1276, яким було запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлову будівлю, загальною площею 786, 8 кв.м., розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 123а, яка належить на праві власності ОСОБА_4, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 06.21-10/08-СК від 19.03.2008 року у розмірі 13 705 020 грн. 44 коп., що підтверджується копією зазначеного виконавчого напису від 07.04.2011 року, копією заяви на вчинення виконавчого напису від 07.04.2011 року та копіями документів підставі яких було вчинено виконавчий напис від 07.04.2011 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 19, 106-118, 120-133)

Також, судом встановлено, що 24.06.2011 року старшим державним виконавцем примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 1276 від 07.04.2011 року. В ході проведення виконавчих дій 09.12.2011 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 123а, та 05.05.2015 року державним виконавцем було призначено аукціон по реалізації зазначеного нежитлового приміщення, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 326-34)

Судом встановлено, що 12.08.2011 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було відмовлено ОСОБА_4 у відкритті провадження за його позовом до ПАТ «ВТБ Банк» в особі «Дніпропетровської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_8, ПН КМНО ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у звязку з тим, що 01.02.2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_9 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню були задоволені, ухвалою колегії суддів з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області зазначене рішення було скасоване та ОСОБА_4, ОСОБА_10 було відмовлено у задоволенні позову, оскільки з тексту позовної заяви вбачалось, що позивачем було подано позов про той самий предмет і з тих самих підстав, що підтверджується копією ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2011 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 192)

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Конституцією України, нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закону України «Про іпотеку» та укладених між сторонами договорів.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Захист субєктивних цивільних прав та охоронюваних законом інтересів здійснюється у передбаченому законом порядку із застосуванням певних форм, засобів та способів захисту.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема, може бути примусове виконання обовязку в натурі, тобто зобовязання боржника виконати обовязки взяті на себе у силу договору. (п.5 ч.2 ст. 16 ЦПК України)

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» та умов Договору іпотеки, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання (Боргових зобовязань) нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Боргові зобовязання - всі зобовязання Боржника перед Іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Кредитного договору, який забезпечений Іпотекою згідно договору.

Згідно п. 4.2. договору іпотеки у разі не виконання зобовязань іпотекодавця за будь-яким договором, що є невідємною частиною Генеральної угоди Іпотекодержатель (ПАТ «ВТБ Банк») має право достроково вимагати дострокового виконання зобовязань в повному обсязі за всіма іншими договорами укладеними на підставі Генеральної угоди та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до умов п. 5.1 договору іпотеки зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса та шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або шляхом продажу предмета іпотеки від імені Іпотекодавця).

Згідно із змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 08.03.2011 року) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 08.03.2011 року) у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання не менш ніж у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Суд при вирішенні позовних вимог приймає до уваги, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_6 грошових зобовязань, передбачених п.п. 1.1., 3.1, 5.1, 5.5 кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати всіх необхідних відсотків, 29.01.2009 року банком на адресу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були направлені вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту та відсотків та попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана вимога була особисто отримана ОСОБА_6 та ОСОБА_4, проте заборгованість за кредитним договором в встановлений в вимозі строк сплачена на була, тому суд приходить до висновку, що іпотекодержатель ПАТ «ВТБ Банк» мав право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної на момент виникнення правовідносин, надалі - Інструкція), передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції 08.03.2011 року) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.п. 3.2., 3.5. Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.

Згідно п. 4 гл. 16 Наказу МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» виконавчий напис має містити дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, імя, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд приходить до висновку, що вчинений нотаріусом виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю, загальною площею 786, 8 кв.м., розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 123-а, зареєстрований в реєстрі за № 1276, був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

Суд при вирішенні позивних вимог враховує, що відповідачем для вчинення виконавчого напису були подані всі необхідні документи передбачені Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, а отже посилання представника позивача та представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги про наявну різницю суми боргу в вимозі та виконавчому написі, що на думку сторін підтверджує спірність суми боргу та є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає необґрунтованими, оскільки чинне законодавство не містить вимог щодо обовязкової рівності суми заборгованості у виконавчому написі та надісланій іпотекодавцю вимозі, оскільки такі суми нараховуються в силу обовязковості умов договору для сторін та вимог закону. Крім того, сума заборгованості по кредитному договору була підтверджена не лише наданим до суду розрахунком заборгованості, а також виписками про рух коштів по рахунку, з яких вбачається сума заборгованості, яка і була посвідчена приватним нотаріусом, тому суд приходить до висновку, що зазначена сума заборгованості в вимозі від 29.01.2009 року та в розрахунку суми заборгованості станом на 05.04.2011 рік не може слугувати підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи заявлену третьою особою позовну вимогу про визнання заборгованості за кредитним договором незаконною, суд приймає до уваги, що ч. 2 ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, якій не містить такого способу захисту права, як визнання заборгованості за кредитним договором незаконною та такою, що не підлягає поверненню, тому суд приходить до висновку, що третьою особою був обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, та свідчить про відсутність порушеного права на захист, тому суд вважає необхідним відмовити третій особі, яка заявляє самостійні вимоги в задоволенні даної вимоги.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України)

Відповідно до ч. 4,5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Тобто у випадку пропуску строку позовної давності та за умови заяви відповідача про застосування строку позовної давності на позивача покладається обовязок доведення часу коли йому стало відомо про пропущення права та поважності причини пропуску цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 знали про існування оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, ще з 12.08.2011 року, що було підтверджено ухвалою суду від 12.08.2011 року у справі № 2-2853/11 за позовною заявою ОСОБА_4 до ПАТ «ВТБ Банк», треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_8, приватний нотаріус КМНО ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, крім того позивач ОСОБА_4 посилався на ті ж самі підстави та обґрунтовував свої позовні вимоги таким же чином, як і в даній позовній заяві, за результатом розгляду якої позивачу було відмовлено у відкритті провадження, у звязку з ухваленим 01.02.2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, яким позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області були залишенні без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги з 12.08.2011 року знали про наявність перелічених вище обставин, у тому числі й про вчинення виконавчого напису нотаріусом, однак до суду звернулись лише 22.04.2015 року, пропустивши встановлений строк позовної давності, належних доказів часу настання порушеного права і поважних причин пропуску цього строку, суду не надали, тому суд приходить до висновку, що позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги пропустили строк позовної давності для звернення до суду з даною вимогою.

Крім цього, сторонами не надано суду належних та переконливих доказів того, що заборгованість ОСОБА_6 перед банком на час вчинення виконавчого напису була сумнівною чи стосовно неї між сторонами існував спір, натомість матеріали справи містять докази порушення ОСОБА_6 умов кредитного договору на час вчинення спірного виконавчого напису.

Отже, оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності та вирішуючи вимоги позивачів до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд виходив з того, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт порушення приватним нотаріусом вимог чинного законодавства при вчиненні виконавчого напису, не встановлено спірності заборгованості по кредитному договору, позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги пропустили строк позовної давності для звернення до суду з даними вимогами, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем та третьою особою вимог та вважає за необхідне відмовити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у задоволенні позовів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 16, 256, 257, 267, 526, 527, 610 ЦК України, ст.ст. 1, 33,35 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 50, 84, 87-91 ЗУ «Про нотаріат», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172, ст.ст. 3, 10, 11, 61, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_4 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовити.

ОСОБА_6 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи - ОСОБА_4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання заборгованості за кредитним договором незаконною, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ф.Ф. Маймур