УхвалА

іменем україни

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами Державної казначейської служби України та заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року і рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 січня 2014 року він був затриманий працівниками правоохоронних органів та йому вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, а з 27 січня 2014 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 31 січня 2014 року скасовано та замінено на домашній арешт. У подальшому за клопотанням прокурора районний суд звільнив його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань», проте апеляційний суд скасував ухвалу суду першої інстанції. Постановою старшого прокурора прокуратури м. Дніпропетровська від 5 червня 2014 року кримінальне провадження в частині його підозри на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито за відсутністю події кримінального провадження.

У зв'язку із його незаконним притягнення до кримінальної відповідальності, незаконним затриманням, незаконним взяттям і триманням під вартою просив суд відшкодувати завдану йому моральну шкоду в розмірі 150 тис. грн, зазначивши, що такі незаконні дії призвели до порушення його нормальних зв'язків, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто за рахунок Державного бюджету України з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року (з урахуванням ухвали про усунення описки) рішення районного суду змінено в частині порядку стягнення шкоди. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_4 50 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши її відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов (апеляційний суд змінив порядок стягнення шкоди), суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним взяттям і триманням під вартою та іншим запобіжним заходом ОСОБА_4 завдано маральної шкоди, розмір якого судами визначено з урахуванням його доведеності позивачем, вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 23, 1176 ЦК України, врахувавши при цьому також роз'яснення, надані судом у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Доводи касаційних скарг про те, що позивач не довів, а суд не обґрунтував визначений розмір моральної шкоди є безпідставними, оскільки висновки суду вказують на те, як незаконні дії щодо позивача призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Цей розмір шкоди відповідає положенням закону щодо врахування вимог розумності та справедливості і не порушує правила ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як зазначив у касаційній скарзі прокурор, оскільки зазначає, що розмір шкоди має бути не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а не чітко виходячи лише з одного мінімального розміру заробітної плати.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та заступника прокурора Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко