Справа № 580/523/15-ц
Номер провадження 2/580/212/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Лебединський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді - Гури А. О.,

секретаря судового засідання - Ткаченко Я.О. ,

з участю::позивача - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2,

представників відповідача: Тимошенка С.А., Сидоренка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Стар-Майстер» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати у зв'язку з неправомірним переведенням на іншу посаду, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.09.2012 року, відповідно до наказу № 84-к його було призначено на посаду майстра обвалювального цеху в ТОВ «Стар-Майстер». У вересні 2013 року директор виробництва повідомив про переведення його на посаду вагаря, так як посада майстра мала бути скорочена. Заяву про переведення його на посаду вагаря він писав під тиском, але її не підписав. 02.10.2014 року директор ТОВ «Стар-Майстер» видав наказ № 48 «Про скорочення штату працівників», п.1 якого передбачено внести зміни до штатного розпису: про виведення із нього однієї одиниці - вагаря. Наказом по підприємству від 02.10.2014 року № 49 «Про попередження», його, як вагаря, попереджено про наступне звільнення з 02.12.2014 року, з пропозицією переведення на одну з посад: менеджера із збуту напівфабрикатів, вантажника, обвалювальника м'яса. 23.10.2014 року наказом № 49 «Про виведення посади із штатного розпису» скорочено посаду майстра обвалювального цеху з 25.12.2014 року і повідомлено його про наступне вивільнення в зв'язку зі скороченням посади з 25.12.2014 року. На час попередження про його майбутнє звільнення з роботи: чи то з посади вагаря, чи з посади майстра обвального цеху, на підприємстві були наявні вакантні посади: касира-бухгалтера, заготівника, продавця, які йому запропоновані не були, хоча він має вищу бухгалтерську освіту, про що відомо підприємству, так як в його особовій справі наявний диплом. Крім того, враховуючи відсутність факту переведення його з посади майстра обвалювального цеху на посаду вагаря, вважає, що у період з 01.09.2013 року по 25.12.2014 року при звільненні його з посади майстра обвалювального цеху ТОВ «Стар-Майстер», з вини посадових осіб підприємства він недоотримав необхідної різниці у заробітній платі обумовлених посад. Тому він звернувся до суду і просить поновити строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі, поновити його на роботі на посаді майстра обвалювального цеху ТОВ «Стар-Майстер», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня офіційного звільнення - 25.12.2014 року по день винесення рішення, стягнути суми недонарахованої і недоплаченої заробітної плати у зв'язку з незаконним обліком його на посаді вагаря, що мало місце у зв'язку з фіктивним незаконним переведенням його на цю посаду за період з 01.09.2013 року по 25.12.2014 року, стягнути моральну шкоду в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн.

В судовому засіданні позивач, який свої покази давав у якості свідка, та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача, заперечуючи позовні вимоги, зазначили, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом цивільних прав та інтересів у сфері трудових правовідносин, і в судовому засіданні він не довів поважності їх пропуску, жодних порушень трудових прав зі сторони відповідача не було, тому позовні вимоги є недоведеними, безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не зазначено достатніх доказів, що підтверджують кожну обставину та спричинення йому моральної шкоди. Враховуючи наведене, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що з 2005 року до 13.10.2014 року вона працювала касиром-бухгалтером в ТОВ «Стар-Майстер» та одночасно вела кадрову роботу, заповнювала табелі обліку робочого часу. Їй відомо, що з 01.09.2013 року до штатного розкладу підприємства була введена посада вагаря, на яку був переведений ОСОБА_1 на підставі написаної ним заяви і з того часу в табелі обліку робочого часу вона зазначала посаду ОСОБА_1 - вагар. Табелі підписував ОСОБА_4, після чого вони направлялись у м. Гадяч власнику підприємства. Посада майстра обвалювального цеху не скорочувалась, а 29.09.2014 року у ОСОБА_1 забрали ключі від цеху та зачитали наказ по підприємству про призначення на цю посаду ОСОБА_6, а ОСОБА_1 після попередження про скорочення просто сидів під кабінетом директора на стільці і ніяких обов'язків не виконував. Взагалі на підприємстві склалась практика, що раніше прийняті накази могли переписуватись, навіть якщо були видані понад півроку тому.

Свідок ОСОБА_7, яка до березня 2015 року працювала менеджером по збуту, ствердила, що восени 2014 року в кабінеті директора з виробництва в присутності всіх майстрів цехів та холодильника був зачитаний наказ по підприємству про попередження про звільнення ОСОБА_1 з посади вагаря та призначення на посаду майстра обвалювального цеху ОСОБА_6, яка до березня 2015 року ще займала цю посаду. Свідок також пояснила, що премію за останні півроку їм на платили.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, вивчивши та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав:

Даний спір між сторонами виник з трудових правовідносин, які регулюються ст.. 40 ч.1, ст..233, 234, 237 та ст..237-1 КЗпП України.

В судовому засіданні встановлено, що 03.09.2012 року наказом директора ТОВ «Стар-Майстер» № 84-к «Про прийняття» згідно поданої заяви від 03.09.2012р.,.ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду майстра обвалювального цеху з окладом згідно штатного розкладу (а.с.41, 42) та було укладено договір про повну матеріальну відповідальність ( а.с.45) .

Відповідно до штатного розкладу, затвердженого наказом по підприємству №32 від 22.12.2012 року, 3 01.12.2012 розмір посадового окладу майстра обвалювального цеху становив 2000 (дві тисячі) грн. ( а.с. 43-44).

В кінці червня 2013 року наказом по підприємству змінено істотні умови праці: помісячна система оплати праці була змінена на помісячно-преміальну з 01.09.2013 року. ОСОБА_1 надав свою згоду продовжувати роботу після зміни істотних умов праці з 01.09.2013року, що стверджується його заявою від 01.07.2013 року ( а.с.46), тому наказом №108/5-к від 01.09.2013р. його переведено на помісячно-преміальну оплату праці з посадовим окладом у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. та премією в розмірі до 100% посадового окладу в залежності від якості виконання посадових обов'язків, за поданням та підписом директора підприємства ( а.с. 48).

01.09.2013р. прийнято наказ №108/1-к про переведення ОСОБА_1 з посади майстра обвалювального цеху з 01.09.2013р. на посаду вагаря у зв'язку зі скороченням посади майстра цеху, про що було зроблено запис в трудову книжку останнього. Проте, цього ж дня, наказом №108/2-к було скасовано наказ №108/1-к від 01.09.2013 року у зв'язку з помилковою його видачею, про що внесено відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 ( а.с. 6). З жодним з цих наказів ОСОБА_1 не був ознайомлений.

Станом на 01.12.2013 року, відповідно до наказу №28/1 від 01.12.2013 року, затверджено штатний розклад зі встановленим посадовим окладом ОСОБА_1 у розмірі 1220 (одна тисяча двісті двадцять) грн. і до дати звільнення посадовий оклад останнього був незмінним і становив 1220 грн. 00 коп. без врахування премії. Фактично та юридично, з дотриманням положень трудового законодавства, ОСОБА_1 залишався працювати та виконувати обов'язки майстра обвалювального цеху аж до попередження його про наступне звільнення з посади майстра цеху, тобто до 23.10.2014 року. Вказаний факт підтверджений позивачем в судовому засіданні.

Згідно зі штатними розкладами, затвердженими станом на 01.12.2012 року, 01.12.2013 року (а.с 44, 50), відсутня посада вагаря, в тому числі у складі холодильного цеху.

Відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Стар-Майстер» (Протокол від 22.12.2012р., а.с.53), керівнику товариства доручено постійно проводити економічний аналіз товариства для вжиття заходів з оптимізації виробництва, зменшення витрат, прийняття рішень у змінах організації виробництва і праці, що зумовлено економічним становищем. На виконання рішення власника товариства, з метою зменшення витрат за умови належного забезпечення виробництва та врахуванням доцільності окремих наявних на підприємстві посад, було прийнято ряд рішень, які стосуються штатних одиниць щодо їх звільнення, у тому числі за п. 1 ст. 40 КЗпП ( а.с. 54-60). За цей період скорочено посади: операторів очисних споруд другого та четвертого розрядів у кількості 3 одиниці, оператора очисних споруд 2 розряду, операторів очисних споруд 4 розряду у кількості 2-х одиниць, охоронників в кількості 9 одиниць, апаратника хімводоочищення, продавця продовольчих товарів у кількості 1 штатної одиниці.

07.12.2013року рішенням зборів учасників (Протокол від 07.12.2013р.) керівнику ТОВ «Стар-Майстер» доручено продовжувати роботу в змінах організації виробництва і праці, враховуючи від'ємний фінансовий результат товариства за 2013 рік, що підтверджує економічний стан підприємства.

23.10.2014р. наказом № 49 було скорочено посаду майстра обвалювального цеху, яку займав позивач. ОСОБА_1 з ним ознайомлено в цей же день. Крім того, одночасно йому було надане повідомлення №73 від 23.10.2014р. і запропоновано посади: менеджера зі збуту напівфабрикатів, вантажника та обвалювальника м'яса, від яких він відмовився, що підтверджується його підписом та написом "не згоден" (а.с. 85-86). У зв'язку з відмовою останнього від запропонованих посад, Наказом №50/1 від 24.10.2014 року запропоновані ОСОБА_1 посади вантажника та менеджера зі збуту напівфабрикатів виведено з штатного розпису. Вказані факти не спростовані позивачем в судовому засіданні.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні покази позивача, допитаного в якості свідка, про те, що була вільна на момент його попередження про звільнення з посади обвалювальника м'яса посада бухгалтера-касира, яка не була запропонована йому, бо з 13.10.2014 року згідно з наказом №110/1-к її займала ОСОБА_8, яка була переведена з посади бухгалтера і працює бухгалтером-касиром до цього часу.

Наявність вакантних посад на підприємстві станом на 23.10.2014 року підтверджується штатно-посадовою книгою ( а.с. 90-91) та штатним розписом станом на 01.01.2015 року ( а.с. 95-96).

Таким чином, адміністрацією ТОВ «Стар-Майстер» дотримано вимоги ст. 492 КЗпП України, щодо попередження ОСОБА_1 за два місяці до скорочення посади, запропоновано наявні вакантні посади, від яких він відмовився та взагалі відмовився від виконання будь-якої роботи в період відпрацювання двохмісячного терміну після попередження про звільнення ( а.с. 86).

За відсутності наявних вакантних посад станом на 25.12.2014року, адміністрацією ТОВ «Стар-Майстер» прийняте рішення (Наказ №142-к від 25.12.2014р.) про звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП, з яким він ознайомлений в цей же день, про що він на наказі вніс запис про його не згоду з прийнятим рішенням та відмовився отримувати його копію. В цей же день, 25.12.2014 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку та з ним проведено розрахунки з урахуванням вимог ст. 44 КЗпП, з чим погодились сторони в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог позивача про поновлення його на роботі, тому в задоволенні вимог в цій частині та у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу вважає необхідним відмовити.

Що стосується вимог про стягнення сум недонарахованої і недоплаченої заробітної плати у зв'язку з фіктивним незаконним переведенням позивача з посади майстра обвалювального цеху на посаду вагаря за період з 01.09.2013 року до 25.12.2014 року в сумі 4548.35 грн., суд вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні доведено, що не зважаючи на наявність написаної позивачем заяви про перевід його з займаної посади майстра обвалювального цеху на посаду вагаря від 01.09.2013 року (а.с.107), фактично позивач постійно виконував обов'язки майстра обвалювального цеху, що ствердив в судовому засіданні, та отримував заробітну плату згідно з штатним розкладом, що стверджується довідкою від 31.03.2015 року ( а.с. 97). Крім того, наказ №108/1-к від 01.09.2013 року про переведення ОСОБА_1 з посади майстра обвалювального цеху з 01.09.2013р. на посаду вагаря у зв'язку зі скороченням посади майстра цеху, цього ж дня був скасований наказом №108/2-к «Про скасування наказу №108/1-к» від 01.09.2013 року у зв'язку з помилковою його видачею, про що внесено відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 6). З цієї дати в жодному штатному розкладі посада вагаря не значиться, а, навпаки, значиться посада майстра обвалювального цеху. Така ж посада ОСОБА_1 ( майстра цеху) значиться і в табелях обліку робочого часу з серпня 2013 року до грудня 2014 року ( а.с. 109-123). Аудиозаписи розмов позивача з директором підприємства ОСОБА_4 та головним бухгалтером ОСОБА_9 з цього приводу, прослухані в судовому засіданні, які суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки наявні в них записи підтверджені представником відповідача - ОСОБА_4, - документально не підтверджені. ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що його висловлювання щодо зайняття ОСОБА_1 посади вагаря, він пояснює необізнаністю вказаної обставини, оскільки він особисто не підписував накази на той час, їх підписував директор підприємства - ОСОБА_10 в м. Гадячі.

З оглянутих в судовому засіданні оригіналів наказів за період з 01.09.2013 року до 25.12.2014 року, наказів під № 48 та №49 від 02.10.2014 року, наданих позивачем в судовому засіданні ( а.с. 104-105) про скорочення посади вагаря та попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення з посади вагаря з 02.12.2014 року - немає. Під цими номерами значаться зовсім інші накази. Покази допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про те, що вони чули, як восени 2014 року був зачитаний наказ директора про призначення на посаду майстра обвалювального цеху ОСОБА_6 та про попередження ОСОБА_1 про скорочення з посади вагаря, за відсутності цих наказів в оригіналі, суд вважає лиш припущенням того, що вони могли бути змінені відповідачами, а на припущеннях суд не може будувати своє рішення.

При цьому, суд не може погодитись з розрахунками позивача та його представника в частині розміру його посадового окладу - 2000 грн., оскільки наказом №108/5-к від 01.09.2013р. ОСОБА_1 за його згодою було переведено на помісячно-преміальну оплату праці з посадовим окладом у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. та премією в розмірі до 100% посадового окладу в залежності від якості виконання посадових обов'язків, за поданням та підписом директора підприємства. З 01.12.2013 року його посадовий оклад становив 1220 грн. і вже не змінювався до моменту звільнення. Підстав вважати, що ОСОБА_1 повинна щомісячно нараховуватись премія в розмірі 100 % у суду немає, оскільки розмір премії встановлюється за поданням та підписом директора підприємства в залежності від якості виконання посадових обов'язків і був в різні місяці різним.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою до суду в справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно зі ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до абзацу 5 підпункту 2.1. Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 "У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу" строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору, як складова механізму реалізації права на судовий захист, є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Окрім того, положення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлює правову позицію щодо застосування судами ст. 233 КЗпП України.

Так, встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення, незалежно від підстав припинення трудового договору.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ознайомився з наказом про звільнення та отримав трудову книжку в день звільнення - 25.12.2014 року і саме з цього дня розпочинається початок перебігу місячного строку звернення до суду, а закінчується строк - 23.01.2015 року.

Про свій намір оскаржити наказ керівника про звільнення з 25.12.2014 року позивач заявляв директору підприємства відразу після попередження про наступне вивільнення, що вбачається з аудиозаписів його бесід з ОСОБА_4, досліджених в судовому засіданні, та заяв, адресованих керівнику підприємства від 04.12.2014 року, 16.12.2014 року та від адвоката Собини П.М. від 08.01.2015 року (а.с.8-9, 12-13). З запису його розмови з головним бухгалтером підприємства - ОСОБА_9 в день звільнення, 25.12.2014 року, теж вбачається, що остання нагадувала позивачеві про місячний строк оскарження наказу, на що він пояснив, що про це знає. Переписка з відповідачем з приводу отримання необхідних документів для звернення до суду тривала до звільнення ОСОБА_1: з 04.12.2014 року, яка направлена поштою 08.12.2014 року та доповнення до заяви від 16.12.2014 року, направлено поштою 17.12.2014 року. Його вимоги задоволені відповідно листа № 93 від 30.12.2014р., отриманого ОСОБА_1 03.01.2015 року. Крім того, ОСОБА_1 наголошено, що він має право звернутися за місцезнаходженням ТОВ «СтарМайстер» особисто, з метою ознайомлення з документами, які його цікавлять. Тому в місячний термін позивач мав вільно реалізувати своє право на судовий захист. Також суд не може погодитись з позицією представника позивача про те, що строк звернення до суду слід відраховувати з дня укладення позивачем угоди про надання правових послуг №2-с від 27.02.2015 року з адвокатським бюро «Куций і компанія» ( а.с. 16), так як до укладення цієї угоди позивач не був обізнаний зі строками звернення до суду. Вказана позиція не відповідає нормам діючого законодавства.

Факт звернення позивача до адвоката Собини П.М. підтверджується заявою останнього до адміністрації ТОВ «Стар-Майстер» від 08.01.2015 року. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що посилання позивача на тривалу переписку з відповідачем та його намагання віднайти фахового спеціаліста у галузі трудового законодавства, як підстава поновлення пропущеного строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відносно позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушень трудового законодавства при звільненні позивача з займаної посади, суд не знаходить підстав для задоволення його позову в частині стягнення моральної шкоди.

З огляду на викладене, підстави для стягнення моральної шкоди в межах даного позову відсутні.

Приймаючи до уваги викладене, а також пропущення позивачем строків звернення до суду без поважних причин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст..40 п.1, ст..ст. 233 - 237, 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Стар Майстер» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати у зв'язку з неправомірним переведенням на іншу посаду, стягнення моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя : підпис Гура А. О.

(підпис)

з оригіналом згідно

Суддя Лебединського райсуду А.О. Гура

Довідка

Станом на 02.06.2015 року рішення не набрало законної чинності

Суддя Лебединського райсуду А.О. Гура