Провадження № 2/389/382/15
7 серпня 2015 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Берднікової Г.В.
при секретарі Чукановій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку таким, що відбувся, визнання права власності та стягнення коштів, -
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини,викладені у позові.
Відповідач до суду не з'явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та її представник у судовому засіданні не заперечили.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 11.04.2006 року Знамянським районним державним нотаріусом за № 394 (а.с. 9).
З розписки (а.с. 11) вбачається, що позивач продає належний їй будинок (зазначений вище) ОСОБА_2 за 5000 доларів. Перший внесок (завдаток) 31.12.2012 року склав 2100 доларів, решту в сумі 2900 доларів покупець зобов'язувалась сплатити 30 серпня 2013 року.
У судовому засіданні з'ясовано, що 23.01.2014 року на виконання умов договору сторін відповідачем сплачено 1000 грн. і 10.10.2014 року ще 3000 грн. та 8000 грн.
Вказана розписка сторін містить ознаки як договору купівлі-продажу, так начебто і ознаки договору завдатку.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 16.11.2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.
Відтак, судом з'ясовано, що письмова форма договору купівлі-продажу будинку сторонами не дотримана, нотаріальне посвідчення і державна реєстрація договору не відбулись, а тому договір є неукладеним і не створює прав та обов'язків для сторін.
Так, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідач разом із своєю сім'єю проживає у належному позивачу будинку без будь-яких правових підстав. Таким чином позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачений в рахунок виконання договору платіж є авансом, який підлягає поверненню продавцем у зв'язку з не укладенням договору купівлі-продажу.
З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу є неукладеним, не створює прав та обов'язків для сторін, позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Крім того, вимоги позивача щодо визнання за відповідачем права власності на будинок взагалі суперечать принципу диспозитивності цивільного процесу, за яким кожна особа самостійно на власний розсуд розпоряджається своїми права щодо предмета спору.
Керуючись ст.ст. 11, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу будинку таким, що відбувся, визнання права власності та стягнення коштів - відмовити.
Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем до апеляційного суду Кіровоградської області в загальному порядку.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.В. Берднікова