АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/4093/15 Справа: № 642/506/ 15 Категорія: «договірні правовідносини» Головуючий 1 інстанції: Скляренко С.О. Доповідач: Малінська С.М.
Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді Малінської С.М.,

Суддів Швецової Л.А.,

Даниленка В.М.,

за участю секретаря Лотох І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 16 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариствуа з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» про стягнення суми , -

встановив :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Харківжитло", в якому просив стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 2014 року по січень 2015 року у відповідності до п. 4.7, п. 10.3 Договору №45157 в сумі 96346,03 грн.

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги : крім вказаної вище суми просив стягнути на його користь з відповідача суму інфляційних та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 01.07.2009 року по грудень 2014 року в сумі 28867,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що між ним та відповідачем , ТОВ «Харківжитло» ,10 січня 2006 року укладено договір пайової участі у будівництві за №45/57 житлового квартирного будинку за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору позивач вніс на розрахунковий рахунок ТОВ «Харківжитло" пайовий внесок в розмірі 438264 грн., що на день укладання договору складало 86 785у.о.

Відповідач зобов'язався завершити будівництво об'єкту у 2-му кварталі 2009.

По завершенню будівництва позивачу повинна була виділитися в натурі, із створеної учасниками спільної часткової власності, трикімнатна квартира будівельний номер 45/57 у будинку за адресою АДРЕСА_1, на четвертому поверсі, загальною проектною площею 102,10 кв.м.

На момент подання позовної заяви відповідач зобов'язання за договором не виконав, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 16 березня 2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 125213грн.76коп., вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ « Харківжитло» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 10 січня 2006 року між ТОВ «Харківжитло» та ОСОБА_2 укладено договір пайової участі у будівництві за №45/57 житлового квартирного будинку за адресою АДРЕСА_1.

Предметом договору є домовленість сторін спільно діяти на підставі об'єднання своїх пайових внесків для досягнення спільної мети: будівництво та введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п.3.1. вказаного договору до обов'язків позивача входило внесення грошових коштів ( пай), загальна сума якого на дату укладання договору склала 438 264 грн., що на день укладення договору дорівнювалась 86785 у.о.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язався по закінченню будівництва виділити позивачу трикімнатну квартиру будівельний номер 45/57 у будинку за адресою АДРЕСА_1, на четвертому поверсі, загальною проектною площею 102,10 кв.м.

29.01.2007 року ОСОБА_2 на депозитний рахунок відвідача внесено 86 785 доларів США, що в еквіваленті складало 438 264 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі передбачений строк його виконання, то він підлягає виконанню в цей строк.

Частинами першої , другою ст. 612 ЦК України передбачено , що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того , що доказів на підтвердження виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо завершення будівництва у другому кварталі 2009 року та передачі позивачу квартири, відповідно до умов укладеного з ОСОБА_2 договору матеріали справи не містять.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.09.2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області 04.12.2013 року, встановлено порушення зобов'язань відповідачем за договором від 10.01.2006 року №45/57, вирішено стягнути з ТОВ "Харківжитло" на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 65739,78 грн. за період з лютого 2012 року по січень 2013 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.04.2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області 09.07.2014 року, вирішено стягнути з ТОВ "Харківжитло" на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 60840,64 грн. за період з лютого 2013 року по січень 2014 року.

Відповідно до п. 10.3 договору № 45/57 у разі порушення ТОВ "Харківжитло" своїх зобов'язань відповідно до п. 2.4 (строк закінчення будівництва - 2-й квартал 2009 року), більш ніж на 90 банківських дні:в, ТОВ "Харківжитло" сплачує пайщику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактично понесених пайщиком грошових коштів за кожний день прострочення, починаючи з 91-го дня.

Законом не передбачена можливість зміни договору в односторонньому порядку.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактично понесених пайщиком грошових коштів за кожний день прострочення за період з лютого 2014 року по січень 2015 року в сумі 96346,03 грн. ., враховуючи розмір облікових ставок НБУ з 01.02.2014 року по 14.04.2014 р. - 6,5%, з 15.04.2014 р. о 16.07.2014 р.-9,5%, з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. - 12,5%, з 13.11.2014 р. по дату подання позову - 4% із розрахунку:

(438264x2x6,5): 100: 365x73) = 11394,86 грн.

(438264x2x9,5): 100: 365x93 = 21216,78 грн.

(438264x2x12,5) : 100: 365x88 = 26415,91 грн.

(438264x2x14) : 100: 365x111 =37318,48 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду та розрахунком пені , що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Посилання апелянта на ч. 4 ст. 3 ЗУ « Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» згідно якої , нарахування та виплата забудовником штрафних санкцій , передбачених договором , та стягнення коштів , передбачених статтею 625 ЦК України , на строк дії цієї статті не здійснюється є безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 вищевказаного ЗУ ця забороно не застосовується , якщо визначений термін прийняття в експлуатацію обєкта будівництва переноситься більше ніж на 18 місяців.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив , що до теперішнього часу будинок № 144 по вул. Полтавський шлях у м.Харкові не прийнято до експлуатації.

Таким чином , заборона не застосовується до даних правовідносин.

Правильно визначивши суму пені , що підлягає стягненню і задовольнивши в цієї частині позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 625 ЦК України індекс інфляції за прострочення виконання забовязання за період з 01 липня 2009 року по грудень 2014 року в сумі 28026грн.92коп. і 3% річних в сумі 840грн.81коп.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник , який прострочив виконання грошового забовязання , на вимогу кредитора забовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена ст. 625 ЦК відповідальність застосовується до правовідносин забовязального характеру , які виникають із приводу грошових забовязань.

З огляду на положення ст.ст. 524, 533-535,625 ЦК України грошовими є забовязання , яке виражається в грошових одиницях України ( грошовому еквіваленті в іноземній валюті) , тобто будь-яке забовязання щодо сплати коштів.

Таким чином , грошовим забовязанням є таке правовідношення , в якому одна сторона ( боржник) забовязана сплатити гроші на користь другої сторони( кредитора) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Підставою застосування ст. 625 ч.2 ЦК України , є прострочення боржником виконання грошового забовязання.

Тобто порушенням грошового забовязання є невиконання боржником обовязку сплатити кошти.

У справі , яка переглядається судом апеляційної інстанції , між сторонами виникли забовязання за договором про часткову участь у будівництві , за умовами якого забудовник забовязувався звести обєкт будівництва у строк, визначений договором , і передати його замовникові , однак, на порушення умов договору , свої забовязання не виконав.

Таким чином , спір між сторонами виник унаслідок невиконання відповідачем умов договору щодо передання обєкта будівництва у власність позивачу , а не внаслідок невиконання боржником грошового забовязання.

Враховуючи вищевикладене , судова колегія вважає , що до даних правовідносин не застосовується ч.2 ст. 625 ЦК України , оскільки ці правовідносини не є грошовими.

Така позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-25цс14.

Таким чином , судова колегія вважає за необхідне , апеляційну скаргу ТОВ «Харківжитло» задовольнити частково.

Рішення суду першої інстанції змінити , скасувавши в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення індексу інфляції за прострочення виконання забовязання за період з 01 липня 2009 року по грудень 2014 року в сумі 28026грн.92коп. і 3% річних в сумі 840грн.81коп., відмовивши в цієї частині у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України , пропорційно до розміру задоволених позовних вимог , судова колегія вважає зха необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 963,46 грн.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-25цс14 , ст. ст. 524,526,530, 533-535,612,625 ЦК України ст. ст.88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 16 березня 2015 року змінити , скасувавши в частині стягнення 28867, 73 грн. інфляційних та 3% річних за прострочення виконання забовязання , відмовивши в цієї частині у задоволенні позовних вимог .

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення виконання забовязання за період з лютого 2014 року по січень 2015 року в сумі 96346,03грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківжитло» на користь держави судовий збір в сумі 963,46грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: