Справа № 323/365/15-ц
№ провадження 2/323/297/15
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

21.05.2015 м. Оріхів

21 травня 2015 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Галчанського С.В.,

при секретарі судового засідання Свириденко О.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Чернявської М.О.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

встановив:

Заявник звернувся до суду з цим позовом, в якому зазначає, що з 1989 року протягом 25 років проживав однією сім'єю з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 вели спільне домашнє господарство. ОСОБА_5 була інвалідом першої групи з дитинства та потребувала постійного стороннього догляду, який забезпечував їй позивач. Через захворювання, ОСОБА_5 не мала змоги пересуватися самостійно без допомоги костилів, не могла користуватися транспортом, виконувати якусь частину роботи.

У 1968 році ОСОБА_5 визнана інвалідом І групи, у 1994 році, їй було видане пенсійне посвідчення НОМЕР_1 про призначення пенсії по інвалідності І групи, перебувала на обліку в лікарні з діагнозом первинно-деформуючий поліартрит з переважним ураженням великих суглобів, постійно приймала протизапальні та знеболюючі препарати, 11.10.2011 р., 05.08.2013 р. знаходилася на амбулаторному лікуванні з діагнозом закритий перелом лівого плеча, забій лівого стегна, закритий перелом правого стегна, у зв'язку з цим перебувала на постільному режимі і догляд за нею здійснював лише позивач.

У лютому 2014 року стан здоров'я ОСОБА_5 погіршився, при обстеженні в КЗ «Запорізька обласна клінічна лікарня» в неї було виявлено злоякісне новоутворення інших типів сполучної та м'яких тканин. З 04 лютого 2014 року до дня смерті ОСОБА_5 перебувала в реанімаційному відділенні КЗ «Запорізька обласна клінічна лікарня». ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 разом з господарським будівлями спорудами: Б-сарай, В-погріб, Г-сарай, Д-колодяць, Е-басейн, Ж-вбиральна загальною площею 41,0кв.м, який належав спадкодавцеві на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та технічного паспорту (копія документів додається) та земельної ділянки площею 4,3520 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою розташування будинку, якою спадкодавиця володіла згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №168.

Позивач вважає, що проживаючи у вищезазначеному будинку з 1989 року до часу смерті ОСОБА_5 та продовжуючи проживати у ньому до даного часу, фактично прийняв спадщину та відповідно до положень ст.1264 ЦК України став спадкоємцем четвертої черги.

Позивач звернувся до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5, де було заведено спадкову справу №85/2014. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно через неможливість встановлення факту родинних відносин та запропоновано звернутися до суду.

Позивач просить встановити факт того, що він проживав разом із ОСОБА_5 однією сім'єю з 1989 року і до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, виклавши обставини позову, наполягали на його задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що від відповідача ОСОБА_4 йому відомо, що позивач ОСОБА_1 дійсно проживав з ОСОБА_5 біля 20 років до дня її смерті, але як квартирант.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 одноголосно показали про факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 з 1989 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Свідки показали, під час постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вели спільне господарство. ОСОБА_5 була інвалідом 1 групи, через своє каліцтво дуже часто, не могла самостійно себе обслуговувати, вести домашнє господарство, потребувала постійної сторонньої допомоги. ОСОБА_1 постійно доглядав за ОСОБА_5, фактично самостійно вів домашнє господарство. Свідки вказали, що під час максимально доброго стану здоров'я ОСОБА_5 частково також допомагала по господарству, шляхом годування птиці тощо. Відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були побудовані на почуттях поваги, взаємної підтримки та допомоги. Відзначили свідки і ту обставину, що умови життя ОСОБА_5 були дуже добрими саме через турботу ОСОБА_1 ОСОБА_5 добре харчувалася, завжди була у доброму доглянутому стані, отримувала вчасно лікування, яке було дорогим, проте завдяки ОСОБА_1 було постійно забезпеченим. Таке добре відношення ОСОБА_1 до ОСОБА_5 змусило односельців в спілкуванні говорити про ОСОБА_5 не як про «каліку ОСОБА_5», якою її називали у селі з дитинства, а як про Іванівну, бабу ОСОБА_5. Одночасно свідки відзначили, що відповідач ОСОБА_4 ніколи не виявляла турботи щодо сестри ОСОБА_5 Ставлення відповідача ОСОБА_4 до рідної сестри ОСОБА_5 охарактеризували, як таке, яке містило неприховану гидливість.

Суд, заслухавши учасників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні, відповідно до відомостей паспорту серії НОМЕР_3, встановлено, що позивачем є ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідно до відомостей акту від 05 травня 2014 року, складеного депутатом Кіровської сільської ради Квас О.П. та сусідами: ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_8, акту від 15 вересня 2014 року, складеному депутатом Кіровської сільської ради Квас О.П., встановлено, що позивач проживав з ОСОБА_5, 1949 року народження з 1989 року в її будинку без реєстрації по АДРЕСА_1 та проживає у цьому будинку до даного часу. ОСОБА_5 була інвалідом 1 групи, позивач доглядав за тяжко хворою ОСОБА_5 та після її смерті здійснив її поховання за власні кошти.

Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 17 лютого 2014 року, довідки від 17 лютого 2014 року про причину смерті встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до відомостей пенсійного посвідчення, медичних довідок, відповіді на адвокатський запит встановлено, що ОСОБА_5 була інвалідом 1 групи, перебувала на обліку в лікарні з діагнозом первинно-деформуючий поліартрит з переважним ураженням великих суглобів, постійно приймала протизапальні та знеболюючі препарати, 11.10.2011 р., 05.08.2013 р. знаходилася на амбулаторному лікуванні з діагнозом закритий перелом лівого плеча, забій лівого стегна, закритий перелом правого стегна, у зв'язку з цим перебувала на постільному режимі, померла від онкологічного захворювання.

Відповідно до відомостей технічного паспорту на житловий будинок від 21 січня 2005 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5.

Відповідно до відомостей постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 травня 2014 року встановлено, що відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 через неможливість встановити факт родинних відносин.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_5, до складу якої входить будинок АДРЕСА_1. Невизнання факту проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім'єю стало на заваді у прийнятті спадщини.

Цей факт суд вважає встановленим у судовому засіданні, оскільки він підтверджується дослідженими показаннями свідків, відомостями письмових доказів.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК.

У судовому засіданні встановлено, що позивач та ОСОБА_5 спільно проживали в одному будинку, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, оскільки позивач відчував відповідальність за хвору ОСОБА_5, постійно здійснював догляд за ОСОБА_5, яка була інвалідом 1 групи, не могла обходитись без сторонньої допомоги.

Фактично позивач, проживаючи однією сім'єю більше 25-ти років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_5 став її спадкоємцем четвертої черги відповідно до положень ст.1264 ЦК України. Одержати право на спадкування за ст.1264 ЦК можуть не тільки другий з "фактичного подружжя", й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем.

Таким чином, з'ясувавши обставини, на які посилається позивач, дослідивши докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що дійсно позивач проживав з ОСОБА_5 як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234, п.5 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 208-209, 212-215, 218, 256, 257, 259 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_5 однією сім'єю з 1989 року і до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1

Складання повного рішення відкладено до 15 год. 00 хв. 26 травня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області С.В.Галчанський