Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В. , при секретарі Родіній Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, де окрім нього зареєстровані син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і колишня дружина ОСОБА_2 В лютому 2013 року відповідачка зібрала речі та виїхала з квартири, на теперішній час має іншу сімю. В добровільному порядку відповідачка знятися з реєстрації не бажає, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом та просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що звертався до відповідачки, щоб вона знялась з реєстрації добровільно, на що остання обіцяла, однак так і не виписалась. Їхня спільна дитина зареєстрована й постійно проживає у спірній квартирі, питання щодо зняття і його з реєстрації позивач не ставить.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що в 2007 році розірвала шлюб з відповідачем, але залишилась проживати у спірній квартирі, 09.02.2013 року забрала всі свої речі і переїхала до свого теперішнього чоловіка. З цього моменту ніякі комунальні послуги не сплачувала. Обіцяла відповідачу знятись з реєстрації, але по теперішній час це питання не вирішила. Не заперечувала, проти того, що втратила право користування квартирою.

Представник відповідачки ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується особовим рахунком №29701, в квартирі також зареєстровані з 03.04.2003 року його колишня дружина ОСОБА_2 та з 24.09.2003 року син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

29.07.2003 року народився ОСОБА_3, батьками якого згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Іллічівського рай управління юстиції м.Маріуполя Донецької області є сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_5

25.10.2007 року шлюб між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_5 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області.

Як вбачається з паспорта відповідачки 23.04.2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6

Згідно довідки КСН «Центральний 1» №976 від 19.11.2014 року ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з сином ОСОБА_3 ОСОБА_2 за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає з лютого 2013 року.

Як вбачається з акту КСН «Цнтральний 1» №224 від 10.11.2014 року, складеного за участю голови КСН ОСОБА_7, секретаря КСН ОСОБА_8 та сусідів ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, встановлено, що ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з лютого 2013 року.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що є головою КСН «Центральний 1», при складанні акту опитували сусідів, які відчинили двері, вони підтвердили, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з лютого 2013 року. На місці склали акт, надали ОСОБА_1, щоб він зробив ксерокопію, яка повинна була залишитись у КСН, але позивач помилково забрав копію собі. Після цього оригінал акту підписали та завірили належним чином.

Свідок ОСОБА_8, допитана в судовому засіданні надала аналогічні пояснення.

Згідно положень ст.ст.71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Судом не встановлено поважності причин відсутності відповідача понад установлені законом строки.

Згідно зі ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням.

Суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 з лютого 2013 року у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не оплачує, її речі у квартирі відсутні, що також не заперечує сама відповідачка, яка в судовому засіданні не заперечувала, що втратила право користування квартирою, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами тому ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування квартирою №80, розташованою в будинку №72 по вул.Сєченова в м.Маріуполі.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 71, 72 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування квартирою №80, розташованою в будинку №72 по вул.Сєченова в м.Маріуполі.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м.Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З повним текстом рішення можливо буде ознайомитися після 25.06.2015 року.

Суддя: Т. В. Пустовойт