АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.06.2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №GOH3AN0200802, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 68860 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,08 % на рік з кінцевим терміном повернення 06.06.2012 року. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки та договорів поруки з ОСОБА_3, ОСОБА_4 Відповідачка ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 27.01.2012 року у розмірі 151887,90 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № GOH3AN02000802 від 06.06.2007 року у розмірі 141887,90 грн. та стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № GOH3AN02000802 від 06.06.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 68860 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,08 % на рік з кінцевим терміном повернення 06.06.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № GOH3AN02000802 від 06.06.2007 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені договори поруки від 06.06.2007 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № GOH3AN02000802 від 06.06.2007 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року.

З розрахунку заборгованості, наданого банком, суд встановив, що банк з 02.02.2009 року в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки за кредитним договором з 16,08% до 27,48% про що боржник повідомлена не була. Цей факт встановлено і рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 22 травня 2013 року та рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року. Розрахунку заборгованості, з урахуванням всіх виплат по кредиту, позивачем надано до суду не було. Крім того, рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року було визнано припиненою з 02 лютого 2009 року поруку за договором поруки, укладеним 06 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 526, ч. 1 ст. 553, ст. 1054 ЦК України, виходив з підстав недоведеності позивачем своїх позовних вимог та наявності рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 22 травня 2013 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року, згідно яких визнано припиненою з 02.02.2009 року поруку за договором поруки, укладеним 06.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суд помилково дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими в частині відмови позивачу у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ПАТ «А-Банк», враховуючи наступне.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір містить умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки, що тягне за собою зміну розміру щомісячного платежу за кредитом. ОСОБА_2 погодилася з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто власноруч.

Крім того, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором № GОНЗАN02000802 від 06 червня 2007 року щодо повернення кредиту не виконала. У зв'язку з чим заборгованість за вказаним договором станом на 27 січня 2012 р. склала 151 887,90 грн.

Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст.1050 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання за вказаним договором № GОНЗАN02000802 забезпечено порукою у розмірі 10 000,00 грн.: договір поруки № 167 від 20.10.2010 р., укладеним з поручителем ПАТ «А-Банк» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором; договір поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду докази щодо наявності заборгованості за кредитним договором (розрахунок заборгованості). Відповідачі не спростували докази надані банком щодо цього факту, а тому колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 141 887,90 грн. (151 887,90 - 10 000,00 = 141 887,90).

Крім того, позичальник та поручителі ПАТ «А-Банк», ОСОБА_4 мають відповідати солідарно за виниклу заборгованість у сумі 10 000,00 грн.

Суд першої інстанції, посилаючись на ч. 3 ст. 61 ЦПК України та рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 22 травня 2013 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 23 липня 2013 року, помилково відмовив в задоволенні позову. Оскільки зазначені рішення стосуються лише відповідача ОСОБА_3, та не звільняють інших відповідачів від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки.

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ПАТ «Акцент-Банк».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № GОНЗАN02000802 від 06 червня 2007 року, яка виникла станом на 27 січня 2012 року в розмірі 141 887,90 грн. та складається з наступного:

1)
399,57 грн. - заборгованість за кредитом;

60 059,48 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

1297,78 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

32 131,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2,ОСОБА_4на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 10 000 грн.

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк»в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова