У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксана Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 23 серпня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І.

На обґрунтування позову зазначає, що вона з 1974 року страждає на психічне захворювання «Шизофренія». 8 серпня 2008 року при плановому огляді в Київській міській психоневрологічні лікарні № 5 вона була поставлена на облік та неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні. 26 жовтня 2011 року позивач дізналась, що її власність - квартира АДРЕСА_2 була продана відповідачу ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири від 23 серпня 2011 року, при цьому 16 червня 2011 року було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. Вважає, що вказані договори купівлі-продажу слід визнати недійсними, оскільки вона їх не укладала та не підписувала, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І. вона із ОСОБА_4 була лише один раз та розписувалась в журналі реєстрації нотаріуса. 3 договором купівлі-продажу квартири від 23 серпня 2011 року позивач ознайомилась при отриманні судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зазначила, що у спірному договорі купівлі-продажу у графі «продавець» міститься не її підпис, а іншої особи. Просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 не надала доказів на підтвердження того, що вона не підписувала з ОСОБА_4 попередній договір купівлі-продажу квартири та договір купівлі-продажу квартири, а також не довела того, що при укладенні договорів не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Колегія суддів вважає, що такий висновок є правильним, ґрунтується на нормах матеріального права та узгоджується з нормами процесуального права.

Судами установлено, що 16 червня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І., зареєстрований в реєстрі за № 703, відповідно до якого ОСОБА_3 одержала від ОСОБА_4 56 тис. грн передоплати у вигляді авансу за квартиру АДРЕСА_1.

23 серпня 2011 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І., зареєстрований в реєстрі за № 973, відповідно до п. 1 якого продавець продала, а покупець купив квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з п. 3 договору продаж квартири вчинено сторонами за 395 600 грн, з яких 56 тис. грн продавець отримала від покупця 16 червня 2011 року під час укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавриненко О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 703а, 339 600 грн продавець одержала від покупця до підписання цього договору купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Висновок про тимчасову недієздатність сторони такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи є лише одним із доказів у такій справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до акту судово-психіатричного експерта від 6 травня 2014 року № 390 ОСОБА_3 на час укладення попереднього договору купівлі-продажу від 16 червня 2011 року та на час укладення договору купівлі-продажу від 23 серпня 2011 року страждала на Шизофренію параноїдну, епізодичний перебіг із стабільним незначно вираженим дефектом (F20.02 згідно з МКХ-10). За своїм психічним станом вона в цей період усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, але наявні в неї психічні порушення в той час істотно впливали на ії здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Отже, оскільки в акті судово-психіатричного експерта від 6 травня 2014 року № 390 не вказано про абсолютну неспроможність учасника правочину в момент укладення договору купівлі-продажу розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише зазначено, що наявні в неї психічні порушення в той час істотно впливали на ії здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик