Справа № 360/2720/14 Головуючий у І інстанції Додатко В. Д.
Провадження № 22-ц/780/3191/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 51 30.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Журби С.О.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації м. Києва, про позбавлення батьківських правза апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року до суду з вказаною позовною заявою звернулася ОСОБА_2 мотивуючи свої позовні вимоги тим, що її бувший чоловік ОСОБА_3 не займається вихованням їх доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка фактично з 2009 року проживають з донькою окремо. Навіть до 2009 року, коли вони жили разом Відповідач не приймав участі у вихованні їхньої доньки, ні матеріально, ні морально.

А тому, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду першої інстанції про відмову у позові з підстав неповного з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача з відповідачем народилася донька, що підтверджується записом № 5 від 04.01.2005 року в книзі реєстрації актів про народження відділу РАЦС Шевченківського РУЮ та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1.

Позивач та відповідач в шлюбі не перебували, однак проживали разом до 2009 року.

У грудні 2014 року позивач звернулась до служби у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві із заявою про надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

За результатами опрацювання вказаної заяви, служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві направила до суду першої інстанції висновок № 101-1414/01, в якому зазначила про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано основний доказ - висновок органу опіки та піклування є необґрунтованими, оскільки в судовому рішенні надана належна оцінка цьому доказу.

Колегія суддів погоджується, що вказаний висновок органу опіки і піклування не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо неврахування характеристики дитини, як підставу для скасування судового рішення, оскільки інформація, яка міститься в характеристиці, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Інших доводів, які б спростували законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Оцінюючи надані суду докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно відмовив у задоволенні позову, оскільки в суді не було доведено, що ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських обов'язків, не піклується про доньку, не цікавиться іі життям та здоров'ям, а висновок служби у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві нічим не підтверджується.

Таким чином, належних та допустимих доказів щодо ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем не надано, а тому підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Матвієнко Ю.О.

Журба С.О.