Справа № 500/357/15-ц
Провадження № 2/500/1095/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ», третя особа ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути на свою користь з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ- АВТО» суму в розмірі 17973,14 грн., яка складається зі страхового відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу 12654,75 грн.; пені за прострочення виплати страхового відшкодування - 2335,75 грн.; інфляційного зростання суми боргу 2684,13 грн.; 3% річних за користування чужими грошима 298,51 грн. Крім цього, просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» моральну шкоду в розмірі 6100 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 грудня 2013 року на проспекті Суворова кут вулиці Рєпіна в місті Ізмаїлі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_2, який належить ТОВ «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» під керуванням ОСОБА_2, що працює водієм-експедитором в ТОВ «КСМ «СИОЛ».

Позивач зазначає, що в результаті ДТП автомобіль ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а також вказує на те, що на місце ДТП був викликаний наряд ДАЇ, який зафіксував факт дорожньо-транспортної пригоди та видав відповідні довідки.

05 лютого 2014 року Дніпровський районний суд м.Херсона постановою у справі №666/304/14-п визнав ОСОБА_2 винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та наклав стягнення у виді штрафу.

Також, як зазначає позивач, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» застрахована ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», що підтверджується полісом обовязкового страхування №АЕ /0585308 зі строком дії до 25.03.2014 року.

Як вказано в позовній заяві, 08.01.2014 року позивачем було подано заяву до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» про виплату страхового відшкодування у звязку з ДТП та всі необхідні документи, які передбачені статтею 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визнання події страховим випадком та встановлення розміру страхового відшкодування.

За даною заявою страховою компанією було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 12654,75 грн., але виплата не проведена до теперішнього часу.

Таким чином, як вказує позивач, крайній термін виплати страхового відшкодування припадав на 08.04.2014 року, але до теперішнього часу страховик виплату встановленого розміру відшкодування не здійснив.

Як зазначено в позовній заяві, загальний борг відповідача ПАТ «УСК»ГАРАНТ-АВТО» складає 17973,14 грн., з урахуванням страхового відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу; пені за прострочення виплати страхового відшкодування; інфляційного зростання суми боргу, а також 3% річних за користування чужими грошима.

Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач відчував душевні страждання, в результаті чого у нього погіршився стан здоровя, з'явився страх сісти за кермо, а також у нього виникли боргові зобовязання, конфліктні ситуації зі страховою компанією та винуватцем ДТП, він просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» моральну шкоду в розмірі 6100 грн.

26.05.2015 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ», третя особа ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. залишено без розгляду.

Представник позивача, не обмежений у повноваженнях, позов та обставини позову підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні на підставі доводів, викладених у позовній заяві. В останнє судове засідання не з'явився.

Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» надав заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що ТОВ «КМС «Сиол» не завдавало моральної шкоди позивачу, а навпаки зі свого боку всі вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для своєчасного відшкодування шкоди страховиком виконало, а саме з власної ініціативи звернулося до моторно (транспортного) страхового бюро України щодо виконання ПАТ «УСК «Гарант-Авто» взятих на себе зобов'язань по врегулюванню спірної страхової події за рахунок гарантійних страхових внесків.

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ- АВТО» в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 в судове засідання не зявився про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши подані документи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміються, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,

договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Відповідно до розяснень, наданих в п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» серед обов'язків страховика визначено, що при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або страхове відшкодування у передбачений договором строк.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого центром ДАІ м. Болград Одеської області, власником автомобілю марки ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_4. ОСОБА_4 на підставі довіреності уповноважив ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися автомобілем марки «ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Судом встановлено, що цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4, який є власником транспортного засобу марки ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1, застраховано публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ- АВТО» згідно полісу АС 8083868 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який було укладено 07.11.2013 року.

Крім цього, цивільно-правова відповідальність товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» застрахована публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ- АВТО» згідно полісу №АЕ 0585308 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який було укладено 25.03.2013 року.

Відповідно до наказу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» за №3-к від 06.02.2013 року ОСОБА_2 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів з 06.02.2013 року з окладом відповідно до штатного розпису.

Наказом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» від 06.02.2013 року на ОСОБА_2 покладено відповідальність за експлуатацію та технічний стан автомобілю марки Ford, реєстраційний номер НОМЕР_3.

26.12.2013 року на проспекті Суворова кут вулиці Рєпіна в місті Ізмаїлі Одеської області ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1, скоїв зіткнення з автомобілем Ford Tranzit, реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить ТОВ «Компанія смазочних материалів «СИОЛ» під керуванням ОСОБА_2, що працює водієм-експедитором в ТОВ «КСМ «СИОЛ».

Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 05.02.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відомості про те, що дана постанова суду оскаржувалась, суду надано сторонами не було.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судом встановлено, що з вини ОСОБА_2 сталося ДТП, в результаті якого транспортний засіб марки ВАЗ 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Сума матеріальної шкоди, завданої внаслідок аварійного пошкодження автомобіля позивача відповідно доремонтної калькуляції №16810/5 від 22.04.2014 року, складає 12654,75 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Відповідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з полісу обовязкового страхування цивільноправової відповідальності №АЕ 0585308 між ТОВ «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» та публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ- АВТО» укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосовувати положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки він є спеціальним законом, а тому суд вважає, що обовязок сплати майнової шкоди покладається на страхову компанію.

Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, як встановлено п.2.4 та Розділом VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 4.11.2003 р. № 142/5/2092, із відповідними змінами, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісних транспортних засобів (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складається з суми вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, величини втрати товарної вартості.

Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно договору обовязкового страхування цивільноправової відповідальності №АЕ 0585308 сума франшизи складає 0, 00 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що з ПАТ «Українська страхова компанія

«ГАРАНТ -АВТО» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 матеріальна шкода в сумі 12654,75 грн. виходячи з розрахунку 12654,75 грн. 0,00 грн.

До даного висновку суд прийшов виходячи також з того, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, а саме: при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, а оскільки дана сума не виходить за межі ліміту вона підлягає стягненню саме з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ -АВТО».

Згідно п.п. 36.2, 36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Судом встановлено, що 08.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ- АВТО» із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується листом заступника начальника управління врегулювання страхових подій та контролю виплат від 15.12.2014 року.

Отже, виходячи з того, що всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування були вчасно надані до страхової компанії, суд приходить до висновку, що страхове відшкодування мало бути виплачене не пізніш як 08.04.2014 року, тому з 08.04.2014 року по 19.01.2015 року (на момент підготовки позову), є правомірним стягнення пені у звязку з невиплатою страхового відшкодування.

За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 2335,75 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» прострочила виплату страхового відшкодування, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційне зростання суми боргу в розмірі 2684,13 грн. та 3 % річних за користування чужими грошима в розмірі 298,51 грн.

Що стосується вимог про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 6100 грн. суд приходить до наступного висновку.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відчував душевіні страждання, в результаті чого у нього погіршився стан здоровя, з'явився страх керувати транспортним засобом, а також у нього виникли боргові зобовязання, конфліктні ситуації зі страховою компанією та винуватцем ДТП.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю і стражданнях, які особа отримала внаслідок ушкодження здоров'я, у душевних стражданнях, яких зазнала фізична особа в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у душевних стражданнях, які особа зазнала в зв'язку з приниженням її честі гідності та ділової репутації.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Верховний суд України 06 листопада 2013 року виклав обовязкову правову позицію у справі N 6-108 цс 13, де вказано, що аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Судом встановлено, що діями ОСОБА_2, який перебуває у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ», та скоїв дорожньо-транспортну пригоду під час виконання трудових обов'язків, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що пошкоджений його автомобіль.

Зазначені події і обставини вимусили хвилюватись позивача, у зв'язку з тим, що позивач тривалий час не міг повернутися до нормального способу життя, оскільки знаходився у нервовому стані, в нього з'явився страх керувати транспортним засобом, а також виникли боргові зобов'язання тощо. Враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди, протиправність дій ОСОБА_2, який перебуває у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ», причинний зв'язок між такими діями та їх наслідками, а також вину ОСОБА_2, який перебуває у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ», в завданій моральній шкоді, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодуванні моральної шкоди, грошової компенсації в сумі 5000 грн.

Крім цього, суд не приймає до уваги посилання ТОВ «КМС «Сиол» про те, що воно зі свого боку виконало всі вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для своєчасного відшкодування шкоди страховиком, а саме з власної ініціативи звернулося до моторно (транспортного) страхового бюро України щодо виконання ПАТ «УСК «Гарант-Авто» взятих на себе зобов'язань по врегулюванню спірної страхової події за рахунок гарантійних страхових внесків, з посиланням на лист моторно (транспортного) страхового бюро України за вих.№3/1-04/6743 від 06.03.2015 року, оскільки в зазначеному листі відсутні будь-які відомості щодо обставин ДТП, яке відбулося саме 26.12.2013 року.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 190 (сто дев'яносто) гривень 58 копійок, з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 53 (п'ятдесят три) гривні 02 копійки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ», третя особа ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» (юридична адреса: 01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, місцезнаходження: 03113, м. Київ, пр. Перемоги, 57, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) 17973 (сімнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят три) гривні 14 копійок, з них: 12654 (дванадцять тисяч шістсот п'ятдесят чотири) гривні 75 копійок страхове відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу; 2335 (дві тисячі триста тридцять п'ять) гривень 75 копійок пеня за прострочення виплати страхового відшкодування; 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 13 копійок інфляційне зростання суми боргу; 298 (двісті дев'ятсот вісім) гривень 51 копійка 3 % річних за користування чужими грошима.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ - АВТО» (юридична адреса: 01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, місцезнаходження: 03113, м. Київ, пр. Перемоги, 57, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) судовий збір в сумі 190 (сто дев'яносто) гривень 58 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» (юридична адреса: 73034, м.Херсон, проспект Сенявіна, 7) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія смазочних матеріалів «СИОЛ» (юридична адреса: 73034, м.Херсон, проспект Сенявіна, 7) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) судовий збір в сумі 53 (п'ятдесят три) гривні 02 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_7