Справа № 509/5541/14-ц
10 лютого 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Бичковського Є.Л.,
при секретарі Ауловій О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Оскільки відповідач свої зобов'язання щодо повернення позики не виконує, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 787082,26 гривень в рахунок повернення боргу з врахуванням процентів за користування позикою договором, трьох процентів річних за прострочений період та індексу інфляції.
Представник позивача звернувся до суду із заявою про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
На адресу реєстрації місця проживання відповідача: Одеська область, Овідіопольський район, с.Доброолександрівка, вул.50 років Жовтня, 98, було направлено судову повістку про виклик відповідача у судове засідання. Згідно з повідомленням пошти відповідач за зазначеною адресою не проживає.
Відповідно до ст.74 ЦПК України фізичним особам, які не мають статусу підприємців, повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
За наявністю умов, передбачених частиною першою ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити повторне заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Письмова форма договору позики (розписка) внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу.
Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у ст.1048 ЦК України Так, згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, у ч.1 ст.1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч.2 ст.1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Такі договори позики між сторонам по справі були укладені у письмові формі, що підтверджується відповідними розписками відповідача від 24 липня та 07 серпня 2012 року. Наявність у позивача цих розписок свідчить про неповернення відповідачем боргу.
Суд бере до уваги положення ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України, якою передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.
Відповідно до наданої розписки укладений між сторонами договір позики не встановлював зобов'язань відповідача щодо щомісячної сплати відсотків за користування кредитом.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Норма ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні. Отже, позовні вимоги в цій частині мають бути залишені без задоволення.
Подача даного позову до суду оплачена позивачем судовим збором за максимальною ставкою для вимог майнового характеру у розмірі 3654,00 гривень.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати у розмірі 3153,40 гривень.
Загальний розмір коштів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 679251,46 + 3153,40 = 682404,86 гривень.
Керуючись, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 112, 113, 224, 225 ЦПК України, на підставі ст. 11, 15, 16, 526, 533, 625, 1046 - 1048 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 682404 (шістсот вісімдесят дві тисячі чотириста чотири) гривні 86 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Дане заочне рішення може бути переглянуте Овідіопольським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області позивачем протягом 10 днів з дати отримання його копії, а відповідачем у той же строк з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Є.Л.Бичковський