Справа № 463/4415/14 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/638/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю Піскун А.Й. - представника Львівської міської ради; Федиша Т.О. - представника Регіонального ландшафтного парку „Знесіння"; ОСОБА_5 - представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Піскун Анни Йосифівни, представника Львівської міської ради, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи - Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції та Регіональний ландшафний парк „Знесіння", у якому просила суд припинити право власності відповідача ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 (в подальшому - „спірний будинок") у зв'язку з його знищенням та скасувати реєстраційне посвідчення № 899 від 22 серпня 1997 року, видане Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (в подальшому - „МБТІ").

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що30 червня 1997 року відповідач придбав спірний будинок загальною площею 38,2 кв.м. за договором купівлі-продажу, на підставі якого МБТІ і було видано відповідачу реєстраційне посвідчення № 899 на цей будинок. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «За замком» і Регіонального ландшафтного парку «Знесіння» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди встановлено, що на місці будинку залишився лише його фундамент. Зазначалося, що у відповідача відсутні докази користування та володіння спірним будинком. Ділянка, на якій знаходиться спірний будинок, перебуває у власності територіальної громади м. Львова та надана в користування Регіональному ландшафтному парку «Знесіння», що стверджується державним актом на право постійного користування землею І-ЛВ №004103 від 19 грудня 2001 року. Крім того, на час передачі земельної ділянки в користування Регіональному ландшафтному парку «Знесіння» спірного будинку вже не існувало, що стверджується графічним фрагментом викопіювання плану станом на 1998 рік, а відтак відповідач не може володіти, користуватись та розпоряджатись спірним будинком. Як на підставу позову позивач посилався на положення ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 346, 349, 391 ЦК України (а.с. 2-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 61-62).

Дане рішення оскаржила Піскун А.Й. - представник Львівської міської ради.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що у відповідача ОСОБА_6 відсутні докази володіння і користування будинком, зокрема: докази сплати за комунальні послуги, договори з відповідними комунальними службами, особові рахунки, реєстрація будь-яких осіб у цьому будинку, а відтак вважає, що є всі підстави для припинення права власності відповідача на спірний будинок у зв'язку з його знищенням на підставі ч. 1 ст. 349 ЦК України (а.с. 68-70).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Львівської міської ради і Регіонального ландшафтного парку „Знесіння" на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 349 ЦК України встановлено, що у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Матеріалами справи стверджується та визнається всіма учасниками даного процесу, що власником спірного будинку є відповідач ОСОБА_6 і згаданий будинок, як об'єкт нерухомості, підлягає державній реєстрації.

В той же час, вище згаданою статтею 349 ЦК України передбачено можливість припинення права власності на знищене майно тільки за наявності відповідної заяви власника майна (в нашому випадку - відповідача ОСОБА_6.) про внесення змін до державного реєстру, якої відповідач не подавав, а відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про припинення права власності відповідача ОСОБА_6 на спірний будинок.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення і у практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по даній категорії справ (а.с. 90-96).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Піскун Анни Йосифівни, представника Львівської міської ради, відхилити та залишити рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: