Номер провадження 22-ц/788/266/15 Суддя-доповідач - Семеній Лідія. Іванівна.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 9750 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе», посилаючись незаконність і необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що позивач не надала суду доказів заподіяння їй моральної шкоди, матеріали розслідування професійного захворювання підтверджують лише можливість заподіяння моральної шкоди, а не констатує такий факт. Вказує, що суд стягнув з підприємства моральну шкоду за відсутності вини відповідача в захворюваннях позивача, права якого на безпечні та нешкідливі умови праці не порушені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Журавльову М.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення на неї представника позивача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 26.11.1979 року по 27.03.2014 року позивач працювала стриженьщиком в ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе», була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з досягненням пенсійного віку (а.с. 5-6).

За час роботи ОСОБА_3 отримала професійні захворювання.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання №65 від 05.06.2014 року через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці та по причині проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, локальної вібрації та показників важкості праці у ОСОБА_3 встановлено професійне захворювання за основним діагнозом Хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології II ст. в фазі нестійкої ремісії; Емфізема легень II ст.; Легенева недостатність II ст.; Вегетативно-сенсорна поліневропатія в/кінцівок з вираженим стійким вегетативно-трофічними порушеннями на кистях та з ангіоспазмами пальців рук; міофіброзом м'язів передпліч і плечового пояса; 2-х сторонній плече-лопатковий периартроз; 2-х сторонній деформуючий остеоартроз ліктьових і променево-зап'ясткових суглобів, з больовим синдромом і порушенням функції в/кінцівок; Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху 4 ст. (а.с. 8).

ОСОБА_3 згідно з довідкою до Акта огляду МСЕК та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 28.07.2014 року при первинному огляді встановлено 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безтерміново (а.с. 9).

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що в зв'язку із отриманням за час роботи на підприємстві професійних захворювань, позивач втратила професійну працездатність на 65%, стала інвалідом третьої групи, в результаті чого переносить моральні страждання, тому обґрунтовано поклав обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди на роботодавця, що відповідає вимогам ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту спричинення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки у даному випадку факт спричинення моральної шкоди встановлений судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що в акті розслідування професійного захворювання № 65 від 05.06.2014 року не встановлено порушень відповідачем нормативних актів про охорону праці щодо незабезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, як і не вказано посадових осіб, які такі порушення допустили, висновків суду не спростовують, оскільки не спростовують факту наявності вини роботодавця в неналежному забезпеченні безпечних та нешкідливих умов праці та не є підставою для позбавлення позивача права на отримання відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -