Справа №487/2338/13-ц 11.02.2015 11.02.2015 11.02.2015
Провадження №22-ц/784/241/15
Провадження№22-784/241/15
Категорія 47 Головуючий у 1-й інстанції: Павлова Ж.П.
Доповідач у апеляційній інстанції: Буренкова К.О.
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання: Яценко Л.В.,

за участі: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - представника відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6 - представника відповідачки ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2014 року у справі за їх позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа - Миколаївська міська рада, про відновлення межі земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа - Миколаївська міська рада, про відновлення межі земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану.

Позивачі вказували, що кожен з них та неповнолітня ОСОБА_10 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 785 кв.м.

Власниками домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_7, яке розташовано на суміжній земельній ділянці.

Мотивуючи свої вимоги, позивачі зазначали, що відповідачі самовільно зайняли частину земельної ділянки площею 43 кв. м, яка закріплена за домоволодінням по АДРЕСА_1, та звели на ній паркан, а також насадили зелені насадження.

Посилаючись на наведене, позивачі просили відновити межу між земельною ділянкою, яка знаходиться в їх користуванні, та земельною ділянкою, якою користуються відповідачі, а також усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2014 року в позові ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити межу між земельними ділянками АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_10 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 7). На суміжній земельній ділянці розташовані житлові будинки № 37 та №37/1, власниками яких відповідно являються ОСОБА_5 та ОСОБА_7(а.с. 17, 18).

Відповідно до рішення Миколаївської міської ради депутатів трудящих №152 від 08 лютого 1955 року «Про результати обміру земель по будівельному кварталу №199 м. Миколаєва» за землекористувачами будівельного кварталу №199 м. Миколаєва зареєстровано 15999 кв. м земельної площі, у тому числі, за будинками АДРЕСА_1 відповідно 745 кв. м і 785 кв. м (а.с. 75.81). Ці земельні ділянки знаходяться у користуванні сторін.

Мотивуючи свої вимоги, позивачі посилалися на те, що у 2010 році відповідачі порушили межу із земельною ділянкою АДРЕСА_1, яка знаходиться у їх (позивачів) користуванні, незаконно заволодівши належною їм земельною ділянкою довжиною 43,12 кв. м та шириною 1,0 м, а також самочинно звели паркан на захопленій земельній ділянці та засадили її насадженнями. У зв'язку з чим просили зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні належною їм земельною ділянкою шляхом знесення самочинно зведеного паркану та зелених насаджень, а також відновити межу між вказаними суміжними земельними ділянками.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник, або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю.

Між тим в матеріалах даної цивільної справи, справах по технічній інвентаризації і оцінці житлових будинків АДРЕСА_1 відсутні документи, які свідчать про встановлення чи відновлення компетентними органами межі між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_1, винесення цих земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 2065-2066 від 11 листопада 2014 року щодо порушення відповідачами межі із суміжною земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні позивачів, грунтується на схематичних планах суміжних ними, які відображають лише фактичне користування земельними ділянками, виходячи із їх лінійних розмірів, і не містять відомостей щодо прив'язки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 до межі із суміжною земельною ділянкою №35. Що стосується плану встановлення меж, виготовленого ГТП «Консалтингова фірма «Снейл» у 2011 році, на який посилається експерт, то він із позивачами не був погоджений, оскільки виготовлений у зв'язку з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про визначення між ними порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 (а.с. 10, 72-73, 94 зв., 95 зв., 107 - 117).

За змістом ст. 106 ЗК власник або користувач земельної ділянки має право вимагати від власників чи користувачів сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними.

Згідно зі ст. 107 ЗК основою для відновлення меж є дані земельно- кадастрової документації.

За ч.5 ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції повно з'ясував фактичні обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, які надали сторони, і на підставі статей 106, 158 ЗК прийшов до обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки межа між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_1, у встановленому законом порядку не встановлювалась і не відновлювалась. А тому позивачі не довели факт порушення їх земельних прав з боку відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що межа між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_1 встановлена згаданим рішенням Миколаївської міської ради від 08 лютого 1955 року №152 безпідставні, оскільки цим рішенням лише зареєстровано за землекористувачами будинків АДРЕСА_1 земельні ділянки площею відповідно 785 кв. м і 745 кв. м.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: