РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Павліченка С.В., Куцина М.М.,

при секретарі: Маринець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, якій діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, про поділ спільного сумісного майна, з врахуванням інтересів неповнолітньої ОСОБА_4, необхідності її фізичного і духовного розвитку, відступити від принципу рівності часток подружжя, та виходячи із часток 2/3 на 1/3, присудити їй - ОСОБА_2 в натурі майно, зазначене в п.п.2-8 позовної заяви на загальну суму 11 800,00 грн.; грошову компенсацію в рахунок вартості автомобіля в розмірі - 22 980,00 грн.; грошову компенсацію за кошти, витрачені на реконструкцію та ремонт квартири в розмірі 15 229,28 грн., загальною вартістю 50 009,28 грн.; відповідачу ОСОБА_3 в натурі майно, зазначене в п.п.1 та 9-17 позовної заяви на загальну суму 18 290,00 грн.; кошти, витрачені на реконструкцію та ремонт квартири в розмірі 7 614,64 грн., загальною сумою 25 904,64 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 26 липня 2007 року вона з відповідачем ОСОБА_3 перебувала у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4, яка на данний час проживає з нею. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 квітня 2010 року шлюб між ними розірвано, вимог щодо розподілу майна не заявлялось, домовленості між ними про розподіл майна в добровільному порядку не досягнуто. Також, доповненням до позовної заяви просила провести розподіл гаража, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, виходячи із часток 2/3 їй та 1/3 відповідачу.

В червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності на незавершене будівництво та поділ майна подружжя, яким просив: визнати незавершене будівництво, а саме фундамент під будинок та гараж, які розташовані на земельній ділянці 0,10 га. за адресою: АДРЕСА_2 спільною частковою власністю бувшого подружжя по ? частці за кожним; провести поділ незавершеного будівництва. В подальшому при розгляді справи ОСОБА_3 уточнював позовні вимоги, та просив визнати незавершене будівництво, а саме фундамент під будинок та гараж, які розташовані на земельній ділянці 0,10 га. за адресою: АДРЕСА_2 спільною частковою власністю бувшого подружжя по ? частці за кожним; провести поділ незавершеного будівництва; стягнути з ОСОБА_2 на його користь ? частину вартості фундаменту та гаражу в розмірі 74 636,00 грн.; визнати за ним право приватної власності на наступне майно: дитячу стінку, ліжко «Вояж», холодильник «Індезіт», чайник, мікрохвильову піч, електропраску, комп'ютер та зобов'язати повернути це майно в належному робочому стані; визнати земельну ділянку розміром 0,25 га. по АДРЕСА_3 спільною частковою власністю бувшого подружжя; визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 0,25 га. по АДРЕСА_3; вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року цивільну справу №2-5186/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна та цивільну справу №2-4884/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності на незавершене будівництво та поділ майна подружжя - об'єднано в одне провадження та присвоєно об'єднаній справі №2-5186/11.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - задоволено частково.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на диван вартістю 3 100,00 грн., шафу-купе вартістю 1 800,00 грн., диван дитячий вартістю 1 600,00 грн., стінку дитячу вартістю 1 800,00 грн., пральну машину вартістю 1 200,00 грн., кухню вмонтовану вартістю 2 000,00 грн., стіл розкладний вартістю 300,00 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 500,00 грн., холодильник вартістю 2 800,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 400,00 грн., спальне ліжко вартістю 1 200,00 грн., стінку «Фараон» вартістю 1 100,00 грн., стіл кухонний вартістю 200,00 грн., лавиці (3 шт.) загальною вартістю 300,00 грн., табуретки (4 шт.) загальною вартістю 400,00 грн., журнальний столик вартістю 100,00 грн.

Визнано, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вказаному майні є рівними та становлять по ?.

Виділено в натурі ОСОБА_2: диван вартістю 3 100,00 грн., шафу-купе вартістю 1 800,00 грн., стінку дитячу вартістю 1 800,00 грн., пральну машину вартістю 1 200,00 грн., кухню вмонтовану вартістю 2 000,00 грн., диван дитячий вартістю 1 600,00 грн., стіл розкладний вартістю 300,00 грн., всього загальною вартістю 11 800,00 грн.

Виділено в натурі ОСОБА_3: телевізор «Самсунг» вартістю 500,00 грн., холодильник вартістю 2 800,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 400,00 грн., спальне ліжко вартістю 1 200,00 грн., стінку «Фараон» вартістю 1 100,00 грн., стіл кухонний вартістю 200,00 грн., лавиці (3 шт.) загальною вартістю 300,00 грн., табуретки (4 шт.) загальною вартістю 400,00 грн., журнальний столик вартістю 100,00 грн., всього загальною вартістю 7 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 400,00 грн. грошової компенсації, як різницю у вартості виділеного в натурі майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12 400,92 грн. грошової компенсації за ? частку автомобіля марки «ВАЗ 21093» 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, вартістю 24 801,84 грн.

У визнанні спільною сумісною власністю подружжя самовільно збудованого гаражу по АДРЕСА_1 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої власності на майно: дитячу стінку, ліжко «Вояж», холодильник «Індезит», чайник, мікрохвильову піч, електропраску та зобов'язано ОСОБА_2 передати вказане майно ОСОБА_3.

Визнано комп'ютер «LG» вартістю 4 688,00 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, проведено поділ майна з визначенням частки у вказаному майні по ?.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 344,00 грн. грошової компенсації за ? частку у майні: комп'ютера «LG» вартістю 4 688,00 грн.

Визнано незавершене будівництво - фундамент під будинок та гараж, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю бувшого подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, проведено поділ майна з визначенням частки, яка становить по ?.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30 818,50 грн. грошової компенсації за ? частку фундаменту під будинок та 43 818,50 грн. грошової компенсації за ? частку гаража по АДРЕСА_2.

У визнанні земельної ділянки розміром 0,25 га. по АДРЕСА_3 спільною частковою власністю бувшого подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільною частковою власністю у рівних частках, визнанні за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку розміром 0,25 га. по АДРЕСА_3 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 53,16 грн. та на користь держави 695,37 грн. судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та з врахуванням доводів апеляційної скарги ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, яким просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2014 року - залишити без змін, зазначивши, що рішення суду вважає законним, обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити з підстав зазначених в ній.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2007 року. За час шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає з позивачем (а.с.6). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.04.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.77).

За час шлюбу сторони придбали наступне майно:

- автомобіль «ВАЗ 21093» 2005 року випуску вартістю 34 470,00 грн.;

- диван вартістю 3 100,00 грн.,

- шафу-купе вартістю 1 800,00 грн.,

- диван дитячий вартістю 1 600,00 грн.,

- стінку дитячу вартістю 1 800,00 грн.,

- пральну машину вартістю 1 200,00 грн.,

- кухню вмонтовану вартістю 2 000,00 грн.,

- стіл розкладний вартістю 300,00 грн.,

- телевізор «Самсунг» вартістю 500,00 грн.,

- холодильник вартістю 2 800,00 грн.,

- мікрохвильову піч вартістю 400,00 грн.,

- спальне ліжко вартістю 1 200,00 грн.,

- стінку «Фараон» вартістю 1 100,00 грн.,

- стіл кухонний вартістю 200,00 грн.,

- лавиці (3 шт.) загальною вартістю 300,00 грн.,

- табуретки (4 шт.) загальною вартістю 400,00 грн.,

- журнальний столик вартістю 100,00 грн.

28.08.2009 року ОСОБА_3 подарував позивачу ОСОБА_2 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, розміром 0,10 га., кадастровий номер :45:001:0179 (а.с.132-135, 142).

ОСОБА_3 купив та передав ОСОБА_2 наступне майно: 26.08.2009 року - стінку «Савана» 5 модулів вартістю 3 800,00 грн., ліжко «Вояж» вартістю 1 450,00 грн., що разом склало 5 250,00 грн.; 10.10.2010 року - мікрохвильову піч вартістю 600,00 грн., праску вартістю 115 грн., що разом склало 715,00 грн. та 21.11.2009 року холодильник «Індезит» вартістю 3 118,33 грн., електрочайник вартістю 208,00 грн., що разом становить 4 247,10 грн. Зазначені речі у зв'язку з відсутністю готівки отримав в кредит, який ним погашався особисто (а.с.72-76).

Під час шлюбу, рішенням 9-ї сесії 4-го скликання від 16.09.2003 року ОСОБА_2 виділено під забудову індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_3 земельну ділянку площею 0,25 га. (а.с.206-210).

Вирішуючи питання щодо поділу вказаного майна, суд першої інстанції керувався тим, що спірне майно підлягає розподілу на рівні частини.

Відповідно до ст. ст.60, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо відступу від рівності часток у спільному майні сторонами не повідомлялось.

За рішенням суду, згідно ч.3 ст. 70 СК України, частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Обставини, які-б давали достатні підстави для застосування згаданої норми в ході розгляду справи не встановлено, а інтереси дитини дотримані без відступу від принципу рівності часток подружжя у їх спільному майні, за таких обставин суд вірно провів розподіл по 1/2 частці.

Згідно ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Як роз'яснено в п.п.23,24 Постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна , що підлягає поділу включається загальне майно, подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що гараж по АДРЕСА_1 являється об'єктом спільної сумісної власності подружжя, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, так як ні за ОСОБА_2, ні за ОСОБА_3 не визнано право власності на гараж, тобто вони не є власниками зазначеного гаражу, земельна ділянка під будівництво гаражу не виділялася і відповідно не давався дозвіл на будівництво гаражу (а.с.226-228). Таким чином, підстав для визнання за бувшим подружжям права сумісної власності на вказаний гараж та його поділ відсутнє, оскільки немає доказу, що таке майно входить до обсягу спільно нажитого майна подружжя.

Виходячи з викладеного, місцевий суд прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні вимоги ОСОБА_2 щодо розподілу їй зі спільного майна подружжя спірного гаража.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного визнання незавершеного будівництва фундаменту під будинок та гаражу по АДРЕСА_2, його поділу по 1/2 частці та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за ? частку фундаменту під будинок та гаражу по АДРЕСА_2, є обґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За твердженням позивача, протягом 2007-2008 років, він придбав будівельні матеріали, які використав на будівництво фундаменту та гаражу, заперечується ОСОБА_2, яка стверджує, що будматеріали використовувались для проведення ремонтних робіт в гуртожитку де вони проживали. Більше того, факт відсутності забудов на земельній ділянці підтверджено договором дарування від 28.08.2009 року, згідно якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_2, яка була вільна від забудов, про що зазначено в договорі дарування (т.2а.с.105).

Що стосується висновку експерта № 0008/2013 від 20.11.2013 року, яким констатовано наявність на земельній ділянці фундаменту під будинок та гаражу то в ньому не зазначено, що споруди побудовано позивачем та відповідачем в період спільного проживання.

На думку апеляційного суду позивач за зустрічним позовом не довів, що за час спільного проживання з ОСОБА_2, ними побудовано фундамент під будинок та гараж по АДРЕСА_2.

Інших доводів, які-б мали правове значення для вирішення справи та спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору в частині визнання незавершеного будівництва фундаменту під будинок та гаражу по АДРЕСА_2, його поділу по 1/2 частці та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за ? частку фундаменту під будинок та гаражу по АДРЕСА_2, не дана належна оцінка наявним у справі доказам та доводам сторін а тому, висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.309 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, якій діє в інтересах ОСОБА_2 - задовільнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2014 року - змінити.

В задоволені позову в частині визнання незавершеного будівництва - фундамент під будинок та гараж, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю бувшого подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, проведення поділ майна з визначенням частки по ? та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30 818,50 грн. грошової компенсації за ? частку фундаменту під будинок та 43 818,50 грн. грошової компенсації за ? частку гаража по АДРЕСА_2 - відмовити.

В решті рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді