Справа №752/6879/15-ц
Провадження № 2/752/3666/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.05.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І

за участю секретаря - Симоненко І.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - Вакуленко О.М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору удаваним правочином суд, -

Встановив

В квітні 2015 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати договір кредиту № 761/4-204 від 09.11.2006 укладений між сторонами по справі удаваним правочином, визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину договору укладеного в національній валюті гривні та зобов'язати відповідача перерахувати розмір боргових зобов'язань за вказаним договором за курсом НБУ встановленим на момент складання договору, а саме 5,05 грн. за 1 долар США.

В обґрунтування позову представник вказував, що 09.11.2015 року між сторонами у справі укладено Договір на іпотечний кредит, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 25 846 доларів США (що у гривневому еквіваленті складала 153 560 грн.) для фінансування будівництва придбання (інвестування) житла відповідно до договору № 21-п на пайову участь у будівництві від 05.01.2006 року укладеним між позивачем по справі та Відкритим акціонерним товариством «Сумбуд», що будується за адресою АДРЕСА_1. На виконання останнього договору приймала участь у фінансуванні робіт по будівництву вказаної квартири, за яку вона мала сплатити 23 034 грн. в строк до 01.11.2006 року та 130 526 грн. в строк до 10.11.2006 року, а всього у сумі 153 560 грн., у зв'язку з чим і отримала грошові кошти в банку.

Крім того представник позивача вважає, що вказаний кредитний договір є удаваним правочином в частині визначення в якості валюти кредитування долара США й до правовідносин які виникли між сторонами підлягає застосування законодавства України про договір, який сторони дійсно уклали - договір про надання кредиту в національній валюті України - гривні. Метою приховання іншого договору у позивача було отримати кредит на вигідніших на той час умовах, а метою банка - зменшити свої ризики щодо знецінення гривні. Тому представник позивача посилаючись на правові підстави ст. 235 ЦК України просить суд захистити порушене право позивача та визнати вказаний кредитний договір удаваним правочином.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд задовольнити йому у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Просила суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити у задоволенні вказаного позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши належну оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 761/4-204, згідно якого позивачу було надано у кредит грошові кошти в сумі 25846 Доларів США з метою фінансування будівництва придбання (інвестування) житла відповідно до договору № 21-п на пайову участь у будівництві від 05 січня 2006 року, укладеного між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Сумбуд», що будується за адресою: АДРЕСА_1.

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, позивач особисто обрав найбільш вигідні для себе умови кредитування від нього не поступало жодних заперечень щодо умов Договору кредиту та її волевиявлення на той час буле вільним.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З роз'яснень Верховного суду України, викладених в п. 25 Постанови пленуму № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК У країни договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пред'явлення позову сам представник позивача пов'язує із тим, що змінився курс долара США відносно гривні, який невигідний позивачу, тобто всі попередні роки у позивача не виникало питання щодо удаваності даного правочину та він виконувався останньою на умовах які були визначені.

Жодних належних доказів на підтвердження того, що вказаний договір укладено з метою приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, суду у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про те, що всі умови вищевказаного договору погоджені обома сторонами на час його укладення, вибір умов кредитування з боку позивача був добровільним, сторони за власним волевиявленням їх досягли і власноручно їх підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати їх належним чином.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що погашення заборгованості по даному договору здійснюється позивачем у валюті кредиту - доларах США.

Також суд вважає за необхідне відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності, виходячи з наступного.

За змістом до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А відповідно до вимог ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Представником відповідача в судовому засіданні зазначено, що датою початку перебігу строку позовної давності є дата укладення договору 09.11.2006 року, тому строк позовної давності давно сплинув. Однак не враховано, що зобов'язання за вказаним кредитним договором тривають і сьогодні, тому на думку суду, не можна вважати строк позовної давності таким, що сплинув.

Таким чином, розглянувши цивільну справу, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без задоволення.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Крім того, суд керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до вимог ст. 3 ЦК України з урахуванням балансу інтересів сторін.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору удаваним правочином - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя