Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.02.2015 р. 145/2322/14-ц

2/145/159/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Новоміської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4, який до дня смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_2.

Так як право на зазначений житловий будинок з господарськими спорудами підлягає державній реєстрації в Україні, його спадкування регулюється правом України (ст.71 ЗУ Про міжнародне приватне право»)

За життя спадкодавець належним йому майном не розпорядився. Заявниця є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після нього та прийняла спадщину в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем однією сім'єю та від спадщини не відмовилась.

Однак отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами в нотаріальній конторі заявниця не має можливості через відсутність реєстрації права на це майно на ім'я спадкодавця в БТІ.

Разом з тим, право на зазначений житловий будинок з господарськими спорудами було набуто спадкодавцем на підставі договору дарування, який було укладено між ним та його батьком ОСОБА_5 18.07.1991 року. Даний договір посвідчений секретарем Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Лісовенко В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 18.

Станом на час набуття спадкодавцем будинку (1991 рік) питання набуття права власності регулювались ЦК України 1963 року. Цивільні права та обов'язки, згідно зі ст.4 ЦК України 1963 року, виникали з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

При цьому державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто реєстрація права власності - це не виникнення самого права, а визнання і підтвердження такого права Державою. Реєстрація права власності є похідною від встановленого факту виникнення, переходу або припинення права.

Відповідно до роз'яснень ВССУ, наданих в п. 3.1 Інформаційного листа за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування), належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п.19 Переліку договори дарування будинків (домоволодінь), посвідчені посадовими особами виконкомів місцевих рад визнавались правовстановлюючими документами, на підставі яких виникало право власності.

За таких обставин право на житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_2 входить до складу прийнятої позивачкою спадщини.

Відповідно до технічного паспорта КП «ВООБТІ» від 19.08.2014 року прийняте позивачкою у спадщину до складу нерухомого майна входять житловий будинок «А» з прибудовою «а» загальною площею по літ. «А, а» 99, 7 кв. м., житловою площею 47,7 кв.м., допоміжною площею 52,0 кв.м. (які складаються з коридору 1, площею 10,1 кв.м., житлової кімнати 2, площею 19,4 кв.м., житлової кімнати 3, площею 8,8 кв.м., кухні 4, площею 5,9 кв.м., загальною площею по кв. №1 44, 2 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м, допоміжною площею 16,0 кв.м; коридору 1, площею 5,9 кв.м, кухні 2, площею 18,2 кв.м, житлової кімнати 3, площею 19, 5 кв.м., кухні 4, площею 4,2 кв.м., кладової 5, площею 7,7 кв.м., загальною площею по кв. № 2 - 55, 5 кв.м, житловою площею 19,5 кв.м, допоміжною площею 36,0 кв.м.) а також: погріб «П/а», ганок 1906 року забудови, ганок 1927 року забудови, ганок з козирком 1927 року забудови, сарай «Б», сарай «б», убиральню «В», навіс «Г», огорожу № 1, ворота № 2, хвіртку №3, хвіртку № 4, жомову яму № 5, загальною вартістю 78 470 грн., які розташовані по АДРЕСА_2.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу її відкриття.

Оскільки отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі немає можливості, позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Просить визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок «А» з прибудовою «а» загальною площею по літ. «А, а» 99, 7 кв. м., житловою площею 47,7 кв.м., допоміжною площею 52,0 кв.м. (які складаються з коридору 1, площею 10,1 кв.м., житлової кімнати 2, площею 19,4 кв.м., житлової кімнати 3, площею 8,8 кв.м., кухні 4, площею 5,9 кв.м., загальною площею по кв. №1 44, 2 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м, допоміжною площею 16,0 кв.м; коридору 1, площею 5,9 кв.м, кухні 2, площею 18,2 кв.м, житлової кімнати 3, площею 19, 5 кв.м., кухні 4, площею 4,2 кв.м., кладової 5, площею 7,7 кв.м., загальною площею по кв. № 2 - 55, 5 кв.м, житловою площею 19,5 кв.м, допоміжною площею 36,0 кв.м.) а також: погріб «П/а», ганок 1906 року забудови, ганок 1927 року забудови, ганок з козирком 1927 року забудови, сарай «Б», сарай «б», убиральню «В», навіс «Г», огорожу № 1, ворота № 2, хвіртку №3, хвіртку № 4, жомову яму № 5, загальною вартістю 78 470 грн., які розташовані по АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва Російської Федерації.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, просить їх задоволити з підстав, викладених у заяві.

Представник відповідача Новоміської сільської ради в судове засідання не з'явився. Новоміська сільська рада просить справу розглянути у відсутності її представника, позов визнає.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу її відкриття.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Москва Російської Федерації помер ОСОБА_4 (а.с.5), який до дня смерті проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_2, що стверджується договором дарування, укладеним між ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_5 18.07.1991 року, посвідченим секретарем Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Лісовенко В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 18 (а.с.10). Однак реєстрацію права на це майно не проведено в БТІ.

Позивачка - спадкоємиця першої черги в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №39537099 від 04.02.2015 р.

Заборони на спадкове майно немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 328, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р., -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок «А» з прибудовою «а» загальною площею по літ. «А, а» 99, 7 кв. м., житловою площею 47,7 кв.м., допоміжною площею 52,0 кв.м. (які складаються з коридору 1, площею 10,1 кв.м., житлової кімнати 2, площею 19,4 кв.м., житлової кімнати 3, площею 8,8 кв.м., кухні 4, площею 5,9 кв.м., загальною площею по кв. №1 - 44, 2 кв.м, житловою площею 28,2 кв.м, допоміжною площею 16,0 кв.м; коридору 1, площею 5,9 кв.м, кухні 2, площею 18,2 кв.м, житлової кімнати 3, площею 19, 5 кв.м., кухні 4, площею 4,2 кв.м., кладової 5, площею 7,7 кв.м., загальною площею по кв. № 2 - 55, 5 кв.м, житловою площею 19,5 кв.м, допоміжною площею 36,0 кв.м.), а також: погріб «П/а», ганок 1906 року забудови, ганок 1927 року забудови, ганок з козирком 1927 року забудови, сарай «Б», сарай «б», убиральню «В», навіс «Г», огорожу № 1, ворота № 2, хвіртку №3, хвіртку № 4, жомову яму № 5, загальною вартістю 78470 грн., які розташовані по АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва Російської Федерації.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратушняк І. О.