У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2012 року у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» про забезпечення позову в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2012 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на все майно /рухоме і нерухоме/, що належить ОСОБА_1, що проживає в АДРЕСА_1 в межах визначеної позовом суми заборгованості в розмірі 1 786 363 грн 69 коп.

Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним боргових зобов»язань.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає її необгрунтованою та незаконною, а тому такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язання.

Доводить, що звертаючись із заявою про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, позивачем не було надано суду жодних доказів щодо ухилення його від виконання свого зобов»язання, зокрема, що він вчиняв дії, які унеможливлять чи ускладнять виконання рішення суду, що за

__________________________________________________________________________

Справа № 2-7493/11 Головуючий у 1 інстанції - Музичук Н.Ю.

Провадження № 22-ц/787/420/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М. час коли він виїжджав за межі України призвело до виникнення заборгованості.

Також зазначає, що суд першої інстанції цілком і повністю усунув його від можливості навести заперечення проти заяви про забезпечення позову позивача, так як йому не було повідомлено про час та дату розгляду даної заяви.

Стверджує, що в порядку, передбаченому ст.ст.151-153 ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України у зв»язку з порушенням у суді цивільної справи.

Також вказує, що заявник не довів наявність підстав для забезпечення позову та не надав доказів, що невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення.

Просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2012 року. Судові витрати покласти на позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», суд першої інстанції виходив з того, що є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. А також відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» ОСОБА_1 необхідно тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України до виконання ним боргових зобов»язань.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2011 року ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та одночасно подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2012 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на все майно /рухоме і нерухоме/, що належить ОСОБА_1, що проживає в АДРЕСА_1 в межах визначеної позовом суми заборгованості в розмірі 1 786 363 грн 69 коп. Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним боргових зобов»язань.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2012 року позов ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто із відповідача на користь ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» на підставі договору поруки № П/07-14 від 27.10.2009 року заборгованість по кредитному договору №К/07-14 від 07.05.2007 року і додаткових угодах в розмірі 1 786 363, 69 грн та кошти на відшкодування судових витрат в справі на суму 2823, 00 грн, а всього кошти на загальну суму 1 789 186 грн 69 коп.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік заходів забезпечення позову визначений ст. 152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення вказаною статтею не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Оскільки в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, застосування місцевим судом зазначеного способу забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень.

Згідно ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

За змістом пункту 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377' ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Тобто, лише державний виконавець, а не банк має право звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника та лише тоді, коли він ухиляється від виконання зобов»язань покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження в Україні» виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження.

За наведених обставин ухвала суду в частині тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ОСОБА_1 боргових зобов»язань підлягає скасуванню,як така, що не відповідає вимогам процесуального закону та матеріалам справи.

Враховуючи те, що сума заборгованості складає 1 786 363, 69 грн, тобто є достатньо великою, то колегія суддів приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та утруднить відновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому ухвала суду першої інстанції в частині накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою та підстави для її скасування відсутні.

За таких підстав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2012 року скасувати в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним боргових зобов»язань.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні заяви в частині тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним боргових зобов»язань - відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук