УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Виконавчого комітету Ніжинської міської ради про визнання правочину недійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд» (далі - ПАТ «Чернігівоблбуд») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що по АДРЕСА_2 розташований житловий будинок, зведений в 90-х роках минулого століття за кошти попередників позивача. Частина квартир у будинку була викуплена, а квартири № № НОМЕР_1 залишились у власності та на балансі товариства.

У листопаді 2007 року без відома позивача квартира АДРЕСА_1 у вказаному будинку була приватизована її мешканцями.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2010 року у справі № 2-99 було визнано недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 сім'єю ОСОБА_7, а також визнано недійним свідоцтво про право власності від 14 листопада 2007 року на зазначену квартиру, видане органом приватизації при Виконкомі Ніжинської міської ради на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 по 1/4 частини за кожним із них.

У зв'язку з чим, позивач неодноразово звертався до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації припинення права власності відповідачів на спірну квартиру. У відповідь на останнє таке звернення надійшло рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Філь А.М. від 20 червня 2014 року про відмову у вчиненні зазначених дій, зі змісту якого стало відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 6 жовтня 2012 року подарували свої частки ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Позивач вважає, що даний договір дарування є недійсним, оскільки на день оформлення договору відповідачі не були власниками дарунку.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2014 року, позов ПАТ «Чернігівоблбуд» залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ПАТ «Чернігівоблбуд» просив скасувати судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2014 року, оскільки вони законні та обґрунтовані, так як рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28 грудня 2008 року, яке залишено в силі ухвалою Верховного суду України від 31 березня 2009 року було визнано недійсним включення до статутного капіталу підприємства «ДП «Управління майном» ЗАТ «Чернігівоблбуд» квартири АДРЕСА_1.

У матеріалах справи є копія рішення господарського суду Чернігівської області від 31 липня 2012 року, копії постанов Київського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2012 року та Вищого господарського суду від 2 липня 2013 року, відповідно до яких позивачу було відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на ряд квартир, у тому числі і на квартиру АДРЕСА_1, за відсутністю підстав для визнання за позивачем права власності на спірні квартири.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна І.М. Завгородня