Справа №477/1151/14-ц 19.05.2015 19.05.2015 19.05.2015
Провадження №22-ц/784/1224/15 Головуючий по 1 інстанції Козаченко Р.В.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Романенко Ю.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виділ частки будинку з спільної часткової власності в натурі.

Позивач зазначала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй належить 4/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 Решта, а саме 1/5 частки належить відповідачам, які проживають у спірному будинку, користуються ним. Вона як власниця позбавлена можливості розпоряджатися належною їй власністю, немає вільного доступу до неї.

За таких обставин просила виділити в натурі належну їй частку у спірному будинку.

Згодом, з врахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого не дозволяється провести розподіл з виділенням двох ізольованих квартир, уточнила свої вимоги і остаточно просила стягнути з відповідачів на її користь в солідарному порядку грошову компенсацію вартості 4/5 часток житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 174 588 грн.80 коп. та судові витрати на загальну суму 2 458 грн.69 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення компенсації з відповідачів суд першої інстанції виходив з того, що частка позивачки у праві власності є значною і не може бути виділена в натурі через неподільність спірного об'єкта між усіма співвласниками, але з врахуванням правового режиму спірного майна, вважав неможливим обмеження прав одних власників за рахунок інших.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 вересня 2013 року, на праві власності належить 4/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 ( а.с.10)

Відповідачі набули права власності на 1/5 частки ( кожному по 1/20) зазначеного житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд в порядку спадкування за законом на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9.( чоловіка та батька).В установленому порядку право власності до цього часу не оформлено.

Між співвласниками відсутня домовленість про користування належною кожному з них власністю. У спірному будинку проживають відповідачі.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15 грудня 2014 року № 778-779 дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 становить 218 236 грн. Крім того, об'ємно-планувальні рішення та функціональне призначення приміщень житлового будинку літ. А з прибудовою за вказаною адресою не дозволяють з технічної точки зору провести розподіл з виділенням двох ізольованих квартир, так як загальна площа, яка належить відповідачам, згідно їх ідеальної частки мінімальна та становить 11.42 кв.м., а діючими будівельними нормами та вимогами СНіП 2.08.01-89* «Житлові будівлі» передбачено загальна площа однокімнатної квартири не менше ніж 28.0 кв.м.( а.с.89-102).

Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Тобто, виходячи зі змісту вищевказаних норм та положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України, передбачене ч. 2 ст. 364 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.

При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про призначення компенсації, і не передбачається обов'язкової згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Однак слід врахувати положення ч. 5 ст. 319 ЦК України, відповідно до яких власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Уточнивши свої вимоги з врахуванням висновків судової будівельно - технічної експертизи, позивач просила стягнути з відповідачів на її користь компенсацію вартості належної їй 4/5 частки спірного житлового будинку, яка складає 174 588 грн.80 коп.

Проте, під час вирішення справ про стягнення грошової компенсації вартості частки нерухомого майна, що знаходиться у спільній частковій власності, крім указаної спеціальної норми, суду необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників. Одночасно суду треба ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і враховуючи при цьому інтереси останніх (їхнє скрутне матеріальне становище), суду потрібно перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації та зважати на те, що правовий режим спільної часткової власності повинен ураховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 р. у справі № 6-4цс14.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, доказів отримання нею іншого доходу, окрім пенсії по інвалідності, матеріали справи не містять. ОСОБА_10 проходив строкову службу, на даний час перебуває в зоні АТО. Станом на квітень 2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 працювали за межами України, доказів отримання ними доходу на теперішній час матеріали справи також не містять.

Спірний будинок є єдиним і постійним місцем проживання відповідачів. В той же час, у позивача у власності є нерухоме майно, про що вона вказала у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин стягнення на підставі рішення суду грошової компенсації частки позивача у майні, яка бажає виділу, з відповідачів, які сплатити таку компенсацію неспроможні, є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

Виходячи з засад розумності, справедливості та добросовісності, колегія суддів вважає, що стягнення з відповідачів на користь позивача грошової компенсації вартості її частки у спільному майні завдасть їм істотної шкоди, як співвласникам житлового будинку, матиме як наслідок можливий продаж їх частки з публічних торгів в порядку виконання рішення суду (будинок є постійним та єдиним місцем проживання відповідачів) та не вирішить фактично спір сторін з приводу зазначеного будинку.

За таких обставин, суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, порушення норм матеріального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: