Справа № 367/1301/15 Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/4106/15 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 26 03.08.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Верланова С.М.,
при секретарі:Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості, процентів, пені, інфляційних витрат, трьох процентів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості, процентів, пені, інфляційних витрат, трьох процентів та моральної шкоди обґрунтовуючи його тим, що вона 21.11.2013 року уклала з ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10004/169 Філія - Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" договір № 129325904 на вклад "Депозитний" на ім'я фізичної особи від 21.11.2013 року.

За умовами договору (п 1.1, 1.2, 1.3 розділу 1) відповідач прийняв від неї вклад у сумі 2005,0 Євро та зобов'язався повернути вказаний вклад їй 21.12.2014 року із щомісячною виплатою відсотків за вкладом з розрахунку 5,5 % річних.

Вказувала, що у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території міста Харцизька Донецької області вона була вимушена залишити своє постійне місце проживання та тимчасово переїхати на постійне місце проживання до міста Ірпінь.

Після закінчення терміну дії договору банківського вкладу, а саме 29.12.2014 року вона звернулася до Банку у ТВБВ № 10026/0712 Філії - Головне управління по м. Києву та Київської області АТ "Ощадбанк", що знаходиться у м. Ірпінь із заявою про переведення належного їй банківського вкладу та процентів за ним у це відділення та виплату їй цих грошових коштів. Станом на 16.02.2015 року банк не повернув їй кошти.

Просила визнати протиправними дії ПАТ "Державний ощадний банк України" щодо обмеження її права на розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на поточному рахунку, стягнути з на її користь грошові кошти, які безпідставно утримуються в сумі 2005,0 Євро; проценти за договором 5,5% річних за 13 місяців вкладу у сумі 119,46 Євро; проценти за безпідставне зберігання та користування грошовими коштами у сумі 18,25 Євро; інфляційні у сумі 131,57 Євро; три відсотки річних у сумі 9,95 Євро; пеню у сумі 99,94 Євро; усього 2 384,17 Євро; стягнення присудити з урахуванням офіційного курсу гривні по відношенню до Євро на дату винесення рішення; стягнути з ПАТ "Державний ощадний банк України" на її користь моральну шкоду у сумі 10 000 гривень.

Під час розгліду справи судом, позивачка, з урахуванням часткового виконання зобов»язань відповідачем, уточнила позовні вимоги і остаточно просила стягнути на свою користь проценти за безпідставне зберігання та користування грошовими коштами у сумі 18,25 Євро, інфляційні витрати у сумі 131,57 Євро, три відсотки річних у сумі 9,95 Євро, пеню у сумі 99,94 Євро та моральну шкоду у сумі 10 000 гривень.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_5 інфляційні витрати у сумі 131,57 Євро і три відсотки річних у сумі 9,95 Євро, а всього 141,52 Євро та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В інший частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних про стягнення процентів за безпідставне користування грошовими коштами у сумі 18,25 Євро та пені в сумі 99,94 Євро, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ПАТ "Державний ощадний банк України" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ПАТ "Державний ощадний банк України" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд в тому числі вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21.11.2013 року між АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_5 був укладений Договір № 129325904 на вклад "Депозитний" на ім'я фізичної особи, відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти в сумі 2005,0 євро строком на 13 місяців, днем повернення депозиту є 21.12.2014 року, процентна ставка за депозитом встановлюється в розмірі 5,5% річних .

Згідно довідки від 28.10.2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, ОСОБА_5 була взята на облік за адресою тимчасового проживання АДРЕСА_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2.

29.12.2014 року позивач звернулася до керуючого філією ТВБВ № 10026/0712 Філії - Головне управління по м. Києву та Київської області АТ "Ощадбанк", що знаходиться у м. Ірпінь із заявою про переведення належного їй банківського вкладу та процентів за ним у це відділення та виплату їй цих грошових коштів. До вказаної заяви вона додала платіжне доручення в іноземній валюті № 1 від 29.12.2014 року про переказ належних їй коштів банківського вкладу та відсотків за ним на її рахунок в ТВБВ № 10026/0712 в м. Ірпінь.

Згідно довідки філії - Головне управління по м. Києву та Київської області територіально відокремленого без балансового відділення № 10026/0712 Державного ощадного банку України від 29.12.2014 року № 3320/05 в ТВБВ № 10026/0712 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" був вилучений договір по рахунку НОМЕР_1 для подальшої пересилки по ф. 143 в ТВБВ № 10004/169 м. Харцизьк Донецької області.

Під час розгляду справи судом, банком 27.03.2015 року, 30.03.2015 року та 31.03.2015 року були виплачені кошти по депозитному вкладу у розмірі 2005,0 євро та проценти за договором № 129325904 на вклад "Депозитний" на ім"я фізичної особи від 21.11.2013 року з розрахунку 5,5% річних за 13 місяців вкладу в сумі 119,46 євро, дані обставини визнаються позивачем та представником відповідача, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Задовольняючи позов, в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив із того, що позов заявлений правомірно, оскільки відповідачем було порушено зобов'язання за договором банківського вкладу щодо повернення позивачу депозитних коштів, а тому є всі підстави для задоволення позову в цій частині.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов2язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встіновленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

З урахуванням наведеного, колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних за період грудень 2014 -січень 2015 року, заявлений правомірно, оскільки відповідачем порушено зобов'язання за договором банківського вкладу щодо повернення позивачу депозитних коштів у строки передбачені договором, а інший розмір відсотків (5.5%) було визначено договором лише до 21 грудня 2014 року, тому є всі підстави для задоволення позову в цій частині.

Також суд зазначив, що неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, оскільки невиконання відповідачем умов договорів банківського вкладу призвело до душевних страждань, позивачка змушена була витрачати додаткові зусилля для того щоб отримати належні їй кошти та проценти за ними, вона є особою, яка переселена із зони проведення антитерористичної операції, а тому завдана їй моральна шкода підлягає стягненню в розмірі 2000 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", який поширюється на спірні правовідносини, передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув та не врахував, що за змістом п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" відшкодуванню підлягає лише моральна шкода, завдана небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача про необхідність стягнення з відповідача 5,5% в розмірі 18,25 євро за період після 21 грудня 2014 року, то вони колегією суддів розцінюються критично оскільки умовами договору не передбачені. Відповідно до п.1.1.-1.3. Договору Днем повернення депозиту та кінцевою датою нарахування процентів є 21 грудня 2014 року, а після 21 грудня 2014 року на користь позивача було стягнуто 3% річних передбачені ст. 625 ЦК України, як відповідальність за несвоєчасне повернення депозиту.

Крім того, критично колегією суддів розцінюються доводи позивача про необхідність стягнення пені в розмірі 99,94 євро, оскільки така відповідальність також не була передбачена умовами договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції викладені в рішенні, а доводи апеляційної скарги відповідача частково заслуговують на увагу, і в частинні відшкодування моральної шкоди рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 2000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання законної сили.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Н.С.Воробйова

С.М.Верланов