У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.

суддів: Журавель В.І., Червинської М.Є., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на ј частку незавершеного будівництва та на ј частку земельної ділянки; визнання права власності на ј частку незавершеного будівництва та на ј частку земельної ділянки, стягнення коштів та визнання права власності на незавершене будівництво та на земельну ділянку в цілому; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ј частку незавершеного будівництва та на ј частку земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2011 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 1 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому, просила припинити право власності ОСОБА_2 на ј частку незавершеного будівництва будинку АДРЕСА_1 та на ј частку земельної ділянки площею 0,1115 га, розташованої за вказаною адресою; визнати за нею право власності на ј частку вказаного незавершеного будівництва та на ј частку земельної ділянки; стягнути кошти в сумі 61 750 грн з депозитного рахунку Шевченківського районного суду м. Львова на користь ОСОБА_2 та визнати право власності на вищезазначене незавершене будівництво та на земельну ділянку в цілому.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2007 року за нею було визнано право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1115 га, що знаходиться за вказаною адресою. Крім того, рішенням суду за нею було визнано право на спадщину на ј частину вказаних вище незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки. Відтак, їй належить ѕ частини незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та ѕ частини земельної ділянки, площею 0,1115 га, за цією ж адресою. Вказувала, що ј частина вказаного незавершеного будівництвом будинку та ј частина земельної ділянки належали ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем майна стала її дочка ОСОБА_2, з якою у неї склалися неприязні стосунки. Зазначала, що з дня набрання рішенням суду законної сили і до цього часу вона не може оформити право власності на належну їй частину будинку і землі, оскільки необхідно надати документи всіх співвласників у зв'язку з відсутністю реального поділу майна. Неможливість продовження та закінчення будівництва із-за вказаних вище причин призводить до руйнації будинку. Згідно висновку експерта ТОВ «Гал-Світ» від 21 вересня 2011 року вартість спірного незавершеного будівництвом житлового будинку в цілому становить 44 тис. грн, вартість ј частини цього будинку складає 11 тис. грн.; вартість всієї земельної ділянки, площею 0,1115 га, на якій стоїть спірний будинок, становить 202 600 грн, а вартість ј частки цієї земельної ділянки складає 50 650 грн. Отже, вартість 1/4 частки спірного майна становить 61 750 грн, які нею перераховано на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Львова.

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просила визнати за нею право власності на ј частину незавершеного будівництва та ј частину земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1; виділити в її власність частину будинку та земельної ділянки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 травня 2010 року.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що вона після матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, успадкувала за заповітом ј частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1115 га, та ј незавершеного будівництвом будинку, що розташований на вказаній земельній ділянці. Інші ѕ частини зазначеної вище земельної ділянки та ѕ незавершеного будівництвом будинку, що знаходиться на цій ділянці, належить на праві власності ОСОБА_1

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на ј частку незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та на ј частку земельної ділянки, площею 0,1115 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та на ј частку земельної ділянки, площею 0,1115 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалено перерахувати кошти в сумі 61 750 грн з депозитного рахунку Шевченківського районного суду м. Львова в користь ОСОБА_2, внесені ОСОБА_1, в рахунок вартості ј частки незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та ј частки земельної ділянки, площею 0,1115 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 1 липня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначеної суми коштів, що підлягають перерахунку з депозитного рахунку Шевченківського районного суду м. Львова на користь ОСОБА_2, внесеної ОСОБА_1 в рахунок вартості ј частки незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та ј частки земельної ділянки, площею 0,1115 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та визначено цю суму в розмірі 90 104 грн.

Повернуто ОСОБА_1 зайво внесені нею 13 червня 2014 року кошти в розмірі 8 505 грн з депозитного рахунку Шевченківського районного суду м. Львова.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що відповідно до ст. 365 ЦК України є підстави для припинення права власності ОСОБА_2 на ј частину спірного незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки, оскільки її частка є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне користування майном є неможливим, і таке припинення не завдасть їй істотної шкоди, оскільки остання забезпечена власним житлом.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення суми коштів, що підлягають перерахунку з депозитного рахунку Шевченківського районного суду м. Львова на користь ОСОБА_2, внесеної ОСОБА_1 в рахунок вартості ј частки спірного незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та ј частки земельної ділянки, виходив із того, що під час апеляційного розгляду справи було проведено повторну судову будівельно - технічну експертизу, за висновком якої вартість ј частини спірного незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки становить 90 104 грн. У зв'язку з цим ОСОБА_1 додатково внесла на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Львова 36 859 грн, що на 8 505 грн перевищило суму, яка підлягала виплаті ОСОБА_2, а тому зайво внесені кошти повернуто ОСОБА_1

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Проте повністю погодитись з таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2007 року, яке набрало законної сили, було визнано незавершений будівництвом будинок, розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1115 га, за зазначеною вище адресою, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вищевказаного незавершеного будівництвом будинку, Ѕ частину вказаної земельної ділянки та право на спадщину після ОСОБА_4, а саме на ј частину незавершеного будівництвом будинку та ј частину земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1.

Таким чином ОСОБА_1 належить ѕ частини незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та ѕ частини земельної ділянки, площею 0,1115 га, за цією ж адресою.

Після ОСОБА_4 ј частину незавершеного будівництвом будинку та ј частину земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1, успадкувала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після ОСОБА_3 спадкоємцем вищевказаних ј частини незавершеного будівництвом будинку та ј частини земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1, стала ОСОБА_2

Крім того, судом установлено, що ОСОБА_2 також успадкувала після ОСОБА_3 двоповерховий будинок, що розташований по АДРЕСА_2 (а.с. 106).

Як убачається з матеріалів справи, реально поділити спірний незавершений будівництвом будинок технічно неможливо, однак визначено три варіанти поділу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, наближені до ідеальних часток на стадії проектного завдання, що підтверджується висновком судової будівельно - технічної експертизи від 27 травня 2010 року.

Вартість ј частини незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1 та ј частини земельної ділянки, площею 0,1115 га, за цією ж адресою, станом на 24 листопада 2011 року становила 90 104 грн, що зазначено у висновку повторної судової будівельно - технічної експертизи від 16 травня 2014 року.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, та погодився з висновком суду першої інстанції про можливість позбавлення ОСОБА_2 частки у спірному майні, оскільки вона є незначною, не може бути виділена в натурі та припинення права не завдасть істотної шкоди інтересам останньої.

На порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, а саме: не роз'яснив відповідачу про можливість призначення у справі експертизи для встановлення вартості його частки майна станом на час ухвалення рішення у цій справі, натомість помилково послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 15 травня 2014 року, якою визначено вартість ј частин спірних недобудованого будинку та земельної ділянки на час ухвалення рішення судом першої інстанції, та не з'ясував, чи є така грошова компенсація ринковою вартістю належної ОСОБА_2 частки на час ухвалення рішення апеляційним судом.

Також суд, вирішуючи спір по суті, не врахував, роз'яснення, надані у п. 7 Постанови Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», а саме те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК України). Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Таким чином, суди, не з'ясували усі обставини справи та не дослідили усі докази, не надали їм належної оцінки. З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин судові рішення не можуть вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2011 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 1 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Ф. Хопта

Судді: В.І. Журавель

М.Є. Червинська

В.А. Черненко

С.П. Штелик