АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

08 грудня 2014 року до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк заборгованість по кредитному договору № 73/08В-R511 від 15.08.2008р., станом на 30.09.2014 складає 425 892,61 грн., яка складається з наступного: 31 626 ,66 доларів США, що еквівалентно 409 543,62 грн. - сума заборгованості за кредитом; 1 136 доларів США, що еквівалентно 14 717,91 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 631,08 грн. пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору врозмірі 1 827,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що в порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобовязання з боку позичальника за кредитним договором не виконані, а тому необхідно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором .

Виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2008року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 45 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміри 14,00% на рік. Утім, на порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобовязання з боку позичальника за кредитним договором не виконані, та відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту; розмір заборгованості станом на 30.09.2014 складає 425 892,61 грн., яка складається з наступного: 31 626 ,66 доларів США, що еквівалентно 409 543,62 грн. - сума заборгованості за кредитом; 1 136 доларів США, що еквівалентно 14 717,91 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 631,08 грн. пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Виконання зобовязання за кредитним договором забезпечено порукою - договір поруки №73/08В-П, який було укладено 15.08.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку,що з боку боржника було допущено порушення умов виконання зобовязання, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом настаном на 30.09.2014 складає 425 892,61 грн., та через що для суду задля поновлення порушених прав позивача вбачаються підстави для ухвалення рішення про присудження до стягнення на користь позивача з відповідачів, як солідарних боржників, зазначеної вище суми заборгованості за кредитним договором.

Доводи в апеляційній скарзі на те,що судом неправомірно стягнута заборгованість в доларах,оскільки валюта країни гривня,колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2121-ІІІ кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підстві генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями).

Отже виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув заборгованість по кредитному договору а саме: тіло кредита та проценти в доларах.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_5