АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 758/3894/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2892/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

11 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» про стягнення процентів за користування вкладом, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року апеляційну скаргу відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення процентів за користування вкладом, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 14 лютого 2013 року між сторонами укладено договір № 0195/2013 строкового банківського вкладу, відповідно до умов якого він вніс на рахунок для обліку вкладу на вимогу кошти у сумі 37 тисяч доларів США, терміном до 13 лютого 2014 року, а Банк зобов'язався нарахувати на суму вкладу 7,5% річних. Зазначив, що 13 лютого 2014 року він звернувся до Банку для отримання коштів, однак кошти йому не були видані, а запропоновано написати заяву на виплату коштів та прийти 17 лютого 2014 року.

Посилаючись на те, що термін повернення вкладу закінчився 13 лютого 2014 року, а кошти були видані лише 21 лютого 2014 року, просив стягнути з ПАТ Банк "Контракт" на свою користь суму процентів, які не були нараховані за період з 13 лютого 2014 року по 22 лютого 2014 року в розмірі 68, 42 дол. США та 3% річних у сумі 1, 22 дол. США.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ Банк "Контракт" був укладений договір № 0195/2013 строкового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця "Класичний Контракт", за умовами якого Банк відкриває депозитний рахунок НОМЕР_1 для обліку депозиту, а вкладник перераховує на нього з власного поточного та/або вкладного (депозитного) рахунку або вносить готівкою через касу банку грошові кошти в сумі 37 000 дол. США, зі сплатою процентів в розмірі 7, 25 % річних.

Згідно п. 2.1. даного договору термін повернення депозиту зазначено 13 лютого 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2014 року позивач подав до банку заяву про повернення депозитного вкладу, в якій зазначив, що датою повернення вкладу просить вважати 17 лютого 2014 року.

Згідно заяв на видачу готівки від 21 лютого 2014 року, позивачу були виплачені грошові кошти за договором № 0195/2013 від 14.02.2013 року.

Пунктом 2.2 договору визначено, що вкладнику за користування депозитом Банк нараховує та сплачує проценти у розмірі 7,25 % річних у валюті депозиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

За положенням ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_4, за період з 13 лютого 2014 року по 20 лютого 2014 року йому було нараховано та виплачено 1 % річних у сумі 8, 55 дол. США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів ухилення відповідача від видачі готівки в день повернення вкладу. Судом не встановлено обов'язку банку нараховувати проценти в розмірі 7,5% з 13 лютого 2014 року до 21 лютого 2014 року - дати зняття позивачем коштів.

Крім того, відсутні підстави для нарахування 3 % річних на суму, яку просив стягнути позивач.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що 13 лютого 2014 року, 17 лютого 2014 року ОСОБА_4 звертався до відповідача із заявами про виплату депозитних коштів, проте, йому відмовлено з незрозумілих причин, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 13 лютого 2014 року звернувся до банку із заявою про повернення коштів саме 17 лютого 2014 року. Заяви ОСОБА_4 від 17 лютого 2014 року про видачу готівки немає.

Належних та допустимих доказів, що позивач звертався до відповідача про видачу готівки 17 лютого 2014 року суду не надано.

Готівку позивачу видано 21 лютого 1014 року - в день його звернення до каси банку.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що затримка розрахунку при видачі депозитних коштів відбулася не з вини банку.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом не встановлено вини банку щодо прострочення грошового зобов'язання, підстави для нарахування 3 % річних в розмірі 1,9 долар США, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді