Справа № 450/586/15-ц Провадження № 2/450/828/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2015 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Данилів Є.О.

при секретарі Курпіта П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в :

10.03.2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування. У позовній заяві позивач просить суд встановити факт належності «Дикій Стефанії-Броніславі Войтихівні», яка померла 11.03.1996 року сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №133955, яким підтверджено її право на земельну частку (пай) площею 2,18 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, котрий видано на імя «Дикої Стефанії Войтиківни»; Визнати за ним, в порядку спадкування за ОСОБА_3, яка померла 13.11.1997 року, право на земельну частку (пай) площею 2,18 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №133955; визнати за ним в порядку спадкування за ОСОБА_3, яка померла 13.11.1997 року, право власності на домоволодіння №333 по вул. Савчинського в с. Звенигород, Пустомитівського району, Львівської області, що складається із А-1 житлового будинку, 1958 року забудови, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., а - східців, Б літньої кухні, Пг погребу, В сараю, Г вбиральні, №1 воріт, №2 огорожі, №3 хвіртки, к колодязя.

Позивач у позовній заяві як на підстав для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини : 13.03.1996 року померла тітка позивача та відповідача матері ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 082900, виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 13.03.1996 року. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) площею 2,18 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, що належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №133955. На момент її смерті, мати ОСОБА_3 постійно проживала із тіткою, що зокрема підтверджено довідкою №189 від 12.02.2015 року, виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Інших спадкоємців, жодної черги спадкування немає. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами України справ про спадкування від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, повязаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Таким чином з вищенаведених положень законодавства України, вбачається, що матір позивача та віповідача, фактично прийняла спадщину за своєю тіткою ОСОБА_5 та вступила в управління і розпорядження спадковим майном. Не зважаючи на вказане, перешкодою у реалізації її права на спадкування було те, що у сертифікаті на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 133955 іменем спадкодавця помилково вказано «Дика Стефанія Войтиківна», замість правильного «Дика Стефанія-Броніслава Войтихівна». Так, згідно Свідоцтва про смерть серія 1-СГ № 082900, виданого Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 13.03.1996 року, котре підлягає видачі на підставі зокрема паспортного документу померлої особи, іменем спадкодавця є «Дика Стефанія-Броніслава Войтихівна». Окрім того, ті обставини, що «Дика Стефанія Войтиківна» та «Дика Стефанія-Броніслава Войтихівна» є однією і тією ж особою, а також факт належності спадкодавцю «Дикій Стефанії-Броніславі Войтихівні» сертифіката серія ЛВ №133955 підтверджено довідкою, виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Тому виникла необхідність встановити факт належності «Дикій Стефанії-Броніславі Войтихівні» сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №133955. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом. 13.11.1997 року померла позивача з відповідачем матір ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ №093276, виданим відділом РАГС Львівського міськвиконкому, 14.11.1997 року. Згідно заповіту від 12.02.1996 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, ОСОБА_3 заповіла своєму синові ОСОБА_1 належний їй житловий будинок в с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області з усіма господарськими будівлями. Вказаний заповіт не змінений та не скасований. До складу спадкової маси після смерті ОСОБА_3 увійшли право на земельну частку (пай) площею 2,18 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, успадковане нею після смерті тітки ОСОБА_7 ОСОБА_8, та житловий будинок № 333 по вул. Савчинського в с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, що зокрема підтверджено довідкою №189 від 12.02.2015 року, виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Вказаний будинок матір набула в порядку спадкування після своєї матері, нашої з відповідачем баби, що зокрема підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.12.1986 року, виданого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, однак не зареєструвала своє право власності на вказаний будинок у порядку, встановленому законом та не провела державної реєстрації такого. Технічні характеристики будинку підтверджені Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», 26.07.2010 року, згідно якого домоволодіння №333 по вул. Савчинського в с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області складається із А-1 житлового будинку, 1958 року забудови, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., а - східців, Б літньої кухні, Пг погребу, В сараю, Г вбиральні, №1 воріт, №2 огорожі, №3 хвіртки, к колодязя. Зважаючи на вказане вище, спадкодавець фактично набула право власності на будинок, однак не зареєструвала його у встановленому законом порядку, через, що позивач позбавлений змоги реалізувати своє право на спадкування через нотаріальну контору. До кола спадкоємців першої черги спадкування, у відповідності до положень ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), увійшли лише позивач та відповідач, а наш батько, чоловік спадкодавця, ОСОБА_10 помер ще 08.11.1988 року, що підтверджено Свідоцтвом про смерть серія ІІІ-СГ №282002, виданим Червоноармійським відділом ЗАГС м. Львова, 24.11.1988 року. На момент смерті матері, позивач постійно проживав разом із нею, доглядав за нею, вів спільне господарство, що зокрема підтверджено довідкою №189 від 12.02.2015 року, виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Зважаючи на вказане вище невизнання відповідачем мого права на вказане майно є незрозумілим та безпідставним.

Позивач ОСОБА_11 у судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву у якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, проте подав суду письмові заяви, згідно яких заявлені позовні вимоги визнає, просить суд їх задоволити та проводити судовий розгляд справи у його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що у сертифікаті на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 133955 вказано «Дика Стефанія Войтиківна», замість правильного «Дика Стефанія-Броніслава Войтихівна».

У відповідності до п.7 ППВС України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Так, згідно Свідоцтва про смерть серія 1-СГ № 082900, виданого Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 13.03.1996 року, котре підлягає видачі на підставі зокрема паспортного документу померлої особи, іменем спадкодавця є «Дика Стефанія-Броніслава Войтихівна». Окрім того, ті обставини, що «Дика Стефанія Войтиківна» та «Дика Стефанія-Броніслава Войтихівна» є однією і тією ж особою, а також факт належності «Дикій Стефанії-Броніславі Войтихівні» сертифіката серія ЛВ №133955 підтверджено довідкою №189 від 12.02.2015 року, виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

Так судом встановлено, факт належності «Дикій Стефанії-Броніславі Войтихівні» сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №133955, яким підтверджено її право на земельну частку (пай) площею 2,18 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, котрий видано на імя «Дикої Стефанії Войтиківни».

Також проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: свідоцтво про смерть серії І-СГ № 082900 від 13.03.1996 року видане Звенигородською сільською радою Пустомитівського району, Львівської області; свідоцтво про смерть серії І-СГ № 093276 від 14.11.1997 року видане Відділом РАГС Львівського міськвиконкому; свідоцтвом про смерть серії ІІІ-СГ № 282002 від 24.11.1988 року видане Червоноармійським відділом ЗАГС м. Львова; заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Звенигородської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області 12.02.1996 року, зареєстрованого за № 8; технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок , виданий 26.07.2010 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; свідоцтво про право на спадщину по закону від 05.12.1986 року; сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 133955 від 03.03.1997 року; довідку від 12.02.2015 року № 189 видану виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; НОМЕР_1 виданий 23.08.2002 року Личаківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області; НОМЕР_2 виданий 20.08.2002 року Залізничним РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області; свідоцтво про народження серії ЯЄ № 538468 від 04.08.1955 року; свідоцтво про народження серії ГД № 891792 від 26.04.1958 року; клопотання відповідача, що зареєстроване Пустомитівським районним судом Львівської області 13.05.2015 року за вх. № 6059 про визнання заявлених позивачем позовних вимог, що свідчить про визнання відповідачем обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах.

За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень цивільного процесуального законодавства Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що спадкодавець за час свого життя розпорядився спадковим майном на випадок своєї смерті; те, що позивач вчинив дії, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця; те що спадкоємців за законом, які мали б право на обовязкову частку у спадковому майні немає; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач безумовно визнав позовні вимоги заявлені позивачем та ухвалення рішення на користь позивача не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 61, ч. 4 ст. 174, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212 215, 256-259 ЦПК України, ст.ст. 548, 549 ЦК Українського РСР; ст.ст. 16, 328, ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задоволити.

Встановити факт належності «Дикій Стефанії-Броніславі Войтихівні», яка померла 11.03.1996 року сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №133955, яким підтверджено її право на земельну частку (пай) площею 2,18 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, котрий видано на імя «Дикої Стефанії Войтиківни».

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника подарків НОМЕР_3, в порядку спадкування за ОСОБА_3, яка померла 13.11.1997 року, право на земельну частку (пай) площею 2,18 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №133955.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника подарків НОМЕР_3, в порядку спадкування за ОСОБА_3, яка померла 13.11.1997 року, право власності на домоволодіння №333 по вул. Савчинського в с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, що складається із А-1 житлового будинку, 1958 року забудови, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., а - східців, Б літньої кухні, Пг погребу, В сараю, Г вбиральні, №1 воріт, №2 огорожі, №3 хвіртки, к колодязя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішенням.

СуддяОСОБА_12