У х в а л а

18 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Горелкіної Н.А., Парінової І.К.,Касьяна О.П., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль, стягнення витрат на оплату навчання,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль Део Сенс, стягнення половини його вартості, зобов'язання відповідачки взяти участь у навчанні сина ОСОБА_9 та стягнути на його користь половину вартості навчання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію у розмірі половини вартості автомобіля Daewoo Sens Т1311, 2003 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, в сумі 16 464 грн 55 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати, понесені на проведення судової експертизи у розмірі 787 грн 20 коп.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 4 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні витрат на навчання та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 2 723 грн 96 коп. витрат на навчання сина ОСОБА_9 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

15 грудня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідачці відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

16 березня 2015 року відповідачка подала заяву про перегляд цієї ухвали з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (ст. ст. 185, 199, 200, 201 Сімейного кодексу України), що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявниця зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року у справі про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, якою рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні позову залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року у справі про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у зв'язку з навчанням, якою рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду про відмову у задоволенні позову залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року у справі про стягнення додаткових витрат на дитину у зв'язку з навчанням, якою рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні позову залишено без змін.

Перевіривши доводи заяви, зміст судових рішень, на які посилається заявник, та судового рішення, про перегляд якого подана заява, колегія суддів дійшла висновку, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подана заява, вбачається, що суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду про те, що після розірвання шлюбу позивач поніс витрати на оплату навчання сина, тому половина з них підлягає стягненню з відповідачки.

Зі змісту ухвал суду касаційної інстанції, на які посилається позивачка, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вбачається, що суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовляючи у задоволенні позовів про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей, виходили з того, що утримання батьками повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги здійснюється відповідно до глави 16 СК України (ст. ст. 199, 200, 201 СК України), і додаткові витрати (ст. 185 СК України) у зв'язку з таким навчанням цими нормами матеріального права не передбачено.

З наведеного вбачається, що ці судові рішення ґрунтуються на різних підставах позовів, різному змісті позовних вимог та встановлених судами обставинах кожної конкретної справи та їх оцінці, оскільки у справі, про перегляд якої подана заява, позивач не просив вирішити питання про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину і суд не застосовував ст. 185 СК України, отже і неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних відносинах не відбулось.

За таких обставин наведені заявником доводи не містять ознаки, які згідно з вимогами статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень суду касаційної інстанції, тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль, стягнення витрат на оплату навчання, за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: Н.А. Горелкіна

О.П. Касьян

І.К. Парінова

С.П. Штелик