Справа № 462/6137/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Галайко Н.М.

при секретарі - Фрейдун А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядро», третя особа: директор ТзОВ «Ядро» Горічко Ігор Іванович про поновлення трудових прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом визнання неправомірними дій ТзОВ «Ядро», скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Заявлений позов мотивує тим, що перебувала в трудових відносинах з ТзОВ «Ядро» з 01.05.2010 року, працюючи намотувальником рулонів. Наказом №32-К від 13.08.2014 року була звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Вважає неправомірними дії ТзОВ щодо винесення наказу про її звільнення з роботи, оскільки письмову заяву про звільнення з роботи писала всупереч своїй волі під тиском, примусом і погрозами директора товариства.

Крім того, у позові ОСОБА_1 покликається на те, що заяву про звільнення з роботи від 13.08.2014р. одразу ж відкликала, про що нею було подано іншу заяву. Стверджує, що незаконним звільненням їй завдано моральну шкоду, яка полягає у позбавленні відповідачем гарантованого Конституцією права на працю, втратою нормальних життєвих зв'язків. Моральну шкоду оцінює оцінює у 5000 грн. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково позивачка ОСОБА_1 пояснила, що справді 13.08.2014р. писала власноручно заяву про звільнення з роботи за угодою сторін, в день звільнення з роботи була ознайомлена з наказом про припинення трудового договору, отримала трудову книжку та належні при звільненні грошові кошти. Для підтвердження позовних вимог покликається на свою заяву від 15.08.2014р. до правоохоронних органів та лист-відповідь закладу охорони здоров'я за місцем реєстрації про факт звернення за медичною допомогою у день звільнення з роботи.

Представник відповідача заявлений позов заперечив повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях. Також пояснив, що жодними доказами не доведено факт чинення психологічного чи будь-якого іншого тиску зі сторони службових осіб ТзОВ «Ядро» до намотувальника рулонів товариства ОСОБА_1, яка добровільно і без примусу подала власноручно написану заяву про звільнення з роботи за угодою сторін. З наказом про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України позивачка ознайомилася без зауважень, отримала трудову книжку та розрахункові у день звільнення. Вважає, що належними, допустимими і достовірними доказами не доводяться факт чиненні психологічного тиску відносно працівника, який добровільно подав заяву про звільнення з роботи.

Третя особа директор ТзОВ «Ядро» Горічко І.І. з'явився в останнє судове засідання ,заявлений позов заперечив та пояснив, що він є директором ТзОВ «Ядро». ОСОБА_1 добровільно і без примусу подала власноручно написану заяву про звільнення з роботи за угодою сторін. Заяву про звільнення з роботи позивачка писала не в присутності службових осіб товариства. З наказом про звільнення позивачка ознайомилася без зауважень, отримала трудову книжку та розрахункові у день звільнення. Твердження щодо здійснення психологічного тиску на неї є голослівними і не грунтуються жодними доказами.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення допитаних у справі свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 , Г.Піхоцької, ОСОБА_7 , дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд відмовляє у позові з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Пунктом 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що трудовий договір припиняється за угодою сторін.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за угодою сторін договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Як встановлено судом позивачка ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «Ядро» в період часу з 01.05.2010 року до 13.08.2014р., працюючи намотувальником рулонів підприємства.

13.08.2014р. намотувальником рулонів ОСОБА_1 подано заяву від цього ж числа про звільнення з роботи 13.08.2014р. за угодою сторін, на якій директором ТзОВ «Ядро» накладено резолюцію про підготовку наказу на звільнення.

Наказом ТзОВ «Ядро» №32-К від 13.08.2014р. намотувальника рулонів ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін з 13.08.2014р., тобто на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. З означеним наказом позивачка ознайомлена без зауважень, що підтверджує власноручний запис останньої під текстом самого наказу, оригінал якого оглянуто судом за клопотання позивача.

У день звільнення з роботи ОСОБА_1 отримала трудову книжку із записом про припинення трудового договору за угодою сторін.

Із заяви ОСОБА_1 від 13.08.2014р. про звільнення вбачається, що сторони дійшли згоди про припинення трудового договору саме за угодою сторін та строк припинення такого - з 13.08.2014р.

Відповідно до приписів ч.ч. 1,3 ст. 10 ЦПК України правосуддя в Україні здійснюється на засадах змагальності, а кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як на підставу своїх вимог у справі позивач покликалась на те, що її заява про звільнення з роботи за угодою сторін була написана під примусом зі сторони директора підприємства, однак відповідних доказів, які б підтверджували вказане, судом не здобуто.

В судовому засіданні за клопотанням позивача допитувались свідки.

З пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є батьком, матір'ю та рідною сестрою позивачки відповідно, вбачається, що про факт звільнення з роботи ОСОБА_1 дізналися близько 17.00 - 17.30 год. 13.08.2014р. винятково зі слів останньої, яка повідомила про своє звільнення з роботи і потребувала медичної допомоги. Коли і за яких умов позивачка подавала роботодавцю заяву про звільнення з роботи їм не відомо.

Свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що про звільнення з роботи позивачки їй стало відомо наступного дня 14.08.2014р. зі слів родичів ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8 - головний бухгалтер ТзОВ «Ядро» заперечила факт чинення тиску і погроз до намотувальника рулонів товариства, яка вийшовши на роботу 13.08.2014р. власноручно написала заяву про звільнення з роботи за угодою сторін. Заяву про звільнення з роботи позивачка писала не в присутності службових осіб товариства і не маючи жодних заперечень в кінці робочого дня ознайомилась із наказом про своє звільнення забрала трудову книжку та розрахункові кошти.

Суд приходить до висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 з роботи за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України з 13.08.2014 року проведено у відповідності до чинного законодавства.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з роботи також не ґрунтуються на законі та до задоволення не підлягають, оскільки в судовому засіданні не здобуто, а позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт не проведення своєчасного розрахунку із звільненим працівником.

Оскільки звільнення з роботи ОСОБА_1 за угодою сторін проведено 13.08.2014р. у відповідності до вимог законодавства про працю, у суду немає правових підстав визнавати неправомірними дії ТзОВ «Ядро» щодо видання наказу №32-К від 13.08.2014р. про припинення трудового договору з позивачем у справі.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що при звільненні з роботи позивача ОСОБА_1 ТзОВ «Ядро» не було допущено порушення законних прав позивача, а тому, позовна вимога про стягнення з відповідача 5000 грн. моральної шкоди також до задоволення не підлягає.

Беручи до уваги наведене та враховуючи той факт, що всупереч вимог ст.ст. 59-60 ЦПК України позивачкою будь-яких об'єктивних доказів на підтвердження того, що її було звільнено з роботи незаконно не надано, навпаки, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримано всіх норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а тому суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача, що є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60,174, 212-215, ЦПК України, ст.ст.36, 233 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядро», третя особа директор ТзОВ «Ядро» Горічко Ігор Іванович про визнання неправомірними дій, скасування наказу №32-К від 13 серпня 2014 року про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за не своєчасний розрахунок при звільненні з роботи та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Галайко Н.М.

Оригінал рішення.