АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/318 /К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 214/514/14-ц інстанції - Попов В.В.
Категорія 43 ( 1 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування приміщенням квартири та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з даним позовом до ОСОБА_3 В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_5 на праві власності належить 4/12 частки квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 - 3/12 частки цієї квартири, а відповідачеві - 5/12 частин зазначеної квартири. Відповідач, після отримання у спадщину частки вказаної квартири, вселилась у неї, змінила вхідні замки та не впускає їх до квартири. Вони неодноразово намагались домовитись з відповідачем про поділ житлових кімнат квартири та про виділ їм у користування ізольованих кімнат для проведення в них ремонту та проживання, однак постійно отримували відмови. Тому просили суд: визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_5 ізольовану кімнату площею 17,2 кв.м., ОСОБА_6 -ізольовану кімнату площею 13,4 кв.м., а відповідачеві залишити ізольовану кімнату площею 18,1 кв.м., при цьому вхід до квартири, ванну кімнату, туалет, кухню, коридор й інші підсобні приміщення та споруди залишити в загальному користуванні; вселити їх у вказану квартиру - у визначені їм в порядку користування кімнати, та зобов'язати відповідача не перешкоджати їм у користуванні входом до квартири та підсобними приміщеннями квартири.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, наступним чином: виділено в користування ОСОБА_5 ізольовану кімнату загальною площею 17,2 кв.м.; виділено в користування ОСОБА_6 ізольовану кімнату загальною площею 13,4 кв.м.; залишено в користуванні ОСОБА_3 ізольовану кімнату загальною площею 18,1 кв.м.; вхід до квартири, ванну кімнату, туалет, кухню, коридор й інші підсобні приміщення та споруди залишено в загальному користуванні. Вселено ОСОБА_5, ОСОБА_6 у визначені їм в користування ізольовані кімнати в вищевказаній квартирі.Зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_5, ОСОБА_6 у користуванні входом та підсобними приміщеннями даної квартири.

26 листопада 2014 року відповідачем ОСОБА_3подано заяву про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2014 року, яка ухвалою суду від 19 грудня 2014 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо заміни відповідачем вхідних замків та фактів не допуску позивачів у квартиру; не врахував, що між сторонами була домовленість про те, що позивачі продадуть відповідачу свої частки у квартирі, у зв'язку з чим ОСОБА_3 у жовтні 2014 року продала помешкання своєї родини - двокімнатну квартиру на АДРЕСА_1. А також судом не взято до уваги, що з 2010 року у спірній квартирі разом із відповідачем, яка сплачує з 2008 року усі комунальні послуги за квартиру, без реєстрації місця проживання мешкає її донька ОСОБА_7, а з жовтня 2013 року - і її онука ОСОБА_8, тому, ухваливши заочне рішення, суд не врахував інтереси ОСОБА_7 та її малолітньої дитини. Крім того, судом порушено право відповідача на судовий захист, оскільки вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що позбавило її права заперечувати проти позову, надавати свої пояснення та звернутись із зустрічною позовною заявою щодо визначення вартості квартири та припинення права власності позивачів на їх частини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 розташована на п'ятому поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х ізольованих кімнат житловою площею 48,7 кв.м.у тому числі: 1-а кімната -17,2 кв.м., 2-а кімната -13,4 кв.м., 3-я кімната -18,1 кв.м.; кухні площею 7,3 кв.м; вбиральні -1,2 кв.м.; ванної кімнати - 2,9 кв.м.; коридору - 11,5 кв.м.; вбудованої шафи - 1,1 кв.м., а також квартира обладнана балконом 0,6 кв.м. Загальна площа квартири складає 73,3 кв.м.(а.с.10).

Згідно свідоцтва про право власності на житло №291 від 21.11.1996 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.04.2010 року, ОСОБА_5 на праві власності належить 4/12 частки квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_6 - 3/12 частки вказаної квартири та ОСОБА_3 - 5/12 частин зазначеної квартири (а.с.8, 9).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилались на те, що відповідач перешкоджає їм у користуванні зазначеною квартирою, частка якої належить їм на праві власності, у зв'язку з чим просили суд вселити їх та визначити порядок користування спірною квартирою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч.1-4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У силу ч. 4,5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції у повному обсязі встановив усі обставини справи, надав їм вірну юридичну оцінку, правильно застосував норми чинного законодавства та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки позивачі є власниками часток спірної квартири та не можуть бути обмежені у праві користування ними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 стосовно неповідомлення ОСОБА_3 судом про дату розгляду справи, що позбавило її можливості надати у судовому засіданні свої пояснення, є безпідставними, оскільки згідно з ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На думку колегії суддів, обставини, на які посилається представник відповідача ОСОБА_7 не мають істотного значення для вирішення даної справи.

Зокрема, доводи апеляційної скарги щодо невиконання позивачами усної домовленості про продаж відповідачці належних їм часток квартири, не можуть бути взятими до уваги, оскільки виконання такої домовленості є правом, а не обов'язком позивачів, і залежить від платоспроможності відповідача, яка не забезпечила таку платоспроможність з 2008 року.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позивачами факту не допуску їх у квартиру та заміну замків є безпідставними, оскільки сам факт звернення позивачів до суду з даним позовом свідчить про порушення їх прав на користування належним їм майном.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом інтересів дочки відповідача ОСОБА_7 та її малолітньої онуки є безпідставними, оскільки, як убачається із матеріалів справи, постійне місце проживання дочки відповідача ОСОБА_7 та її малолітньої дитини в спірній квартирі не зареєстроване.

Безпідставними є й посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачі не сплачують за комунальні послуги, оскільки ця обставина не має правового значення для вирішення даної справи.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 212 ЦПК України.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів