Справа № 732/80/15-ц
Провадження № 2/732/38/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.02.2015 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Соколова О.О.
секретаря Шевеленко К.В.
за участі прокурора Колесник М.М., представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом прокурора Городнянського району Чернігівської області в інтересах ОСОБА_1 до Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства ‹‹Городнярайагролісгосп›› про нарахування та виплату заробітної плати; -
В С Т А Н О В И В:
Прокурор Городнянського району Чернігівської області звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 з позовом до відповідача, мотивуючи тим, що до прокуратури Городнянського району звернувся ОСОБА_1 із заявою про порушення ДП ‹‹Городнярайагролісгосп›› його конституційних прав, що полягають у не нарахуванні та не виплаті заробітної плати як працівнику, призваному на військову службу під час мобілізації. Встановлено, що ОСОБА_1 працює в ДП ‹‹Городнярайагролісгосп›› на посаді лісника. Згідно Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 з 20.03.2014 призвано на військову службу за частковою мобілізацією. Наказом підприємства від 20.03.2014 № 97/1 позивача звільнено з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак, у подальшому, наказом від 10.06.2014 № 216 та на виконання Закону України ‹‹Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації›› від 20.05.2014 № 1275-VІІ наказ про звільнення від 20.03.2014 № 97/1 скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді лісника та звільнено від роботи з 20.03.2014 на особливий період, але не більше одного року. Водночас, роботодавець, у порушення вимог Конституції, КЗпП України та Законів України ‹‹Про військовий обов`язок і військову службу››, ‹‹Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію›› не нарахував йому середній заробіток на посаді, яку позивач займав на час призову. Таким чином діючим законодавством України обов`язок нарахування та виплати заробітної плати покладено на роботодавця. Інші особи та державні органи таких повноважень не мають. Водночас, всупереч зазначеним вимогам, ОСОБА_1 за період проходження військової служби, тобто з 21.03.2014 і по теперішній час заробітна плата ДП ‹‹Городнярайагролісгосп›› не нараховується та не виплачується, чим порушено гарантоване Конституцією України право на отримання винагороди за працю, розмір якої на даний час становить понад 4000 грн. Враховуючи ту обставину, що 21.03.2014 року ОСОБА_1 мобілізований до Збройних сил України та на даний час проходить військову службу, тобто виконує громадянський обов`язок та захищає цілісність та недоторканність держави України, а тому не може вжити належних заходів для захисту своїх трудових прав, прокуратура вбачає наявність підстав для представництва його інтересів у суді.
В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав повністю з мотивів викладених у позовній заяві. Позов просив задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Згідно наказу від 20.03.2014 року № 97/1, ОСОБА_1 , звільнено з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку із призовом на військову службу).
Як вбачається із повістки та довідки № 173, ОСОБА_1 з 20.03.2014 року призваний на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» Городнянським районним військовим комісаріатом Чернігівської області в Збройні Сили України (а.с. 14, 15).
Наказом від 10.06.2014 року № 216 скасовано наказ № 97 від 20.03.2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 згідно п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та поновлено на посаді лісника та увільнено від роботи з 20.03.2014 року на особливий період, але не більше одного року (а.с.13).
За змістом ст. 119 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України ‹‹Про військовий обов`язок і військову службу››; ‹‹Про альтернативну (невійськову) службу››; ‹‹Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію››, надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Однак всупереч зазначеному, ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби з 21.03.2014 і по теперішній час не здійснюється нарахування та виплата заробітної плати ДП ‹‹Городнярайагролісгосп››.
Статтею 43 Конституції України кожному громадянину гарантується право на своєчасне одержання винагороди за працю.
Згідно ст. 68 Конституції України - кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Конституція має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.
Представник відповідача вказує у своїх запереченнях на те, що в ст.119 КЗпП зазначено, що «виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
Станом на сьогоднішній день такого Порядку виплати Кабінетом Міністрів України не затверджено, немає відповідно і процедури, згідно якої чітко було б зазначено, що заробітну плату мобілізованим особам нараховує саме роботодавець.
Однак, суд звертає увагу представника відповідача на те, що не прийняття чи не затвердження КМУ Порядку не може впливати на право ОСОБА_1 на нарахування заробітної плати.
Крім того, як вбачається із ст. 119 КЗпП України, Порядком буде передбачено порядок виплату компенсацій з бюджету, а не порядок нарахування заробітної плати.
Нарахування заробітної плати здійснює роботодавець, в інших осіб чи державних органів таких повноважень немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі в сумі 243 грн. 60 коп. слід покласти на відповідача, з урахуванням правового статусу позивача, що передбачає його звільнення від оплати судових витрат.
На підставі наведеного, відповідно до ст. 43, 68 Конституції України, ст. 119 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 60 ч.1 та 4, 88, Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -
Позов прокурора Городнянського району Чернігівської області в інтересах ОСОБА_1 до Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства ‹‹Городнярайагролісгосп›› про нарахування та виплату заробітної плати - задовольнити.
Стягнути із Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства ‹‹Городнярайагролісгосп›› - 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Городнянський районний суд Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Соколов О.О.