Справа № 209/5709/14-ц
Провадження № 2/209/192/15
РІШЕННЯ

іменем України

"05" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Ковальової А.Б.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд здійснити поділ спільної однокімнатної квартири шляхом визнання часток подружжя, без її реального поділу, визнати за ним право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину зазначеної квартири, стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 2005 року, з жовтня 2012 року вони фактично припинили подружні відносини та спільне проживання, і в Дніпровському районному суді м. Дніпродзержинська перебуває цивільна справа за позовом відповідача до нього, позивача, про розірвання шлюбу. В період шлюбу до фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин за їх спільні кошти подружжя, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24 грудня 2005 року, була придбана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 за 17106 грн. Вважає, що ця квартира є спільною сумісною власністю його та відповідача, як подружжя, не зважаючи на те, що договір купівлі-продажу квартири укладався від імені відповідача ОСОБА_2, як покупця, а отже він має право на 1/2 частину цієї квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги по суті та за обставинами справи, просить позов задовольнити, пояснив, суду, що до реєстрації шлюбу із відповідачем в нього були грошові заощадження, і на ці заощадження та за рахунок коштів, що були надані його матірью ОСОБА_3, вони з відповідачем ОСОБА_2 купили квартиру по АДРЕСА_1. В теперішній час в цій квартирі ніхто не проживає, оплату комунальних послуг по квартирі здійснювала його, позивача, мати, зараз вона за квартиру не платить. Він пропонував відповідачу вирішити питання мирним шляхом, але вона не погодилася. Наполягає, що йому належить 1/2 частка квартири, і не згодний на визнання за ним права власності на 1/3 частини спірної квартири.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов по суті та за обставинами справи фактично визнала частково, згодна на визнання за нею та за її неповнолітньою дитиною права власності на 1/3 частину квартири за кожним, і на визнання за відповідачем права власності також на 1/3 частину квартири. На покупку квартири вона, відповідач, також вкладала свої грошові кошти, і давала гроші мати позивача. Вона не може потрапити до спірної квартири, в неї на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, з якими вона проживає у квартирі по АДРЕСА_2.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є матірью ОСОБА_1, син одружився із відповідачем у 2005 році, ОСОБА_2 завагітніла, і вона, свідок, разом із своїм чоловіком та сином вирішили придбати для позивача та відповідача квартиру. В неї, свідка, був депозит, а син взяв кредит, і за ці гроші вони купили квартиру по АДРЕСА_1, відповідач вже потім після придбання квартири, надала 3000 грн., які отримала при народженні дитини. У спірній квартирі зараз ніхто не проживає, і вона, свідок, сплачує комунальні послуги.

Судом досліджені письмові докази по справі шляхом їх оголошення в судовому засіданні::

- дублікат нотаріально посвідченого договору квартири, виданий 07 лютого 2006 року ( а.с. 8), яким підтверджується факт укладення 24 грудня 2005 року договору купівлі продажу квартири між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як продавцями, та ОСОБА_2, як покупцем, розташованої у АДРЕСА_1, загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. та факт реєстрації права власності за відповідачем на квартиру в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- свідоцтво про шлюб (а.с. 9), яким підтверджується факт реєстрації шлюбу між сторонами у справі 22 квітня 2005 року, актовий запис № 198;

- копія паспорту позивача (а.с. 10), якою підтверджується його особа громадянина України;

- висновок за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 9414 від 06 грудня 2014 року (а.с. 24), яким підтверджується факт звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття мір до його дружини ОСОБА_2, яка змінила замок на вхідних дверях спільної квартири по АДРЕСА_1;

- кредитний договір від 15 листопада 2005 року, договори поруки від 15 листопада 2005 року (а.с. 36, 37, 38), якими підтверджується факт укладення між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" кредитного договору із позивачем та договорів поруки із відповідачем та ОСОБА_8.

Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 квітня 2005 року зареєстрували шлюб, і дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 198 ( а.с. 9),

Також судом встановлено, що в період подружнього життя, а саме 24 грудня 2005 року, сторони у справі за спільні кошти подружжя за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу придбали квартиру, загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір укладався від імені відповідача ОСОБА_2, як покупця квартири, і право власності не нерухоме майно у електронному реєстрі речових прав було зареєстроване за відповідачем, що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу квартири, виданим 07 лютого 2006 року ОСОБА_10, приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 406 ( а.с. 8).

Згідно пояснень сторін у справі та свідка ОСОБА_3, на підставі досліджених судом кредитного договору та договорів поруки, суд дійшов до висновку, що спірна квартира дійсно була придбана за спільні сумісні кошти подружжя сторін у справі і в період їх подружнього життя, що свідчить про належність нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя, а отже кожен із подружжя має право на 1/2 частку зазначеної квартири.

Що стосується заперечень відповідача щодо розміру частки квартири, яку вона вважає за необхідне виділити позивачу, залишивши їй та її дитині по 1/3 частини квартири, кожному, то суд не враховує ці заперечення відповідача, оскільки нею не зазначені обставини та не надані докази щодо ухилення відповідача від надання коштів на утримання дитини або розмір коштів, що надаються позивачем, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною 3 вищевказаної статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 придбали спірну квартиру за рахунок спільних коштів подружжя в період зареєстрованого шлюбу, а отже придбана квартира їх є спільною сумісною власністю і, зважаючи на відсутність між ними домовленості щодо часток квартири при її придбанні, нерухоме майно підлягає розподілу між сторонами у рівних частках.

Належить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним та документально підтверджений судовий збір в сумі 243,60 грн., так як відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. ст. 60, 65, 69, 70 СК України, ст. 372 ЦК України керуючись ст. ст. 8, 10, 57, 59, 60,74, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити.

Здійснити поділ однокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 14,9 кв.м., загальною площею 33, 5 кв.м, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка має житлову площу 14,9 кв.м, загальну площу 33,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка має житлову площу 14,9 кв.м, загальну площу 33,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Б. Ковальова