Справа № 199/8028/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» про захист прав споживача шляхом стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача шляхом стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 08.05.2013 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу № 042772 «Класичний» в національній валюті.

За умовами договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок строком до 08.05.2015р. Сума вкладу на дату укладення договору складає 1200,00 грн. За користування грошовими коштами банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу із розрахунку 20 процентів річних (п.1.1., 1.2., 1.3. договору). Вкладник має право поповнювати вкладний (депозитний) рахунок, а також має право достроково повернути (зняти) вклад або його частину (п. 2.4.3., 2.4.4. договору). Згідно п. 3.5. при достроковому поверненні (знятгі) вкладу, що розміщений більше, ніж на 6 місяців, та був повернутий клієнту пізніше, ніж пройшла половина строку, який був прописаний в договорі, чи його частини, вкладнику сплачуються проценти в розмірі ставки, що встановлена в п. 1.3. цього договору, тобто проценти не перераховуються.

Договором не передбачено жодних комісійних винагород за проведення операцій по вкладному рахунку. З 07.02.2014 року сума вкладу за договором склала 223400,00 грн. 21.07.2014р. він звернувся до відповідача з письмовою заявою про дострокове повернення вкладу. Суму вкладу та нараховані проценти за користування коштами йому було повернуто шляхом видачі готівки через касу банку 28.07.2014р., 29.07.2014р., 31.07.2014р., але не в повному обсязі. З суми його вкладу на користь відповідача булла утримана комісія -10% вкладу на загальну суму 22 340,00, а саме: 15000,00грн. - 28.07.2014р., 3000,00 грн. - 29.07.2014р., 4340,00 грн. - 31.07.2014р.

Тобто отримана ним в касі банку сума вкладу складає 201060,00 грн., що на 22340,00грн. грн. менше, ніж сума, яку повинен повернути відповідач згідно умов договору.

На письмове звернення позивача до банку з проханням дати роз'яснення, на якій підставі було здійснено списання 10% від суми вкладу, він отримав відповідь за вих. № 01/15.08.14 від 15.08.2014р. У відповіді відповідач посилається на те, що згідно п. 2.3.1. Тарифів на послуги та операції для фізичних осіб з 22.05.2014 р. в Банку діє тариф за дострокову видачу коштів з вкладних (депозитних) рахунків в національній валюті в розмірі 10% від суми.

10.09.2014р. він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення йому безпідставно списаної суми в розмірі 22 340,00 грн. Але до цього часу кошти йому не повернуто. Вважає дії відповідача протиправними, такими, що порушують його права як споживача фінансових послуг та порушують умови договору, оскільки ним не було встановлено жодної плати за виконання банком операцій за рахунком, відповідачем в односторонньому порядку змінено умови зобов'язання та списано 10% від суми вкладу.

У зв'язку з чим, просить стягнути суму депозиту в розмірі 22340 грн., проценти в сумі 2772,04 грн., 3 % річних в сумі 415,81 грн., а також інфляційні збитки в розмірі 2564,08 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення, в яких зазначив, що дійсно 08 травня 2013 року між сторонами було укладено Договір банківського вкладу № 042772 «Класичний» в національній валюті. 24 липня 2014 року сторони уклали договір про розірвання вказаного договору. Сторони дійшли згоди, що у них немає жодних претензій одна до одного щодо виконання своїх зобов'язань за договором вкладу. Станом на 31.07.2014 року банк виплатив, а вкладник отримав усю суму коштів банківського вкладу у розмірі 223400,00 грн., а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.05.2013 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Златобанк» було укладено договір банківського вкладу № 042772 «Класичний» в національній валюті.

Сума вкладу на дату укладення договору складає 1200,00 грн. Відповідно до п.1.1., 1.2., 1.3. договору, за користування грошовими коштами банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу із розрахунку 20 % річних. Вкладник має право поповнювати вкладний (депозитний) рахунок, а також має право достроково повернути (зняти) вклад або його частину (п. 2.4.3., 2.4.4. договору).

Згідно п. 3.5. при достроковому поверненні (знятгі) вкладу, що розміщений більше, ніж на 6 місяців, та був повернутий клієнту пізніше, ніж пройшла половина строку, який був прописаний в договорі, чи його частини, вкладнику сплачуються проценти в розмірі ставки, що встановлена в п. 1.3. цього договору, тобто проценти не перераховуються.

З 07.02.2014 року сума вкладу за договором склала 223400,00 грн. 21.07.2014р. позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про дострокове повернення вкладу. Суму вкладу та нараховані проценти за користування коштами йому було повернуто шляхом видачі готівки через касу банку 28.07.2014р., 29.07.2014р., 31.07.2014р., але не в повному обсязі. З суми вкладу позивача на користь відповідача було перераховано 10% вкладу на загальну суму 22 340,00, а саме: 15000,00грн. - 28.07.2014р., 3000,00 грн. - 29.07.2014р., 4340,00 грн. - 31.07.2014р.

24 липня 2014 року сторони уклали договір про розірвання договору банківського вкладу № 042772 в національній валюті «Класичний» від 08 травня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, проте вищезазначених вимог не виконано договірною стороною - відповідачем по справі - в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 1060 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.

Частиною 3 ст.1058 ЦК України передбачено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу

Згідно ч. 4 ст. 1068 ЦК України клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

В договорі відсутнє право банку списувати комісію за дострокову видачу коштів з рахунку, отже відсутнє і зобов'язання Вкладника сплачувати таку комісію.

Враховуючи, що договором не було встановлено жодної плати за виконання банком операцій за рахунком, відповідачем в односторонньому порядку змінено умови зобов'язання та списано 10% від суми вкладу.

Відповідно до п.2.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою НБУ № 516 від 03.12.2003р. додержання письмової форми договору є обов'язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником. Тому і всі зміни до Договору повинні вноситись у письмовій формі. До Договору не вносилися зміни, які б встановлювали будь-які комісійні винагороди за проведення операцій відповідачем.

Відповідно до п.2.10. Положення, затвердженого Постановою НБУ № 516 Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених договорів банківського рахунку та договорів банківського вкладу (депозиту), зокрема, зменшувати розмір процентної ставки за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, установлених законом. Як видно з даного пункту, перелік умов, які банк не може змінити в односторонньому порядку, не є вичерпним, отже встановлювати додаткові комісії в односторонньому порядку банку також забороняється.

Відповідно до 2.5. Положення, затвердженого Постановою НБУ № 516 За договором банківського рахунку, укладеним з юридичною або фізичною особою, банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти або банківські метали, що їй надходять, виконувати розпорядження власника рахунку про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Тобто обов'язок виконати розпорядження власника рахунку про видачу відповідних сум з рахунку, а відповідно, і умови здійснення такого обов'язку, такі, як оплата, встановлюється саме договором, а не тарифами Банку.

Виходячи з наведеного, фактично відповідач здійснив повернення вкладу не в повному обсязі, тобто позивачу повернуто вклад частково в сумі 201060,00 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за договором банківського вкладу «Класичний» № 042772, які складаються з суми депозиту в розмірі 22340 грн., процентів в сумі 2772,04 грн., 3% річних в сумі 415,81 грн., а також інфляційні збитки в розмірі 2564,08 грн.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 280,91 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60, 130, 214, 215, 81, 88 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» про захист прав споживача шляхом стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу,- задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Златобанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу «Класичний» № 042772, яка складається з суми депозиту в розмірі 22340 грн., процентів в сумі 2772,04 грн., з% річних в сумі 415,81 грн., а також інфляційні збитки в розмірі 2564,08 грн., а всього 28091 (двадцять вісім тисяч дев'яносто одну) гривню 93 копійки.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Златобанк» на користь держави судовий збір в розмірі 280,91 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні,- у той же строк з дня отримання його копії.

Головуючий В.В. Руденко