АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/4099/15 Головуючий у 1 інстанції - Марцинкевич В.А.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 10 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_2, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві про звернення стягнення на іпотечне майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ»ПроКредит Банк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 і просив винести рішення, яким звернути стягнення шляхом набуття позивачем права власності на заставлену в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,4 кв.м., на забезпечення кредитних зобов»язань третьої особи ОСОБА_2 перед ПАТ»ПроКредит Банк» у сумі 709.010 грн.09 коп.

Також позивач просив припинити право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 та зобов»язати відповідача звільнити спірну квартиру від будь-якого майна /а.с.1-2, 38-39/.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 10.11.2014 року позов задоволено частково/а.с.80-84/.

Судовим рішенням в рахунок часткового погашення заборгованості за договорами про надання траншу №104.43511/FW105.519 від 28.05.2013 року, №11543950/ FW105/519 від 29.07.2013 року у сумі 709.010,09 грн. звернуте стягнення на майно ОСОБА_1, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,4 кв.м. житловою площею 40 кв.м.

Указаним судовим рішенням також відмовлено у примусовому виселенні відповідача ОСОБА_1 з указаної квартири.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ»ПроКредит Банк», пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 10.11.2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі /а.с.96-97/.

Зокрема, скаржник вважав, що судом не вирішене питання про спосіб звернення стягнення на заставлене майно, а також не вирішене питання про зобов»язання відповідача в частині звільнення спірної квартири від належного йому майна.

Також скаржник просив виправити описки допущені у рішенні Дніпровського районного суду м.Києва від 10.11.2014 року, а саме по тексту рішення замінити неправильне написання назви третьої особи - «Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві» на правильне - «Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві».

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Рішення суду першої інстанції належить змінити, доповнивши його резолютивну частину посиланням на спосіб звернення стягнення предмету іпотеки, а в частині виправлення описки щодо неправильного написання назви третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві, та в частині відмови у позові про зобов»язання відповідача звільнити спірну квартиру від будь-якого майна - залишити без змін, роз»яснивши позивачу про можливість в цій частині вимог звернення до суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення та виправлення описки, оскільки ці недоліки про усунення яких просив скаржник, не впливають на можливість правильного вирішеного спору по суті.

Як слідує із матеріалів справи, і таке встановлено судом, 20.05.2010 року між ПАТ»ПроКредит Банк» та третьою особою ОСОБА_2 укладено Рамкову угоду № FW105/519 про кредитування позичальника в межах ліміту у сумі еквівалентній 100.000 дол.США на термін 120 календарних місяці під максимальний розмір відсотків - 40% річних.

28.05.2013 року за №104.43511/FW105.519 між сторонами указаної Рамкової кредитної угоди укладено договір про надання траншу у сумі 500.000 грн. терміном на 60 місяців під 24% річних, а 29.07.2013 року за №11543950/ FW105/519 укладено договір про надання траншу у сумі 110.000 грн. на 36 місяців, також, під 24% річних.

Кредитні зобов»язання ОСОБА_2 були забезпечені фінансовим поручителем ОСОБА_3 та майновим поручителем ОСОБА_1, який заставив спірну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,4 кв.м. житловою площею 40 кв.м. банку відповідно до іпотечного договору №148381-1д від 20.05.2010 року.

Відповідно до п.6.1. договору іпотеки №148381-ІД 1 від 20.05.2010 року передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення позичальником або іпотекодавцем умов договорів, укладених з іпотекодержателем. У відповідності до п.6.4 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється за вибором Іпотекодержателя на підставі договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким є застереження, викладене у розділі 7 Договору іпотеки з урахуванням інших умов договору.

Пунктом 7.1. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодержатель у випадку набуття права взвернення стягнення на предмет іпотеки вправі на власний розсуд задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до правового висновку постанови від 11.12.2013 року у справі №6-124цс13 Верховного суду України, який є обов»язковим для судів нижчої інстанції, іпотекодержатель на підставі частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань за рішенням суду, оскільки цими норомами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Оскільки позичальниця ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої договірні зобов»язання з погашення кредиту, за нею виникла заборгованість у загальній сумі 709.010,09 грн., у зв»язку з чим заочним рішенням Голосіївського районного смуду м.Києва від 14.05.2014 року указану суму стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та її фінансового поручителя ОСОБА_3.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З урахуванням того, що вище зазначене рішення про стягнення кредитного боргу не виконується, Банк, відповідно до договірних умов та вимог закону, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлену в іпотеку банку квартиру.

Оскільки у спірній квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, банк просив зобов»язати відповідача звільнити указану квартиру від майна.

Встановлено, що спірна квартира належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності, відповідно до договору дарування від 6.12.2008 року, посвідченого приватним нотаіусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. за реєстровим № 3158 /а.с.20/.

За змістом ст.ст.572,575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Вимоги позивача про право на продаж предмета іпотеки, як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, узгоджуються з вимогами ст.ст.36, 38 Закону України Про іпотеку.

Задовольняючи частково позов, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано керувався указаним Законом, та дав правильну оцінку співмірності суми заборгованості за кредитною угодою та вартістю іпотечного майна.

Ухвалюючи рішення, колегія суддів також вважає за правомірне керуватись вимогами п.42 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року, згідно якого резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов»язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Між тим, при ухваленні рішення, судом першої інстанції не дотримані в повній мірі вимоги ст.39 Закону України Про іпотеку, згідно якої, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Так, судом першої інстанції, незважаючи на вимогу викладену позовній заяві про звернення стягнененя предмети іпотеки у спосіб шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не застосовано спосіб звернення стягнення на заставлену квартиру, у зв»язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції, доповнивши його резолютивну частину посиланням на спосіб звернення стягнення спірної квартири шляхом набуття ПАТ»ПроКредит Банк» права власності на предмет іпотеки.

Оціночну вартість спірної квартири сторонами за погодженням сторін у судовому засіданні добровільно визначено у розмірі 1.184.400 грн.

В решті рішення належить залишити без змін.

В частині вимог, викладених у апеляційній скарзі щодо зобов»язання відповідача звільнити спірну квартиру від майна, колегія суддів відхиляє указану вимогу і вважає, що це питання може бути вирішене шляхом ухвалення додаткового трішення, на підставі заяви позивача до суду першої інстанції в порядку ст.220 ЦПК України, оскільки судом досліджувалось указана позовна вимога, однак не знайшла свого вирішення в резолютивній частині.

Крім того, неправильне написання третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві також може бути виправлене шляхом звернення позивача до суду першої інстанції в порядку ст.219 ЦПК України, оскільки зазначені недоліки допущені судом першої інстанції не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення в частині зазначення способу звернення стягнення на заставлене майно, а в решті ршення, як ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307,308,314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 10 листопада 2014 року, доповнивши резолютивну частину, вказавши на спосіб звернення стягнення іпотечного майна шляхом набуття Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» код ЄДР 21677333 (03115, м.Київ, пр.Перемоги,107-а) права власності на квартиру АДРЕСА_1, оціночною вартістю 1.184.400 грн., що знаходиться в іпотеці Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» за договором іпотеки №148381-ІД 1 від 20.05.2010 року, в рахунок часткового погашення заборгованості за Договорами про надання траншу №104.43511/FW105.519 від 28.05.2013 року, та №11543950/ FW105/519 від 29.07.2013 року у сумі 709.010 грн.09 коп.

В іншій частині апеляційної скарги відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді