Справа № 314/987/15-ц
Провадження № 2/314/497/2015
Повне рішення суду, складено 16 вересня 2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ 11 вересня 2015 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Кофанов А.В.,

при секретарі Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільнянської міської Ради Запорізької області, третя особа ОСОБА_2, про визнання права користування земельною ділянкою та зобов?язання до виділення земельної ділянки, та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Вільнянської міської Ради Запорізької області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вільнянської міської Ради, в якому вимагає визнати за собою право користування земельною ділянкою по вул.Польовій, 25, в м.Вільнянськ Запорізької області, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, без розроблення проекту землеустрою щодо її відведення та без складання технічної документації, та зобов'язати відповідача виділити їй цю земельну ділянку.

Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, згідно договору купівлі-продажу від 07.12.1993 року, укладеного з ОСОБА_3, вона набула право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок № 25 по вул.Польовій в м.Вільнянськ Запорізької області, який розташований на спірній земельній ділянці. У липні 2009 року їй стало відомо, що право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за третьою особою ОСОБА_2, якому відповідач у 2007 році цю земельну ділянку виділив у власність; згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.05.2013 року, рішення відповідача щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_2 було визнано недійсним та скасовано, цим же рішенням був скасований державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, виданий третій особі. Таким чином, за твердженням позивачки, власником земельної ділянки стала Вільнянська міська Рада, а позивачка набула право користування земельною ділянкою, проте це право відповідач не визнає, та відмовляється виділити цю земельну ділянку позивачці. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами.

Третя особа ОСОБА_2 звернувся до суду із самостійними вимогами щодо предмета спору, в якому просить встановити факти того, що згідно договору від 07.12.1993 року, укладеного між ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1, його предметом були будівельні матеріали, що цей договір втратив юридичну силу у 2007 році, а також факт того, що Вільнянська міськрада не надавала ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у власність чи користування. Свої вимоги третя особа мотивує тим, що на момент укладення договору ОСОБА_1 право власності на незакінчений житловий будинок не набула, оскільки сам будинок не був добудований.

Під час судового розгляду справи представник позивачки ОСОБА_4 підтримала позов, просить його задовольнити, вказуючи, що спірна земельна ділянка була виділена у 1993 році первісному забудовнику ОСОБА_3 для будівництва житлового будинку згідно правил, що діяли у той проміжок часу, згідно договору від 07.12.1993 року всі права забудовника були передані позивачці, а сам недобудований житловий будинок у 2008 році пройшов державну реєстрацію як об'єкт нерухомості. Враховуючи це, представник позивачки вважає, що позивачка набула або має набути право користування земельною ділянкою. У задоволенні позову третьої особи представник позивачки просить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав, пояснив суду, що право власності на спірну земельну ділянку на даний момент за Вільнянською міськрадою не зареєстровано, що виключає можливість передачі її позивачці. Також представник відповідача пояснив, що в м.Вільнянськ відсутній Генеральний план території, а тому відповідно до положень ч.3 ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", передача земельних ділянок за відсутності такого плану забороняється. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачка документально не підтвердила право власності на житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці.

Представник третьої особи ОСОБА_6 заперечив проти задоволення позову та прохає задовольнити позов ОСОБА_2, інтереси якого представляє, наполягаючи на тому, що предметом договору від 07.12.1993 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1І, слід вважати будівельні матеріали.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов ОСОБА_1 має бути задоволений частково, а підстав для задоволення позову ОСОБА_2 не вбачається.

Так, відповідач не заперечує того факту, що у вересні 1993 року на підставі рішення Вільнянської міськради ОСОБА_3 була надана земельна ділянка № 25 по вул.Польовій в м.Вільнянськ Запорізької області, загальною площею 0,10 га, для будівництва житлового будинку. З приводу цього між вказаними особами 08.09.1993 року був укладений договір про будівництво житлового будинку на праві приватної власності. Хоча цей документ позивачкою та її представником суду не наданий, зазначені обставини його укладення встановлені рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.05.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вільнянської міськради та ОСОБА_2 (а.с.10-11), а тому, згідно положень ч.3 ст.61 ЦПК України, не потребують доказування. Правомірність виділення цієї земельної ділянки ОСОБА_3 на даний момент ніким не оспорюється.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.1993 року, укладеного між ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 (а.с.6-7), остання купила незакінчений будівництвом житловий будинок, що розташований на спірній земельній ділянці, з відповідного дозволу Вільнянської міськради (а.с.9). Згідно умов договору, позивачка набула всі обов'язки, передбачені договором про будівництво житлового будинку від 08.09.1993 року.

Відповідно до ч.1 ст.30 Земельного Кодексу України в ред.1991 року, що діяв в момент укладення зазначеного договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Таким чином, при укладенні договору від 07.12.1993 року позивачка набула право користування земельною ділянкою, що було раніше надано відповідачем продавцю ОСОБА_3

З поданих доказів також вбачається, Вільнянська міська Рада у лютому 2007 року прийняла рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_3 та про її передачу ОСОБА_2, проте згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.05.2013 року, за позовом ОСОБА_1 ці рішення відповідача були визнані недійсними та скасовані, також був скасований державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2; тим самим право користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою було поновлено.

Посилання представника на положення ч.3 ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є некоректними, оскільки цей закон на момент укладення договору від 07.12.1993 року ще не діяв. Також некоректними є і твердження представника відповідача про те, що позивачка документально не підтвердила право власності на житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці, оскільки таким документом є договір від 07.12.1993 року. Та обставина, що у відповідному реєстрі прав власності земельна ділянка зареєстрована за іншою особою, сама по собі не позбавляє позивачку права користування земельною ділянкою.

Таким чином, позивачка довела належними доказами наявність у неї права користування земельною ділянкою, тому її вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з цим, оскільки судом встановлено, що право користування земельною ділянкою у позивачки вже існує, її вимоги про виділення земельної ділянки у користування є безпредметними, а тому не можуть бути задоволені.

Вирішуючи позовні вимоги третьої особи ОСОБА_2 про "встановлення фактів", суд виходить з того, що третя особа фактично вимагає від суду здійснити тлумачення змісту правочинів, учасниками яких були ОСОБА_3, ОСОБА_1 та Вільнянська міська Рада, при тому, що сама третя особа участі у цих правочинах не приймала. Договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, мав місце у 1993 році, тоді як ОСОБА_2 став претендувати на спірну земельну ділянку лише у 2007 році. Таким чином, правочини, про які йде мова у позові третьої особи, ніяким чином не могли вплинути на його цивільні права та обов'язки, у зв'язку з чим суд не може прийняти до уваги його доводи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Вільнянської міської Ради Запорізької області, третя особа ОСОБА_2, про визнання права користування земельною ділянкою та зобов?язання до виділення земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою площею 0,10 га, розташованою по вулиці Польовій, 25, в місті Вільнянськ Запорізької області, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Вільнянської міської Ради Запорізької області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя А.В. Кофанов

11.09.2015 року

17.09.2015