Справа № 374/81/14 Головуючий у І інстанції Потапенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/910/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 1 28.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: реєстраційна служба Ржищівського міського управління юстиції, Ржищівське міське управління юстиції Київської області, Ржищівська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на земельну ділянку у зв'язку з набуттям права власності на частину житлового будинку за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 25 грудня 2014 року,

встановила:

У березні 2014 року позивач звернулася до Ржищівського міського суду Київської області із уточненим у подальшому зазначеним вище позовом, в якому просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0, 0887 га, на якій розташована частина житлового будинку загальною площею 81, 8 кв.м., видане ОСОБА_3 8 листопада 2012 р. Отькало С.В., державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори, і зареєстроване в реєстрі за №3197; визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0, 0887 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1, на якій розташована частина житлового будинку загальною площею 81, 8 кв.м. з моменту укладення договору дарування 23 травня 2012 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала на те, що 23 травня 2012 р. між нею та відповідачем було укладено договір дарування квартири №2, (далі - договір). Договір було посвідчено Отькало С.В., державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори, і зареєстровано в реєстрі №1481. Вказана квартира №2 є частиною одноповерхового житлового будинку, має окремий вихід, власником квартири №1 в цьому ж будинку є ОСОБА_6 Під час укладення договору відповідач запевнила, що земельна ділянка, на якій розташована належна мені частина будинку, не приватизована, ні колишнім власником (її покійним батьком), ні нею, тому вона (позивач) зможе в будь-який час оформити на себе право власності. Однак, як з'ясувалось земельна ділянка має площу 0, 0887 га згідно рішення Ржищівської міської ради Київської області №351-14-05 від 27 лютого 2007 р. була передана у приватну власність ОСОБА_7 для обслуговування та будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Він отримав відповідний державний акт серії НОМЕР_1. Після смерті ОСОБА_7 право власності на спірну ділянку отримала ОСОБА_8 (мати відповідача) згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 травня 2011 р. Отькало С.В., державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори, і зареєстрованого в реєстрі за №16911. Таким чином, на момент укладення договору спірна ділянка належала на праві власності ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Вже після укладення договору із нею відповідач отримала 8 листопада 2012 р. свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну ділянку. Вважає, що має право вимоги на набуття права власності на спірну ділянку, на якій розташована належна їй частина будинку.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 25 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0887 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташована частина житлового будинку, загальною площею 81, 8 кв.м., з моменту укладення договору дарування від 23 травня 2012 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0887 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташована частина житлового будинку, загальною площею 81, 8 кв.м., видане ОСОБА_3 8 листопада 2012 року державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало С.В., зареєстроване в реєстрі за № 3197.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, так як вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зазначає, що судом при розгляді справи порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, якімають значення для вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири, серії ВРР № 689291 від 23 травня 2012 року ОСОБА_2 прийняла в дарунок від ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 3)

Із витягу про державну реєстрацію прав, серії НОМЕР_3 від 31 травня 2012 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1, кв.№2 (а.с. 4).

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 жилі і підсобні приміщення квартири розміщені на першому поверсі, одноповерхового будинку і являють собою окрему (загальну) кватиру (а.с.11-13).

Відповідно до рішення Ржищівської міської ради Київської області № 351-14-05 від 27 лютого 2007 року, вирішено гр. ОСОБА_7 затвердити матеріали технічної документації по видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, передати у власність земельну ділянку та видати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Земельна ділянка розташована по вул. Воровського, 90 в м. Ржищів, площа ділянки - 0,0887 га (а.с.17-18).

Із державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1 від 4 жовтня 2007 року, вбачається, що ОСОБА_7 належала земельна ділянка площею 0,0887 га, розташована по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2 (а.с.73,74).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 від 30 листопада 2010 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВРК № 762462 від 27 травня 2011 року спадкоємцем земельної ділянки площею 0,0887 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд під кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої в АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_8 (а.с. 115).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВТА № 712843 від 8 листопада 2012 року спадкоємцем земельної ділянки площею 0,0887 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд під кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої в АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_8 є її дочка ОСОБА_3 (а.с.49).

Згідно інформаційної довідки, серії КУ № 493279, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 (а.с. 93).

Із досліджених у судовому засіданні матеріалів спадкової справи №22/2012 встановлено: згідно заяви від 31 січня 2012 року, ОСОБА_3 звернулась до Ржищівської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8; згідно заяви від 24 жовтня 2012 року, ОСОБА_3 звернулась до Ржищівської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8, а саме, зокрема, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в АДРЕСА_1; згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВРК № 762462 від 27 травня 2011 року спадкоємцем земельної ділянки площею 0,0887 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд під кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої в АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_8; згідно витягу з поземельної книги Державного реєстру земель від 30 жовтня 2012 р. земельна ділянка, площею 0,0887 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №1691 від 27 травня 2011 року; згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 120603/02-34 від 16 жовтня 2012 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 887 кв.м., що розташована в м. Ржищів по вул. Воровського, 90 та належить ОСОБА_8 складає 8 505 грн 71 коп.; згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВТА № 712843 від 8 листопада 2012 року спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_8 є її дочка ОСОБА_9 Спадщина складається з земельної ділянки площею 0,0887 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд під кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої в АДРЕСА_1; згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 8 листопада 2012 року зареєстровано видачу свідоцтва про право на спадщину, серії ВТА № 712843 від 8 листопада 2012 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 3197. Спадкодавець- ОСОБА_8, спадкоємець- ОСОБА_3 (а.с. 113-120).

Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції Закону № 1702- VІ від 5 листопада 2009 року) у разі набуття права власності на будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 377 ЦК України ( в редакції Закону № 1702-VІ від 5 листопада 2009 року) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до п.п. "ґ" п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року із змінами "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруд, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК і ст. 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р №1702-VI.

У п. 18-1 зазначеної вище постанови пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що при вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення у договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 4 грудня 2014 року № 12200/14-41 (а.с. 191-196) фактичний порядок користування земельною ділянкою площею 0,0887 га, за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташована частина житлового будинку загальною площею 81,8 кв.м., що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного 23 травня 2012 року, посвідченого Отькало С.В. державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Київської області, в цілому відповідає державному акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_5 та технічній документації із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право приватної власності на земельні ділянки громадянину ОСОБА_7 в адміністративних межах Ржищівської міської ради Київської області.

У п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 р. №5 роз'яснено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Враховуючи викладене, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, суд першої інстанції вірно виходив із положень ч. 1 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України, оскільки позивач у справі - ОСОБА_2 у встановленому законодавством порядку, ст. ст. 328, 334 ЦК України, набула права власності на квартиру на підставі правочину (договору дарування від 23 травня 2012 р.), отримавши вказане нерухоме майно у дар та, здійснивши реєстрацію цього права 31 травня 2012 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 93), а тому до позивача перейшло право власності на всю спірну земельну ділянку та яка належала на час укладення вказаного договору дарування - ОСОБА_3 як спадкоємиці в силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України майна ОСОБА_8, якій ділянка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 27 травня 2011 р. (а.с. 113-115).

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що цільове призначення всієї спірної земельної ділянки, площею 0, 0887 га, за адресою: АДРЕСА_1, - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та що фактичний порядок користування спірною земельною ділянкою площею 0,0887 га, на якій розташована частина житлового будинку загальною площею 81,8 кв.м., що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного 23 травня 2012 року, в цілому відповідає державному акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_5 та технічній документації із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право приватної власності на земельні ділянки громадянину ОСОБА_7 в адміністративних межах Ржищівської міської ради Київської області (відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи).

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, висновки суду першої інстанції повністю відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга представника відповідача підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 25 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.