АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-2790 Головуючий у 1-й інстанції - Українець В.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3, третя особа - Державне підприємство "Український інститут промислової власності", про дострокове припинення дії свідоцтва, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3, третя особа - Державне підприємство "Український інститут промислової власності", про дострокове припинення дії свідоцтва, зобов'язання вчинити дії.

Суд достроково припинив дію свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 41 класу МКТП, зареєстрованих на ім'я ОСОБА_3 та зобов'язав Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо дострокового припинення дії свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 41 класу МКТП, зареєстрованих на ім'я ОСОБА_3, та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

У задоволенні решти позовних вимог - про дострокове припинення дії свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 25 класу МКТП, судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду про дострокове припинення дії свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 41 класу МКТП, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (т.1, а.с.135-140).

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про дострокове припинення дії свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 25 класу МКТП позивачем не оскаржується, а тому в апеляційному порядку в цій частині не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника відповідача, ОСОБА_6, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представників позивача, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення про дострокове припинення дії свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 41 класу МКТП суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

11 липня 2011 року ОСОБА_3 стала власником свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" щодо товарів та послуг 25 та 41 класів МКТП, що підтверджується випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва НОМЕР_1.

12 вересня 2011 року позивач ОСОБА_4 стала власником свідоцтва України НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2" щодо послуг 41 класу МКТП - Влаштування конкурсів краси, що підтверджується випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва НОМЕР_2.

Позивач ОСОБА_4 використовує свідоцтво України НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_2" щодо послуг 41 класу МКТП - Влаштування конкурсів краси.

У судові засідання відповідач, ОСОБА_3, не з'являлась, стороною відповідача до суду не подавалось будь-яких заяв, клопотань чи доказів на спростування вимог позивача.

За встановлених обставин районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про дострокове припинення дії свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 41 класу МКТП.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог унаслідок допущеної судом неповноти судової перевірки не відповідають фактичним обставинам справи та положенням матеріального закону. Указані висновки районного суду базуються на неправильному застосуванні норм процесуального права в частині оцінки доказів (ст. ст. 57-60; 212 ЦПК).

Указані обставини, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про дострокове припинення дії свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 41 класу МКТП та ухвалення нового рішення виходячи з наступного.

За правилом п.4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково.

У цьому разі дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання.

За змістом наведеного припису ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», докази, які можуть підтвердити використання знаку для товарів і послуг, повинні бути обмежені трирічним строком до дати звернення позивача до суду. Крім того, п.4 указаної статті не містить вичерпного переліку причин невикористання знака, які можуть бути визнані судом поважними, а лише наводить дві причини, які повинні бути визнані поважними.

Відповідно до встановленого ст. 10 ЦПК принципу змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач через свого представника, ОСОБА_7, надала суду у якості письмових доказів, зокрема, матеріали за позовом ТОВ "МІС ЛЬВІВ", м. Львів до фізичної особи-підприємця, ОСОБА_4, про визнання недійсним свідоцтва на знаки для товарів і послуг та заборону вчиняти дії (т.1, а.с.72-97). Указані матеріали містять копію протоколу № 1 загальних зборів учасників ТОВ "МІС ЛЬВІВ" від 24 квітня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 внесла до Статутного фонду товариства знак для товарів і послуг НОМЕР_1 від 11.07.2011 та право користування даним знаком (т.1, а.с.97).

Акти передачі майна у власність господарського товариства можна класифікувати таким чином: 1) передача майна до статутного фонду в обмін на емітовані товариством корпоративні права (тягне за собою відповідну фіксацію в установчих документах); 2) передача майна з інших підстав (купівля-продаж, поставка тощо).

Згідно з положеннями Господарського кодексу України установчим документом акціонерного товариства, товариства з обмеженою відповідальністю і товариства з додатковою відповідальністю є статут.

Установчі документи господарського товариства повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, склад і компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, з яких необхідна одностайність або кваліфікована більшість голосів, інші відомості, передбачені статтею 57 цього Кодексу.

Статут товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у частині другій цієї статті, повинен містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів.

Статутом може бути встановлено порядок визначення розміру часток учасників залежно від зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткових внесків учасників (ст. 82 ГК України).

Вкладами учасників та засновників господарського товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, а також інші майнові права (включаючи майнові права на об'єкти інтелектуальної власності), кошти, в тому числі в іноземній валюті.

Вклад, оцінений у гривнях, становить частку учасника та засновника у статутному капіталі товариства. Порядок оцінки вкладів визначається в установчих документах господарського товариства, якщо інше не передбачено законом (ст. 83 ГК України).

Відповідно до положень ст. 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється, зокрема, на підставі: договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності; іншого договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

Договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій формі.

За договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності одна сторона (особа, що має виключні майнові права) передає другій стороні частково або у повному складі ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах (ст.1113 ЦК України).

За правилами ст. 1114 ЦК України ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності та договори, визначені статтями 1109, 1112 та 1113 цього Кодексу, не підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Їх державна реєстрація здійснюється на вимогу ліцензіара або ліцензіата у порядку, встановленому законом.

Відсутність державної реєстрації не впливає на чинність прав, наданих за ліцензією або іншим договором, та інших прав на відповідний об'єкт права інтелектуальної власності, зокрема на право ліцензіата на звернення до суду за захистом свого права.

Факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації.

Обов'язковість реєстрації в зазначених випадках не належить до вимог щодо форми договору про передання майнових прав інтелектуальної власності, тому її відсутність не є підставою його недійсності. Він вважається дійсним, якщо укладений у письмовій формі і підписаний сторонами.

За правилом п. 9 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" договір про передачу права власності на знак і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами.

Сторона договору має право на інформування невизначеного кола

осіб про передачу права власності на знак або видачу ліцензії на

використання знака. Таке інформування здійснюється шляхом

публікації в офіційному бюлетені відомостей в обсязі та порядку,

встановлених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує

формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, з

одночасним внесенням їх до Реєстру.

В порядку, визначеному ч.2 ст. 303 ЦПК, під час апеляційного розгляду досліджено у якості письмового доказу Статут ТОВ "МІС ЛЬВІВ", затверджений рішенням загальних зборів учасниківТОВ "МІС ЛЬВІВ", пройшов державну реєстрацію 28.04.2014 року (т.1, а.с.145-157; 195-207).

Відповідно до ст. 7 цього Статуту частка ОСОБА_3 у формуванні статутного капіталу Товариства складає 5000 грн., що становить 20% статутного капіталу. ОСОБА_3 внесла до статутного фонду ТОВ "МІС ЛЬВІВ"знак для товарів і послуг НОМЕР_1 від 11.07.2011 та право користування даним знаком. Право користування цим знаком для товарів і послуг НОМЕР_1 від 11.07.2011 року оцінене у розмірі 5 000 гривень.

Таким чином, виходячи зі змісту Статуту ТОВ "МІС ЛЬВІВ", який є актом передачі майна, у даному випадку майнових прав, у власність господарського товариства (передача майна до статутного фонду в обмін на емітовані товариством корпоративні права), і пройшов державну реєстрацію 28 квітня 2014 року, ОСОБА_3 передала своє право користування знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 від 11.07.2011 року, оцінене у розмірі 5 000 гривень, ТОВ "МІС ЛЬВІВ".

Свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" видане 11 липня 2011 року (т.1, а.с.8-13).

Передбачений п.4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» трирічний строк, протягом якого знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, відраховується від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації.

Аналізуючи вищенаведені положення чинного законодавства України у контексті обставин даної справи, суд приходить до висновку, що з травня 2014 року ОСОБА_3 не використовує знак з поважних причин, оскільки у квітні 2014 року, тобто до спливу передбаченого Законом трирічного строку (до липня 2014 року), ОСОБА_3 передала своє право користування знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 від 11.07.2011 року ТОВ "МІС ЛЬВІВ".

Таким чином, положення п.4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для дострокового припинення дії свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 41 класу МКТП, а тому рішення районного суду в цій частини слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ч.6 ст. 154 ЦПК України одночасно з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову суд скасовує вжиті ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року заходи забезпечення позову у вигляді заборони Державній службі інтелектуальної власності України вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо передання права власності на торговельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України НОМЕР_1 третім особам та публікувати відомості про часткову чи повну відмову від свідоцтва НОМЕР_1 в офіційному бюлетені Державної служби інтелектуальної власності "Промислова власність".

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 грудня 2014 року в частині дострокового припинення дії свідоцтва України від 11 липня 2011 року НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" відносно всіх послуг 41 класу МКТП скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони Державній службі інтелектуальної власності України вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо передання права власності на торговельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1" за свідоцтвом України НОМЕР_1 третім особам та публікувати відомості про часткову чи повну відмову від свідоцтва НОМЕР_1 в офіційному бюлетені Державної служби інтелектуальної власності "Промислова власність", вжиті ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко