Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», поданою представником Шулікою Аліною Володимирівною, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 08 листопада 2005 року між сторонами укладений кредитний договір № DO1FSE00000601, відповідно до якого відповідачці був наданий кредит в розмірі 6 000 грн зі сплатою 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка порушила умови договору, у зв'язку із чим станом на 09 грудня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 43 531 грн 97 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2014 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2014 року в частині відмови у стягненні заборгованості, яка існувала станом на 10 вересня 2007 року, скасовано та в цій частині провадження у справі закрито. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору споживчого кредиту тривав 36 місяців та закінчився 10 листопада 2008 року, а з позовом до суду позивач звернувся 25 грудня 2013 року, тобто з пропуском позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, яка існувала станом на 10 вересня 2007 року, та закриваючи в цій частині провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судовим наказом, виданим Силидівським міським судом Донецької області 26 вересня 2007 року, з ОСОБА_3 вже стягнуто заборгованість на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 6 995 грн 36 коп.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судами встановлено, що 08 листопада 2005 року між сторонами укладений кредитний договір № DO1FSE00000601, відповідно до якого відповідачці був наданий кредит в розмірі 6 000 грн зі сплатою 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка порушила умови договору, у зв'язку із чим станом на 09 грудня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 43 531 грн 97 коп.

Строк дії договору сторони визначили тривалістю 36 місяців, тобто до 10 листопада 2008 року. З позовом до суду позивач звернувся 25 грудня 2013 року.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252- 255 ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про пропущення позивачем строку позовної давності є правильними.

Судовим наказом, виданим Силидівським міським судом Донецької області 26 вересня 2007 року, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість, яка утворилась станом на 10 вересня 2007 року, в розмірі 6 995 грн 36 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Апеляційний суд при винесенні рішення правильно виходив з положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості, яка існувала за період з 08 листопада 2005 року по 10 вересня 2007 року.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2014 року, яким частково скасовано рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 червня 2014 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко