УХВАЛА

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «АктаБанк» про стягнення коштів за договором банківського рахунку за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «АктаБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «АктаБанк» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 7 квітня 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «АктаБанк» (далі - ПАТ «АктаБанк») було укладено договір банківського вкладу «Банківська класика» на суму 43 800 грн та договір про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки. Зобов'язання за договором банківського вкладу виконувались належним чином, у зв'язку із чим депозитний рахунок було закрито та решта суми депозиту та відсотків перераховано на її картковий рахунок із залишковою сумою 46 020 грн 47 коп. З 5 серпня 2014 року доступ до її грошових коштів було обмежено видачею 1 тис. грн готівкою через банкомат, а з 21 серпня 2014 року - у розмірі 500 грн. За цей період вона зняла 8 500 грн.

7 серпня 2014 року на її картковий рахунок надійшло 150 тис. грн за договором поворотної фінансової допомоги на лікування її доньки, який було укладено з підприємством, на якому вона працює. 8 серпня 2014 року вона написала заяву про закриття карткового рахунку та видачу їй коштів, проте їй відмовили.

У зв'язку із наведеним ОСОБА_3 просила суд зобов'язати ПАТ «АктаБанк» розірвати договір про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки і повернути їй 185 821 грн 83 коп., а також 3% річних за період з 12 серпня по 1 вересня 2014 року у розмірі 320 грн 73 коп.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ПАТ «АктаБанк» розірвати договір від 7 квітня 2014 року про комплексне обслуговування карткового рахунку і банківської картки та видати ОСОБА_3 через касу готівкою 185 821 грн 83 коп. Стягнуто з ПАТ «АктаБанк» на користь ОСОБА_3 3% річних у розмірі 320 грн 73 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «АктаБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АктаБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вищевказані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що банк порушив умови договору, тим самим позбавивши позивачку права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, пославшись також на те, що позивачка звернулася до ПАТ «АктаБанк» із заявою про закриття карткового рахунку та виплати їй суми залишку коштів ще до прийняття постанови Правління Національного банку України від 16 вересня 2014 року № 576, тобто до початку процедури виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації, а тому він мав можливість повернути всю суму залишку коштів.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що 7 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «АктаБанк» було укладено договір банківського вкладу «Банківська класика» на суму 43 800 грн та договір про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки.

У період з 7 травня 2014 року по 30 серпня 2014 року договір банківського вкладу був декілька разів пролонгований.

5 серпня 2014 року за заявою ОСОБА_3 депозитний рахунок було закрито, а сума депозиту з відсотками в розмірі 46 020 грн 47 коп. перерахована на картковий рахунок позивача.

7 серпня 2014 року на картковий рахунок позивачки надійшло 150 тис. грн за договором поворотної фінансової допомоги на лікування її доньки, який було укладено з товариством з обмеженою діяльністю «Исток-Плюс», на якому вона працює.

7 серпня 2014 року постановою Правління Національного банку України № 468/БТ введено деякі обмеження щодо діяльності ПАТ «АктаБанк».

8 серпня 2014 року ОСОБА_3 написала заяву про закриття карткового рахунку та видачу їй коштів готівкою через касу, проте відповіді не отримала.

Задовольняючи позов, суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з чч.1 та 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та інші, непередбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Заперечуючи проти позову та в апеляційній скарзі, ПАТ «АктаБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АктаБанк» посилалось на те, що постановою Правління Національного банку України від 7 серпня 2014 року № 468/БТ введені деякі обмеження щодо діяльності ПАТ «АктаБанк», а 16 вересня 2014 року постановою Правління Національного банку України № 576 ПАТ «АктаБанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

16 вересня 2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження у ПАТ «АктаБанк» тимчасової адміністрації та призначення у ньому уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб починаючи з 17 вересня 2014 року по 17 грудня 2014 року, а згодом рішенням Фонду строк дії тимчасової адміністрації продовжено до 17 січня 2015 року включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Колегія суддів звертає увагу на те, що копія заяви ОСОБА_3 від 8 серпня 2014 року про закриття карткового рахунку (а. с. 13) не завірена судом, відсутній оригінал цієї заяви, тому судом не досліджено, чи отримав банк цю заяву, оскільки відповідь банка ОСОБА_3 датована лише 2 лютого 2015 року на її звернення від 29 грудня 2014 року (а. с. 66), коли вже була введена тимчасова адміністрація.

Також матеріали справи не містять постанови Правління Національного банку України від 7 серпня 2014 року № 468/БТ, без якої неможливо встановити які обмеження щодо діяльності ПАТ «АктаБанк» були введені.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Отже, суду слід було визначитись, який порядок розірвання договору рахунка передбачено відповідним договором між сторонами та в який строк, а також відповідні дії банку згідно з постановою Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземний валютах».

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «АктаБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «АктаБанк» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик