Провадження №22-ц/784/353/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження№22-784/353/15
Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції: Батченко О.В.
Доповідач у апеляційній інстанції: Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання: Шпонарською О.Ю.,

за участі: представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ремішевського Є.А., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 05 вересня 2006 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 9 888 грн. 20 коп. строком на 42 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 25,08 % на рік.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 04 вересня 2013 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 38 430 грн. 27 коп., з яких заборгованість: за кредитом - 4 849 грн. 06 коп.; за процентами - 14 651 грн. 60 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 16 623 грн. 41 коп.; штраф - 500 грн. (фіксована частина) і 1806 грн. 20 коп. (процентна складова).

Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути з відповідача на його користь 38 430 грн. 27 коп. заборгованості за кредитом.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року позов Банку задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь Банку 26 000 грн. 66 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, з яких: заборгованість за кредитом - 4 849 грн.06 коп.; за процентами - 14 651 грн.60 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 6 000 грн.; штраф - 500 грн. (фіксована частина).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку в задоволенні позову. Відповідач посилається на те, що суд не взяв до уваги нікчемність договору стосовно того, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам є частиною договору, а також в порушення вимог закону не застосував строк позовної давності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 шляхом підписання останнім заяви позичальника укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано кредит в розмірі 9 888 грн. 20 коп. строком на 42 місяці, тобто до 05 березня 2010 року, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2, 09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення кредиту повинно здійснюватись в період з 10 по 17 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу у сумі 361 грн. 49 коп. в рахунок заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

В заяві відповідач зазначив, що вона разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умови), з якими він ознайомився та згоден, а також Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. В даній заяві також зазначено, що згідно п.4.2 Умов при порушенні відповідачем зобов'язань по погашенню кредиту, останній сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У п. 4.1 Умов, які були чинними на момент укладення між сторонами кредитного договору, за користуванням кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту позичальник зобов'язався щомісяця сплачувати відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах та в Заяві.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у передбачені договором строки зобов'язання по погашенню кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафу не виконує.

Розрахунок Банку, доданий до позовної заяви, свідчить, що станом на 04 вересня 2013 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становила 38430 грн. 27 коп., з якої заборгованість: за кредитом - 4 849 грн. 06 коп.; за процентами - 14 651 грн. 60 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 16 623 грн. 41 коп.; штраф - 500 грн. (фіксована частина), 1806 грн.20 коп. (процентна складова).

Згідно уточненого розрахунку Банку, наданого до апеляційного суду, станом на 04 вересня 2013 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 35707 грн. 36 коп., із якої, заборгованість: за кредитом - 4 849 грн. 06 коп.; за процентами - 14 557 грн. 76 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 16 030 грн. 54 коп.; штраф - 250 грн. (фіксована частина)

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 526, ч.1048 ЦК України прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь Банку із відповідача заборгованості за основним кредитом та за відсотками.

Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою позичальника та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення платежу.

Згідно уточненого розрахунку пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за даним договором нарахована Банком за період з 18 грудня 2008 року по 04 вересня 2013 року і становить 16 030 грн. 41 коп.

Між тим, строк дії кредитного договору закінчився 05 вересня 2010 року. А тому відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України пеня підлягає стягненню лише за період дії договору, починаючи з дня виникнення прострочення і до закінчення строку договору, тобто з 18 грудня 2008 року по 05 вересня 2010 року, і розмір її відповідно до уточненого розрахунку Банку за вказаний період становить 8508 грн.70 коп.

Але, стягуючи пеню на користь Банку, суд першої інстанції на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зменшив її розмір до 6000 грн. і рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржувалось.

Разом з тим, відповідно до п.5.3 Умов, які були чинними на час укладення кредитного договору, розмір фіксованої частини штрафу за порушення позичальником строків внесення платежів становить 250 грн., про що Банк зазначив в уточненому розрахунку заборгованості. Проте суд помилково стягнув із відповідача фіксовану частини штрафу у розмірі 500 грн.

Враховуючи наведені обставини, уточнений розрахунок Банку, колегія приходить до висновку, що відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення в частині задоволення позову слід змінити, стягнувши на користь Банку із відповідача заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2006 року станом на 04 вересня 2013 року в розмірі 25676 грн. 82 коп., із яких: 4849 грн. 06 коп. - заборгованість за основним кредитом; 14577 грн. 76 коп. - заборгованість за відсотками; 6000 грн. - пеня; 250 грн. - штраф (фіксована частина).

В частині відмови в задоволенні вимог про стягнення штрафу (процентна складова) та розподілу судових витрат оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Безпідставними є посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на нікчемність кредитного договору стосовно того, що Умови та тарифи є частиною цього договору. В письмовій заяві позичальника № DNH4KS 98730524 від 05 вересня 2006 року відповідач зазначив, що ознайомлений із Умовами і згоден з ними, а також надає свою згоду на те, що підписана ним заява позичальника, Умови та Тарифи складають кредитно-заставний договір.

Отже підписання відповідачем заяви позичальника не суперечить закону і свідчить про правомірність укладення сторонами даної угоди, умови якої Банком виконані повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску Банком строку позовної давності також не підлягають задоволенню.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 просив про застосування до вимог Банку строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно п.п. 5.5 Умов терміни позовної давності про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів сторонами визначено у п'ять років, що відповідає положенням ч.1 ст. 259 ЦК України.

Тому заборгованість за кредитним договором, у тому числі пеня, штраф, підлягає стягненню за умови невиконання основного зобов'язання в межах діючого строку звернення до суду, тобто в межах строку позовної давності, визначеного ст. ст. 257, 258 ЦК України, або за інший період, якщо строк позовної давності визначено за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України), а у випадках його поновлення за весь час.

Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції стягнув із відповідача розмір заборгованості за кредитом в межах визначеного сторонами у п. 5.5 Умов п'ятирічного строку позовної давності та із врахуванням ст. 264 ЦК України щодо переривання строків позовної давності. Тому доводи відповідача про порушення судом положень ст. ст. 257, 258, 259 ЦК України є безпідставними.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із ОСОБА_3 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2006 року станом на 04 вересня 2013 року в розмірі 25676( двадцять п'ять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 82 коп., із яких: 4849 грн. 06 коп. - заборгованість за основним кредитом; 14577 грн. 76 коп. - заборгованість за відсотками; 6000 грн. - пеня; 250 грн. - штраф (фіксована частина).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді

Провадження№22-784/353/15

Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції: Батченко О.В.

Доповідач у апеляційній інстанції: Буренкова К.О.

РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання: Шпонарською О.Ю.,

за участі: представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ремішевського Є.А., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 05 вересня 2006 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 9 888 грн. 20 коп. строком на 42 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 25,08 % на рік.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 04 вересня 2013 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 38 430 грн. 27 коп., з яких заборгованість: за кредитом - 4 849 грн. 06 коп.; за процентами - 14 651 грн. 60 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 16 623 грн. 41 коп.; штраф - 500 грн. (фіксована частина) і 1806 грн. 20 коп. (процентна складова).

Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути з відповідача на його користь 38 430 грн. 27 коп. заборгованості за кредитом.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року позов Банку задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь Банку 26 000 грн. 66 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, з яких: заборгованість за кредитом - 4 849 грн.06 коп.; за процентами - 14 651 грн.60 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 6 000 грн.; штраф - 500 грн. (фіксована частина).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку в задоволенні позову. Відповідач посилається на те, що суд не взяв до уваги нікчемність договору стосовно того, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам є частиною договору, а також в порушення вимог закону не застосував строк позовної давності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 шляхом підписання останнім заяви позичальника укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надано кредит в розмірі 9 888 грн. 20 коп. строком на 42 місяці, тобто до 05 березня 2010 року, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2, 09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення кредиту повинно здійснюватись в період з 10 по 17 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу у сумі 361 грн. 49 коп. в рахунок заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

В заяві відповідач зазначив, що вона разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умови), з якими він ознайомився та згоден, а також Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. В даній заяві також зазначено, що згідно п.4.2 Умов при порушенні відповідачем зобов'язань по погашенню кредиту, останній сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У п. 4.1 Умов, які були чинними на момент укладення між сторонами кредитного договору, за користуванням кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту позичальник зобов'язався щомісяця сплачувати відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах та в Заяві.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у передбачені договором строки зобов'язання по погашенню кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафу не виконує.

Розрахунок Банку, доданий до позовної заяви, свідчить, що станом на 04 вересня 2013 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становила 38430 грн. 27 коп., з якої заборгованість: за кредитом - 4 849 грн. 06 коп.; за процентами - 14 651 грн. 60 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 16 623 грн. 41 коп.; штраф - 500 грн. (фіксована частина), 1806 грн.20 коп. (процентна складова).

Згідно уточненого розрахунку Банку, наданого до апеляційного суду, станом на 04 вересня 2013 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 35707 грн. 36 коп., із якої, заборгованість: за кредитом - 4 849 грн. 06 коп.; за процентами - 14 557 грн. 76 коп.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 16 030 грн. 54 коп.; штраф - 250 грн. (фіксована частина)

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 526, ч.1048 ЦК України прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь Банку із відповідача заборгованості за основним кредитом та за відсотками.

Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою позичальника та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення платежу.

Згідно уточненого розрахунку пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за даним договором нарахована Банком за період з 18 грудня 2008 року по 04 вересня 2013 року і становить 16 030 грн. 41 коп.

Між тим, строк дії кредитного договору закінчився 05 вересня 2010 року. А тому відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України пеня підлягає стягненню лише за період дії договору, починаючи з дня виникнення прострочення і до закінчення строку договору, тобто з 18 грудня 2008 року по 05 вересня 2010 року, і розмір її відповідно до уточненого розрахунку Банку за вказаний період становить 8508 грн.70 коп.

Але, стягуючи пеню на користь Банку, суд першої інстанції на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зменшив її розмір до 6000 грн. і рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржувалось.

Разом з тим, відповідно до п.5.3 Умов, які були чинними на час укладення кредитного договору, розмір фіксованої частини штрафу за порушення позичальником строків внесення платежів становить 250 грн., про що Банк зазначив в уточненому розрахунку заборгованості. Проте суд помилково стягнув із відповідача фіксовану частини штрафу у розмірі 500 грн.

Враховуючи наведені обставини, уточнений розрахунок Банку, колегія приходить до висновку, що відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення в частині задоволення позову слід змінити, стягнувши на користь Банку із відповідача заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2006 року станом на 04 вересня 2013 року в розмірі 25676 грн. 82 коп., із яких: 4849 грн. 06 коп. - заборгованість за основним кредитом; 14577 грн. 76 коп. - заборгованість за відсотками; 6000 грн. - пеня; 250 грн. - штраф (фіксована частина).

В частині відмови в задоволенні вимог про стягнення штрафу (процентна складова) та розподілу судових витрат оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Безпідставними є посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на нікчемність кредитного договору стосовно того, що Умови та тарифи є частиною цього договору. В письмовій заяві позичальника № DNH4KS 98730524 від 05 вересня 2006 року відповідач зазначив, що ознайомлений із Умовами і згоден з ними, а також надає свою згоду на те, що підписана ним заява позичальника, Умови та Тарифи складають кредитно-заставний договір.

Отже підписання відповідачем заяви позичальника не суперечить закону і свідчить про правомірність укладення сторонами даної угоди, умови якої Банком виконані повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску Банком строку позовної давності також не підлягають задоволенню.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 просив про застосування до вимог Банку строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно п.п. 5.5 Умов терміни позовної давності про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів сторонами визначено у п'ять років, що відповідає положенням ч.1 ст. 259 ЦК України.

Тому заборгованість за кредитним договором, у тому числі пеня, штраф, підлягає стягненню за умови невиконання основного зобов'язання в межах діючого строку звернення до суду, тобто в межах строку позовної давності, визначеного ст. ст. 257, 258 ЦК України, або за інший період, якщо строк позовної давності визначено за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України), а у випадках його поновлення за весь час.

Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції стягнув із відповідача розмір заборгованості за кредитом в межах визначеного сторонами у п. 5.5 Умов п'ятирічного строку позовної давності та із врахуванням ст. 264 ЦК України щодо переривання строків позовної давності. Тому доводи відповідача про порушення судом положень ст. ст. 257, 258, 259 ЦК України є безпідставними.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із ОСОБА_3 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2006 року станом на 04 вересня 2013 року в розмірі 25676( двадцять п'ять тисяч шістсот сімдесят шість) грн. 82 коп., із яких: 4849 грн. 06 коп. - заборгованість за основним кредитом; 14577 грн. 76 коп. - заборгованість за відсотками; 6000 грн. - пеня; 250 грн. - штраф (фіксована частина).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді