МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 521/6172/15-ц
Номер провадження №2/521/3436/15
20 липня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Жуган Л.В.,
при секретарі - Іськовій В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-
До Малиновського районного суду м. Одеси 20.04.2015 року звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 23.03.2009 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 8000 доларів США, а відповідач зобов'язалась повернути отриману позику в строк до 23.06.2009 року, та сплатити 3% річних.
Позивач зазначає, що відповідач частково повернула суму боргу, а саме 10.04.2012 року - 2580 доларів США, 09.07.2012 року - 2200 доларів США, 15.12.2012 року - 100 доларів США.
Вище зазначене рішення набрало законної сили, на його виконання було видано виконавчий лист №1519/12/2012, однак рішення суду до теперішнього часу не виконано, а грошові кошти так і не повернуті позивачу.
Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи, просив розглянути справу за його відсутності, про що подав до суду відповідну заяву.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки не повідомила.
У зв'язку з неявкою відповідача суд, зі згоди позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що за договором позики, укладеним 23.03.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 надав ОСОБА_3, грошові кошти у розмірі 8000 доларів США, а ОСОБА_3, зобов'язалась повернути позику в строк до 23.06.2009 року та сплатити 3% річних.
За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці.
Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а саме з правовідносини, що випливають з договору позики.
ОСОБА_3, належним чином свої зобов'язання у встановлені договором позики строки не виконала, та повернула борг лише частково, а саме 10.04.2012 року - 2580 доларів США, 09.07.2012 року - 2200 доларів США, 15.12.2012 року - 100 доларів США, що піддержується копією розписки, від 10.04.2012, за підписом ОСОБА_3, доданої до матеріалів справи.
Зазначене рішення набрало законної сили 27.12.2013 року, та на його виконання, було видано виконавчий лист №1519/12/2012 від 08.04.2014 року.
Постановою від 09.04.2014 року держаним виконавцем Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ, було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1519/12/2012 від 08.04.2014 року, та вжито ряд заходів для його виконання, а саме винесено постанову від 14.07.2014 про розшук майна боржника, постанову від 14.07.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, та проведено опис майна боржника, що підтверджується актом опису та арешту майна боржника від 21.10.2014 року.
Однак станом на час звернення до суду ОСОБА_4, вимоги виконавчого листа №1519/12/2012 від 08.04.2014 року, так і не виконала, борг ОСОБА_2, так і не повернула.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Так як відповідачем не надано доказів належного виконання зобов'язання, суд вважає, що відповідач прострочив виконання зобов'язання.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.
Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України, №14 «Про судове рішення у цивільній справі», від 18.12.2009 року, зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України.
Суд враховує, що за курсом НБУ станом на 20.07.2015 року, 100 доларів США еквівалентно 2201,4924 грн.
Згідно квитанцій долучених до матеріалів справи №43, №44, №13/КЗ, №44/КЗ, №42, №42/КЗ, вбачається, що позивач поніс витрати по доставці автомобілю ОСОБА_3 на штрафний майданчик, та зберігання транспортного засобу на штрафному майданчику, сплатив страховий збір, та інформаційні послуги органів ДПІ, у загальному розмірі 2680 грн.
В зв'язку з тим, що ОСОБА_5, з вини відповідача ОСОБА_3, а саме з підстав того, що вона відмовляється виконувати свої боргові зобов'язання та рішення суду, поніс такі витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі понесених витрат на забезпечення виконання зобов'язання, що складає 2680 грн.
За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 397 грн., що підтверджується квитанцією №80063112, від 20.04.2015 року, доданою до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому в порядку ст. 88 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.В. Жуган