Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/674/14-ц Головуючий у 1-й інст. Грек М. М.
Категорія 45 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Забродського М.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» про визнання недійсною угоди, витребування та повернення земельної ділянки

за апеляційною скаргою ТОВ «Украгроінвест Холдинг» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом. В обгрунтування вимог зазначала, що відповідно до договору оренди землі від 27.11.2006 р., укладеного між нею та ТОВ «Украгроінвест Холдинг», вона передала відповідачу у строкове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,00 га, розташовану на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Дія договору закінчилась 27.11.2011р. у зв'язку із закінченням строку, на який він був укладений. Проте, без її згоди та відому, невідомою особою з відповідачем була підписана додаткова угода, якою строк дії договору оренди землі продовжено строком на десять років. Про існування даної угоди вона дізналась наприкінці 2013 року, після чого звернулась до Ружинського РВ УМВС України в Житомирській області із заявою про підроблення її підпису на цій угоді. Висновком експерта підтверджено, що додаткова угода підписана не нею, а іншою особою. З огляду на наведене, просила визнати додаткову угоду до договору оренди землі недійсною, витребувати та повернути належну їй земельну ділянку, стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено, визнано недійсною додаткову угоду (без дати) про внесення змін до договору оренди землі від 27.11.2006 року за №64, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «Украгроінвест Холдинг». Витребувано у ТОВ «Украгроінвест Холдинг» та повернуто ОСОБА_1 належну їй відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ЖТ №124814 земельну ділянку площею 4,00 га, розташовану на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Стягнуто з ТОВ «Украгроінвест Холдинг» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 739,15 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Украгроінвест Холдинг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає, що висновок судової почеркознавчої експертизи, проведеної у 2014 році у кримінальній справі, не є допустимим доказом у цій справі. Вказує, що додаткова угода була підписана саме ОСОБА_1 і цю обставину підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 Зазначає, що внаслідок підписання додаткової угоди позивачка отримувала орендну плату в розмірі 1 486,62 грн., що більше ніж удвічі перевищує її розмір, встановлений в основному договорі. Від її отримання позивачка не відмовлялася, договір оренди земельної ділянки та додаткова угода до нього повністю виконуються сторонами. Зазначає, що судом безпідставно не застосовано строки позовної давності відповідно до заяви відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4.00га, кадастровий № 030000066, яка розташована в адміністративних межах Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 124814, виданим 15.06.2004 року (а.с.9).

27.11.2006 р. між ТОВ «Украгроінвест Холдинг» і ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі терміном на 5 років, відповідно до якого в оренду відповідачу передавалась вищевказана земельна ділянка.

Договір пройшов державну реєстрацію в Ружинському відділенні Житомирської регіональної філії центру ДЗК за № 64.

29 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Украгроінвест Холдинг" було укладено та зареєстровано у Ружинському відділенні Житомирської регіональної філії центру ДЗК за №27 додаткову угоду до договору оренди землі від 01.10.2006 року, якою продовжено строк його дії на 10 років /а.с.8/.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недійсність додаткової угоди, зважаючи на наступне.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені також ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо правочин не підписано стороною, то відсутнє її /сторони/ волевиявлення на вчинення правочину, а тому правочин вважається недійсним.

При цьому суд правильно керувався положеннями частини першої ст.215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Висновком судової почеркознавчої експертизи №1/319 від 31.03.2014 року, проведеної у кримінальному провадженні за № 0000008, встановлено, що підпис, розташований у графі „Орендодавець" додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі (без дати) між ОСОБА_1 та ТОВ „Украгроінвест Холдінг", виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою /а.с.10-15/. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач передоручала іншим особам права підписання цього договору від її імені. Відповідач на спростування вищевказаних висновків експертизи не заявляв клопотання про призначення відповідної експертизи.

Згідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом /ч.1 ст.59 ЦПК України/.

Вимогами ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи у цій справі відповідачем не заявлялось. Належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта №1/319 від 31.03.2014 року у кримінальному провадженні № 0000008 не надано.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що висновок експерта, наданий позивачкою, є належним та допустимим доказом на підтвердження доводів позовної заяви, а оспорювана додаткова угода є недійсною, оскільки не підписана однією стороною (ОСОБА_1.).

Крім того, у зв'язку з наведеним суд першої інстанції правильно вважав, що відповідач користується земельними ділянками позивачки без достатньої правової підстави, а тому його вимоги про повернення майна, набутого по недійсній угоді, є також обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст.216 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про отримання ОСОБА_1 орендної плати за 2006-2013 роки та не оспорювання нею умов додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі не дають підстав для відмови у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи в 2006 році ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, тому у суду першої інстанції не було підстав не брати до уваги пояснення позивачки стосовно того, що вона вважала, що отримувала орендну плату саме за цим договором, а не за додатковою угодою про внесення змін до договору оренди землі, укладеною без її згоди.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не пропустила строк звернення до суду за захистом своїх прав, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки перебіг позовної давності, як це визначено ч. 1 ст. 261 цього Кодексу, починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Письмове твердження позивачки про те, що вона дізналася про існування спірного договору лише наприкінці 2013 року відповідачем не спростоване.

Таким чином, суд правильно вважав, що оскільки позивачка, як орендодавець, не підписувала додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, повноваження щодо укладення та підписання іншим особам не надавала, тому волевиявлення на укладення даної угоди відсутнє.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду є законним, обґрунтованим, та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді