Справа №484/3600/14-ц 03.02.2015 03.02.2015 03.02.2015
Провадження №22-ц/784/169/15 Головуючий у 1-й інстанції : Маржина Т.В.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

3 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Свіщук О.,

за участю відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2014 року у справі

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Первомайської міської ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: реєстраційна служба Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, Управління Держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області,

про

визнання незаконними рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 через свого представника звернувся з позовом до ОСОБА_2 та Первомайської міської ради про визнання незаконними рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову він посилався на те, що рішенням № 1 від 13 жовтня 2009 року на 72 позачерговій сесії 5 скликання, Первомайська міська рада надала ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують її право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд по АДРЕСА_1.

В наступному, рішенням № 3 від 29 серпня 2011 року 13 сесії 6 скликання, Первомайська міська рада затвердила виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку за вказаною адресою, площею 0,0604 га.

На підставі цього 5 грудня 2011 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, чим порушила його право на цю ж земельну ділянку.

Позивач вказував, що спірна земельна ділянка знаходиться у їх спільному користуванні, оскільки на вказаній земельній ділянці знаходиться два житлових будинки, один із яких належить йому та введений в експлуатацію 6 жовтня 1999 року, а інший - ОСОБА_2 успадкувала у 2009 році від їх батьків.

Посилаючись на викладені обставини, порушення його права на земельну ділянку, позивач просив визнати незаконними вищезазначені рішення Первомайської міської ради, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2, а також скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилалась на безпідставність позову та вказувала, що вона не оспорює прав позивача на житловий будинок, право власності на який він не оформив з 1999 року. Проте, спірна земельна ділянка (або її частина) ніколи не виділялася йому власником землі у користування (під забудову) в установленому законом порядку, а була виділена під забудову лише їх батьку у 1951 році, який і збудував будинок АДРЕСА_1 у 1962 році, успадкований нею.

Вилучення земельної ділянки із користування належного землекористувача можливе лише у випадках, передбачених законом, але спірна земельна ділянка з постійного користування батька не вилучалась, а на законних підставах перейшла у її постійне користування, а потім у власність.

Вона ніколи не перешкоджала позивачу користуватися земельною ділянкою на тих же умовах, на яких він користувався з самого початку будівництва житлового будинку. Позивач з 1976 року проживає в Росії та є її громадянином, оскільки після розпаду СРСР залишився там проживати, приїздить рідко.

Первомайська міська рада визнала позов частково, не заперечувала проти визнання недійсним лише державного акту про право власності на земельну ділянку.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача, про захист якого заявлено в позові, не порушено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає, що він узгоджується з фактичними обставинами справи та вимогами закону.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись до суду із позовом та посилаючись на те, що спірні земельні правовідносини між сторонами виникли з часу отримання ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку, позивач вважав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та користувачем спірної земельної ділянки, відведеної йому під його будівництво у встановленому законом порядку.

Між тим, зазначене не підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 вперше була виділена під забудову житлового будинку батьку позивача та відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у 1951 році (договір на право забудови від 26 листопада 1951 року). Побудований житловий будинок він ввів в експлуатацію 11 вересня 1962 року згідно акту приймальної комісії, затвердженого рішенням виконкому Первомайської міської ради 11 вересня 1962 року (а.с. 112-114).

Рішенням виконкому Первомайської міської ради депутатів трудящих № 515 від 10 червня 1975 року позивачу надано дозвіл, за згодою його батька, на будівництво другого житлового будинку, без виділення в окреме домоволодіння, на земельній ділянці, яка знаходилася у законному користуванні та була раніше виділена його батьку під забудову за вказаною адресою (а.с.10).

На підставі вказаного рішення позивач отримав дозвіл № 450 від 25 серпня 1975 року на виконання будівельних робіт по будівництву нового житлового будинку, розміром 6 х 9 метрів з верандою 2,5 х 6 м (а.с. 11-12 ), який побудував у 1999 році.

6 жовтня 1999 року позивач ввів побудований ним житловий будинок в експлуатацію. Рішенням виконкому Первомайської міської ради депутатів трудящих № 551 затверджено Акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку позивачем (а.с. 13-14).

Свідоцтво на право власності на житловий будинок позивач не отримав і пояснень з цього приводу не надав, він постійно проживає в Російській Федерації та згідно копії паспорта є її громадянином (а.с. 8).

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Батько позивача помер у 1988 році, спадщину після його смерті прийняла лише дружина померлого - ОСОБА_5 (мати позивача й відповідачки), яка отримала 27 липня 1989 року у Першій Первомайській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину після його смерті та свідоцтво про право власності на ? частку у спільному майні подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1.

До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, збудований позивачем житловий будинок, не входив, оскільки закінчений будівництвом та введений в експлуатацію лише 6 жовтня 1999 року.

ОСОБА_5 (мати) все своє майно на випадок смерті заповіла донці - ОСОБА_2

16 липня 2009 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Свідоцтво видане державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Усатюк Л.В. В свідоцтві зазначено, що на зазначеній земельній ділянці знаходиться один житловий будинок (глина), загальною площею 41,8 кв.м, житловю 27,9 квм, на плані за літ. - Аж, сарай глина - за літ. Б, гараж цегла - за літ В, літня кухня цегла - за літ. Г, погріб бут - за літ Д, огорожа штахет -1-2. Оцінка спадкового майна загальною вартістю 18 350 грн. (а.с. 102).

За даними технічного паспорту, складеного 4 листопада 1989 року Первомайським МБТІ та виданого ОСОБА_5, на якому 29 липня 2009 року здійснено відмітки про його переоформлення на ОСОБА_2, вбачається, що на спірній земельній ділянці знаходиться два житлових будинки під літерами «Аж» та «А1ж », інші господарські споруди, загальною інвентарною вартістю 32 548 грн. станом на 23 червня 2009 року (а.с. 115-123).

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманого на запит апеляційного суду, вбачається, що станом на 20 січня 2015 року за ОСОБА_2 на підставі вказаного свідоцтва, 29 липня 2009 року зареєстровано право власності на все домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається із двох житлових будинків, загальною площею 82,7 кв.м, житловою 55,3 кв. м, загальною інвентарною вартістю 32 548 грн. (а.с.98).

Отже, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Первомайську, яке складається із двох житлових будинків, зареєстровано за ОСОБА_2 Вимог щодо оспорювання цього права позивач не заявляв.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України), а право визначити підстави та предмет позову належить виключно позивачу.

5 грудня 2011 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0604 га за вказаною адресою з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення № 3 13-ої сесії 6 скликання Первомайської міської ради від 29 серпня 2011 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передачу земельної ділянки їй у власність (а.с. 18-19, 68).

Спірна земельна ділянка раніше у власності спадкодавця не перебувала.

У липні 2012 року позивач звернувся до міської ради із заявою про оформлення за ним права власності на закінчений у 1999 році будівництвом житловий будинок, однак йому відмовлено у видачі такого свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с. 16).

Відповідно до вимог ст. ст. 80-81 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних земельних правовідносин, ОСОБА_2 отримала оспорюваний позивачем державний акт на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

При цьому, передаючи у власність ОСОБА_2 вказану земельну ділянку, Первомайська міська рада діяла у межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних правовідносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок та інше.

За такого, відсутній факт порушення відповідачами дійсних прав чи інтересів позивача, які б підлягали захисту судом у спосіб, визначений ним та законами України ( ст. ст. 3,4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України), тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи представника позивача в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 не повідомила Первомайську міську раду про наявність двох житлових будинків на спірній земельній ділянці, один із яких належить йому, а тому земельна ділянка помилково передана лише їй у власність, а не у їх спільну сумісну власність, є помилковими. Оскільки Земельним Кодексом України не передбачено набуття іноземними громадянами та особами без громадянства права на безоплатне придбання земельних ділянок, що належать до державної і комунальної власності. Вони також не мають і права на приватизацію земельних ділянок, що раніше надавалась їм у користування.

Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: