У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання спільним сумісним майном подружжя;

- за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, уточненим під час розгляду справи, посилаючись на те, що з 23 листопада 1995 року по 04 лютого 2010 року перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем спільно набули: квартири

АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3 та транспортні засоби: автомобіль марки «Hyundai Getz», 2007 року випуску; автомобіль марки «Hyundai Sonata», 2006 року випуску. Указує на те, що згоди щодо поділу майна вони не досягли, а тому просила поділити зазначене майно.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, визнати за сторонами право власності на цей автомобіль у рівних частинах та припинити право спільної сумісної власності на це майно.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Припинено право спільної сумісної власності подружжя та поділено спільне майно подружжя - автомобіль марки «Hyundai Getz», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини автомобіля за кожним. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за

ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 82,4 кв м, Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 92,7 кв.м, 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_3, загальною площею 59,3 кв.м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Hyundai Getz», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 82, 4 кв м, Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 92, 7 кв.м, Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_3, загальною площею 59, 3 кв. м.

Визнано на ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки «Hyundai Sonata», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3 557 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши їх відповідно до матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Судами встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1995 року до 04 лютого 2010 року.

За час спільного проживання у шлюбі сторонами придбане наступне майно.

26 серпня 2005 року за договором про участь у фінансуванні будівництва ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_3. Кошти за цю квартиру були сплачені в період з серпня по жовтень 2005 року в загальній сумі 137 156, 40 грн, що становило 28 500 доларів США. 08 червня 2007 року ОСОБА_4 отримано свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

На підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 листопада 2006 року ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_10, ОСОБА_3, яка діяла від імені малолітнього сина ОСОБА_10, придбано квартиру АДРЕСА_1 у таких частинах: відповідачем ОСОБА_4 - 2/3 частини квартири, ОСОБА_10 - 1/3 частини квартири. Вказана квартира, як вбачається з розписки продавця квартири придбана за 120 000 доларів США, а кошти сплачені до підписання договору купівлі-продажу.

На підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2006 року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_2. Для придбання цієї квартири 26 грудня 2006 року ОСОБА_4 був отриманий іпотечний кредит в сумі 110 000 доларів США. Поручителем за вказаним кредитним договором виступала ОСОБА_3

Вказаний іпотечний кредит був достроково погашений у червні 2008 року.

За час спільного проживання сторін у шлюбі також були придбані транспортні засоби: автомобіль «Hyundai Sonata», 2006 року випуску, із залученням кредитних коштів, та кредит погашений в період з жовтня 2006 року до травня 2008 року. Право власності на цей автомобіль оформлене на ОСОБА_4

Автомобіль «Hyundai Getz», 2007 року випуску, із залученням кредитних коштів, кредит був виплачений в період із жовтня 2007 року до червня 2008 року. Право власності на цей автомобіль оформлене на ОСОБА_3

Також судом встановлено, що ОСОБА_10 протягом 2005-2008 років укладено ряд договорів позики, за якими останній отримав грошові кошти, і, за його твердженням, за ці кошти придбано спірне майно, зокрема - квартири.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2012 року, яке набрало законної сили, укладені ОСОБА_10 зазначені договори позики визнані недійсними. Указаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_10 укладав договори позики не в інтересах сім'ї, отримані кошти від договорів позики не були спільним майном подружжя, та дружина не давала згоди на їх укладання, про їх існування не знала, а тому зазначені договори не створюють для ОСОБА_3 обов'язків у виконання їх умов.

Отже, судом встановлено, й це не заперечується ОСОБА_3, що ОСОБА_4 за договорами одержував кошти, які стали його особистою власністю.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 брала участь в укладанні договорів купівлі-продажу нерухомого майна та кредитних договорів, тобто достовірно знала про те, що право власності на майно, придбане за цими договорами, оформлене на ОСОБА_4, проте будь-яких заперечень щодо цього не подавала.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 не надано належних доказів того, що кошти, які витрачались на придбання спірного майна, були його особистими коштами (отримані в спадок, подаровані йому чи отримані внаслідок продажу майна, що перебувало у його особистій власності), не надано суду договору, укладеного між сторонами, який би свідчив, що те чи інше майно придбавається в особисту власність та за особисті кошти, а також враховуючи вимоги ст. 60 СК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, яке просила поділити ОСОБА_3, є спільним майном подружжя. Підстав, передбачених ч. 3 ст. 70 СК України для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя, не має, так як ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів, що кошти, які сплачує ОСОБА_4 в якості аліментів, є недостатньо для нормального фізичного розвитку їх неповнолітнього сина, який проживає разом з позивачкою.

Виходячи з положень ст. ст.69, 70 СК України за кожним із подружжя має бути визнано право особистої власності на Ѕ частини нерухомого майна і кожному має бути залишений у власності той автомобіль, яким він користувався.

Такі висновки апеляційного суду є правильними. Суд апеляційної інстанції повно та всебічно з'ясував обставини у справі, вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, врахував правову позицію суду касаційної інстанції, викладену в ухвалі від 29 травня 2013 року, якою було скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2013 року у зазначеній справі, та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Стаття 60 СК України визначає, що існує презумпція спільної сумісної власності, доки особа не доведене протилежного.

З огляду на викладене ухвалене апеляційним судом судове рішення можна вважати законним та обґрунтованим. Апеляційний суд дотримався встановленого ст. 315 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, апеляційний суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, в тому числі і щодо порушення прав відповідача.

З огляду на викладене ухвалене апеляційним судом рішення є законним та обґрунтованим, а тому відповідно до положень ст. 337 ЦПК України відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Попович