Справа № 307/749/15-ц
Провадження № 2/307/696/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло та виселення, В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло та виселення. В позовній заяві зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 і від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя не склалося і останнім часом стало нестерпним, так як відповідач зловживав спиртними напоями , не забезпечував сімю матеріально, на придбання спиртних напоїв витрачав речі домашньої обстановки. Рішенням Тячівського районного суду від 10.07.2014 року шлюб між ними розірвано. Діти залишилися проживати з нею. До цього вона є одноособовим власником житлового будинку №62 «а» по вулиці Кошута в смт. Буштино Тячівського району, право на який набула на підставі договору дарування. Однак її сімя даним будинком користуватися не може, так як в будинку і після розірвання шлюбу продовжує проживати відповідач ОСОБА_2, хоча там не зареєстрований. При цьому безоплатно користується комунальними послугами, не несе ніяких обовязків по утриманню житлового будинку у належному стані, не приймає участі у проведенні поточних і капітальних ремонтів, а лише зловживає спиртними напоями та створює умови неможливості спільного з ним проживання в одному будинку, через що змушена проживати в будинку своєї сестри. На її неодноразові звернення звільнити належний їй будинок не реагує, хоча має можливість проживати у спадковому житловому будинку своїх батьків.

Просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на житло в будинку №62 «а» по вулиці Кошута в смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області та виселити його без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на викладені в письмовій заяві обставини і додатково пояснила, що відповідач без жодних підстав продовжує проживати у належному їй будинку, хоча ніякого відношення до цього будинку немає. Будинок довів до занедбаного стану, приводить туди сторонніх осіб, з якими розпивають спиртні напої, продає різні речі і побутову техніку. На її зауваження не реагує, затіває сварки, навіть намагався її побити, про що вона неодноразово зверталася в міліцію. Користуватися за таких умов належним їй будинком вона з дітьми не може і змушена проживати в будинку сестри. Просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився неодноразово, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку №62 «а» по вулиці Кошута в смт. Буштино Тячівського району, що стверджується договором дарування та даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.4, 5 ).

Рішенням Тячівського районного суду від 10 липня 2014 року шлюб між позивачкою і відповідачем ОСОБА_2 розірвано( а.с.6).

Згідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 15.06.2015 року в даному будинку продовжує проживати відповідач ОСОБА_2, який проживає в антисанітарних умовах, зловживає спиртними напоями, приводить сторонніх осіб, продає з будинку побутову техніку і веде аморальний спосіб життя.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердила, що будинок сестри розташований поруч з її будинком. В даному будинку продовжує проживати колишній чоловік її сестри ОСОБА_2, який систематично зловживає спиртними напоями, приводить додому підозрілих сторонніх осіб, з якими цілими ночами розпивають спиртні напої. Будинок занедбаний. Сестра з дітьми в таких умовах не можуть проживати в своєму будинку, вони навіть бояться заходити у двір і змушені проживати у неї.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16 , 386 , 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути , зокрема , житло-житловий будинок , садиба , квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку , квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання , проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав , передбачених законом.

Згідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.

Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Беручи до уваги наведене та доводи позивачки про те , що негативна поведінка відповідача перешкоджає проживати з ним в одному будинку, факт винесення офіційних попереджень відповідачу про недопущення протиправних дій, суд вважає , що порушене право позивачки підлягає захисту і їй слід усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на житло в будинку №62 «а» по вулиці Кошута в смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області та виселити його без надання іншого жилого приміщення.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 11 , 60 , 169, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України , ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16 , 379 , 382 , 383 , 386 , 391 ЦК України , ст.ст. 150, 157 ЖК України, суд ,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 України таким, що втратив право на житло в будинку №62 «а» по вулиці Кошута в смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області та виселити його без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів.

Головуючий: М.М.Розман