Справа № 303/355/15-ц
номер рядка стат. звіту - 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення,-

в с т а н о в и в:

В січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про виселення їх та інших мешканців з житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором № MKZ0GA00000035 від 08.08.2007 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 35000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.08.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 08.08.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_3 в забезпечення виконання умов кредитного договору передала позивачу в іпотеку належний їй житловий будинок, загальною площею 78,60 кв.м, житловою площею 38,10 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 07.09.2001 року. 15.04.2010 року Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок загальною площею 78,60 кв.м, житловою площею 38,10 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому, позивачем направлено письмову вимогу про добровільне звільнення вищезазначеного житлового приміщення відповідачам, однак таке залишено без виконання. У зв'язку з цим, на підставі ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» позивач просить суд виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Відповідач ОСОБА_3 подала до суду письмові заперечення проти позову, просила в задоволенні позову відмовити.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.04.2010 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення задоволено частково та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 78,60 кв.м., що належить ОСОБА_3, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене рішення набрало законної сили.

Згідно з ст. 109 ЖК України та ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або нежитлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Оскільки законом передбачений вказаний порядок виселення позивач має право після звернення стягнення на будинок направити відповідачу, та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. У разі відмови мешканців житлового будинку виселитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку.

Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно з положень Закону України «Про іпотеку» виселення відповідача необхідне для вжиття заходів по реалізації предмета іпотеки, усунення перешкод для здійснення реалізації предмета іпотеки, а також забезпечення прав майбутніх покупців.

Відповідно до листа Мукачівського МВ ГУДМС України в Закарпатській області № 208 від 29.01.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Після набрання рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2010 року законної сили, ПАТ КБ «Приватбанк» було надіслало відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмове повідомлення № 30.1.0.0/2-009 від 20.03.2014 року про добровільне звільнення житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в тридцятиденний строк з дня отримання повідомлення. Зазначене повідомлення відповідачі отримали 28.03.2014 року та 31.03.2014 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заперечення відповідача з приводу наявності підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» безпідставні з огляду на наступне.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті та за наявності певних умов (перераховуються далі в статті).

Таким чином, вказаним Законом накладено мораторій на звернення стягнення на нерухоме майно передане в іпотеку, при наявності визначених законом обставин (валюта кредиту, житлова площа майна та інше). Поряд з цим в цьому випадку звернення стягнення на майно вже відбулося на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15.04.2010 року, а вимога про виселення вже є похідною і необхідною умовою для реалізації предмета іпотеки банком, а від так посилання відповідача про поширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на дані правовідносини є безпідставним.

Заперечення відповідача з приводу неправильності зазначення назви вулиці суд відкидає, оскільки вважає таке суто технічною помилкою.

Одночасно слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд може залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача виключно за клопотанням позивача. Виходячи із зазначених норм закону, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги позивача стосовно виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), слід відмовити, оскільки враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, повноваження щодо залучення інших осіб в якості відповідачів у справі у суду відсутні. Крім цього, оскільки відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, суд приходить до висновку, що в задоволенні пред'явленої вимоги до відповідача ОСОБА_2 також слід відмовити так як остання не проживає у спірному будинку.

За таких обставин враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 у встановлений законом строк добровільно не звільнила спірний житловий будинок, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та вважає їх такими, що підлягають задоволенню та слід виселити ОСОБА_3 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 182,70 грн. (243,60 грн. +121,80 грн. /2) судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. 109 ЖК України, ст. 33, 39, 40 Закон України «Про іпотеку», суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 182,70 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний