АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3396/15 Головуючий 1 інстанції Іванісова Л.О.
Справа № 642/2009/14-ц Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г.

при секретарі Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності на індивідуальний житловий будинок літ. „Б-1", загальною площею 102,6 кв. м. з відкритою верандою літ. «б», площею 33,2 кв. м., а також надвірні будівлі: погріб літ. «В», площею 21,5 кв. м., гараж літ. «З», площею 52,2 кв. м., з оглядовою ямою літ. «з», площею 5,5 кв. м., огорожу № 1-3, колодязь № 4, розташованих за адресою: АДРЕСА_1,.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що вказана будівля з надвірними прибудовами була побудована ним за власні кошти замість знесеної раніше старої будівлі в 2006 році з дозволу власника будинку ОСОБА_3, який помер в 2007 році, земельна ділянка на праві власності оформлена не була.

Роботи по будівництву житлового будинку «Б-1» та надвірних будівель по АДРЕСА_1 проводилися за умов додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, земельна ділянка використовується за її цільовим призначенням, тому просив визнати за ним право власності на вищезазначені будівлі.

В судове засідання представник позивача з'явився, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 102,6 кв. м. з відкритою верандою літ. «б», площею 33,2 кв. м.; а також на надвірні будівлі: погріб літ. «В», площею 21,5 кв. м; гараж літ. «З», площею 52, 2 кв. м. з оглядовою ямою літ. «з», площею 5, 5 кв.м.; огорожу № 1-3; колодязь № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року доповнено і зазначено визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 102,6 кв. м. з відкритою верандою літ. «б», площею 33,2 кв. м.; а також на надвірні будівлі: погріб літ. «В», площею 21,5 кв. м; гараж літ. «З», площею 52, 2 кв. м. з оглядовою ямою літ. «з», площею 5, 5 кв.м.; огорожу № 1-3; колодязь № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, для реєстрації якого анулювати право власності ОСОБА_3 на домоволодіння по АДРЕСА_1, в тому числі на житловий будинок літ. А-1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 265 грн., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Крім того, зазначала що таким рішенням були порушені її права. В спірному будинку на час будівництва проживали її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та більше не мали житла для особистого проживання. Покійний батько ніколи не надавав згоди позивачу на будівництво спірного нерухомого майна, а твердження ОСОБА_2 про те, що саме позивач, за свої кошти збудував будинок не відповідають дійсним обставинам, оскільки до вказаного домоволодіння ОСОБА_2 жодним чином не мав відношення, а будівництво нового житлового будинку здійснювалося її покійними батьком та матірю спільно та за їх спільні кошти.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із наявності передбачених ст. 376 ЦК України підстав для визнання за позивачем права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до Виконавчого комітету Харківської міської ради, тобто, не до належного відповідача.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н. В., реєстр № 760, ОСОБА_3 придбав житловий будинок в АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями за 53000 гривень.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. (а.с.84).

На час смерті ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.119).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 08 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені і визнано за нею право власності на житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 102,6 кв. м. з відкритою верандою літ. «б», площею 33,2 кв. м.; а також на надвірні будівлі: погріб літ. «В», площею 21,5 кв. м; гараж літ. «З», площею 52, 2 кв. м. з оглядовою ямою літ. «з», площею 5, 5 кв.м.; огорожу № 1-3; колодязь № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Це рішення суду набрало законної сили. (а.с.121).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 102,6 кв. м. з відкритою верандою літ. «б», площею 33,2 кв. м.; а також на надвірні будівлі: погріб літ. «В», площею 21,5 кв. м; гараж літ. «З», площею 52, 2 кв. м. з оглядовою ямою літ. «з», площею 5, 5 кв.м.; огорожу № 1-3; колодязь № 4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за ОСОБА_4 (а.с.114).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. (а.с.89).

Із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа. (а.с.123).

Апелянт є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з відмовою у позові, оскільки ні міська рада, ні спадкоємці ОСОБА_3 до участі у справі не притягались.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року є похідним від заочного рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року, тому також підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді