Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5483/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

16 лютого 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права користування приміщеннями в квартирі, треті особи - КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради», виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 22 серпня 2014 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, уточнивши свої вимоги в поданій до суду 23 вересня 2014 року заяві.

Посилався на те, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, співвласником якої є відповідач.

Також вказував, що згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2013 року він вселений до квартири, по справі видано виконавчий лист, який пред'явлено на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби.

Просив суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити йому в користування кімнату площею 10,5 кв.м., відповідачу ОСОБА_4 - кімнату площею 17,2 кв.м., решту приміщень залишити в спільному користуванні.

Відповідач ОСОБА_4 26 листопада 2014 року звернулася в суд в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_5, 2009 року народження, та ОСОБА_6, 2003 року народження, з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3.

Посилалася та те, що вона та позивач є співвласниками квартири АДРЕСА_1, малолітні діти ОСОБА_5, 2009 року народження, та ОСОБА_6, 2003 року народження, постійно проживають в квартирі.

Просила суд визнати право користування її та малолітніх дітей ОСОБА_5, 2009 року народження, та ОСОБА_6, 2003 року народження, усіма приміщеннями в спірній квартирі.

В судове засідання сторони не з'явилися, уповноваживши представників на ведення справи в суді.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_3, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення первісного позову та просила суд задовольнити вимоги за зустрічною позовною заявою.

Треті особи в судове засідання своїх представників не направили.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2013 року, яке вступило в законну силу, на праві спільної часткової власності належить сторонами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, частки співвласників є рівними та складають кожного по 1/2 частки.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 155 ЖК України квартира, що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучена, власника не може бути позбавлено права користування квартирою.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 з наступними змінами „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Як встановлено судом, спірна квартира АДРЕСА_1 розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 27,7 кв.м., в тому числі: 1-а кімната (6) площею 10,5 кв.м., 2-а кімната (7) площею 17,2 кв.м., коридору (1) площею 7,0 кв.м., шафи (2) площею 0,8 кв.м., вбиральні (3) площею 1,0 кв.м., ванної (4) площею 2 кв.м., кухні (5) площею 5,5 кв.м. , загальною площею 44,0 кв.м.

Сторонам по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неможливо виділити в спільній квартирі жилі та інші приміщення із самостійним виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Встановлення порядку користування квартирою з виділенням позивачу ОСОБА_3 житлової кімнати площею 10,5 кв.м., а відповідачу ОСОБА_4 площею 17,2 кв.м., як того просить позивач ОСОБА_3 в поданій до суду позовній заяві, призведе до порушення прав сторін на користування належною їм на праві власності частиною спільної квартири.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та не можуть бути задоволені.

За нормами ст. 176 СК України, на яку посилається відповідач ОСОБА_4 в поданій до суду зустрічній позовній заяві, батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Положення даної норми поширюються на членів сім'ї, куди очевидно також включаються і діти власника житла.

Право користування відповідача ОСОБА_4 та малолітніх ОСОБА_6, 2003 року народження, ОСОБА_5, 2009 року народження, квартирою АДРЕСА_1 не оспорюється позивачем ОСОБА_3, встановлено нормами законодавства, тому не підлягає додатковому визнанню в судовому порядку.

При цьому судом також враховується, що способи захисту цивільних прав передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України, якою, як і іншими нормами законодавства, не передбачено можливість захисту права судом шляхом саме визнання за фізичними особами права користування усіма приміщеннями в квартирі, як того просить відповідач ОСОБА_4 в поданій до суду зустрічній позовній заяві.

Тому суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні як первісного позову, так і зустрічних позовних вимог, понесені сторонами по справі судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають їм відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою відмовити.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права користування приміщеннями в квартирі відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

16.02.2015