Справа № 367/3828/13 Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/75/15 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба
Категорія 46 02.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Кулішенка Ю.М., Сержанюка А.С.,

При секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2013 року у справі позовом Прокурора м. Ірпеня Київської області до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов вищевказаний позов, який Прокурор м. Ірпеня Київської області мотивував тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 2020/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське» ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки.

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 469753 на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га. (кадастровий номер земельної ділянки :01:042:0041), цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач зазначив, що рішення Коцюбинської селищної ради Київської області прийнято, а державний акт видано з порушенням вимог чинногозаконодавства, у зв'язку з чим їх має бути визнано недійсними. Зауважує, що зазначена земельна ділянка знаходиться за межами сел. Коцюбинське, Київської області, що підтверджується висновком судово-землевпорядної експертизи № 325 від 05.03.2012 року, проведеної Київським державним підприємством геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика».

Також зазначає, що спірну земельну ділянку у приватну власність передано за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство». Крім того, на підставі постанови Ради Міністрів УРСР № 673 від 20.06.1956 року, дана земельна ділянка надана у користування Святошинському лісопарковому господарству без виключення її з Держлісфонду України. Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» з 1976 року постійно здійснює господарську діяльність на оспорюваній земельні ділянці, що підтверджується проектом організації лісового господарства. Вказана земельна ділянка містить таксаційні описи. Згідно з інформацією Державного комітету України із земельних ресурсів № 9946/26/4-11 від 01.07.2011 року, Коцюбинською селищною радою Київської області передано у власність громадянам земельні ділянки загальною площею 72 га., в тому числі і відповідачу, за рахунок земель, які знаходяться у користуванні КП «Святошинське лісове господарство» та згідно з картографічними матеріалами лісовпорядкування обліковуються як квартали Святошинського та Київського лісництв. Крім того, за даними КП «Святошинське лісопаркове господарство», зазначена земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та будь-яких погоджень на вилучення земель із свого користування підприємство не надавало. Спірну земельну ділянку в приватну власність відповідача було передано без її вилучення з користування КП «Святошинське лісопаркове господарство» на підставі відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, прийнятого в межах його компетенції.

Також зазначає, що Коцюбинською селищною радою Київської області не дотримано вимог щодо порядку зміни цільового призначення землі. Земельну ділянку лісового фонду спірним рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області передано у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що призведе до знищення лісових ресурсів.

Крім того, позивач зауважує, що у порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», якою передбачено обов'язковість проведення вказаної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земель лісогосподарського призначення, проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 державну експертизу не проходив.

Позивач вказує, що при проведенні додаткової перевірки було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 457 від 02.06.2009 року, земельну ділянку площею 0,1500 га. по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське, Київської області придбав ОСОБА_3, якому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344274.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1068 від 27.10.2009 року земельну ділянку площею 0,1500 га. по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське, Київської області придбав ОСОБА_1. На державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344274, виданому на ім'я ОСОБА_3, зроблено відмітку від 27.10.2009 року про перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_1

Тому, позивач просив визнати недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 2020/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське»; визнати недійсним державний акт серії ЯЖ № 469753 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0041, виданий на ім'я ОСОБА_2; визнати недійсним державний акт серії ЯЗ № 344274 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0041, виданий на ім'я ОСОБА_3 з відповідною відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 та скасувати його державну реєстрацію; визнати право власності держави на земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19.08.2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 20/25-5 «Про затвердженя проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське».

Визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 469753 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0041, виданий на ім»я ОСОБА_2

Визнано недійсним державний акт серії ЯЗ № 344274 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0041, виданий на ім»я ОСОБА_3 з відповідною відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4 та скасовано його державну реєстрацію.

Стягнуто з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 114.70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, заочне рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання недійсним державного акту серії ЯЗ № 344274 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім»я другого власника ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до третього власника ОСОБА_1 та скасування його державної реєстрації, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову Прокурору м. Ірпеня Київської області про відмову в їх задоволенні. Зазначив, що рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.08.2014 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом не враховано докази, які мають істотне значення для справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість зочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.08.2014 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.07.2014 року не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року №2020/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське» ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки.

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 469753 на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га. (кадастровий номер земельної ділянки :01:042:0041), цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 457 від 02.06.2009 року, земельну ділянку площею 0,1500 га. по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське, Київської області придбав ОСОБА_3, якому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344274.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1068 від 27.10.2009 року земельну ділянку площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське, Київської області придбав ОСОБА_1 На державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344274, виданому на ім'я ОСОБА_3, зроблено відмітку від 27.10.2009 року про перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_1

Також судом встановлено, що згідно листа відділу Держкомзему у м. Ірпінь Київської області від 18.01.2013 року № 01-02/44-1, наявного в матеріалах справи, державна статистична звітність (форми 6-зем) по смт. Коцюбинське, Київської області в період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року не велася, землі запасу по смт. Коцюбинське, Київської області в період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року не обліковувалися. Відомості щодо встановлення та зміни меж Коцюбинської селищної ради Київської області у відділі Держкомзему відсутні. Зазначені обставини, також підтверджуються актом службового розслідування стосовно діяльності колишнього начальника відділу Держкомзему в м. Ірпінь Київської області Стадніка Ю.В. Державного комітету України із земельних ресурсів від 27.04.2011 року.

Відповідно до висновку № 9544/445 від 15.12.2008 року Державного управління охорони навколишнього середовища в Київській області про погодження матеріалів проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача було надано позитивний висновок за умови здійснення переведення земельної ділянки в категорію - землі житлової та громадської забудови та внесення відповідного коригування до Генерального плану смт. Коцюбинське, Київської області та розробки містобудівного обґрунтування. Однак, як вбачається з проекту землеустрою, наявного в матеріалах справи, вказані умови висновку виконані не були.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожний громадянин зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 14 Конституції України та ст. 1 ЗК України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

В ч. 2 ст. 152 ЗК України вказано, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 1 ст. 173 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територі району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В ч. 1 ст. 122 ЗК України вказано, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В ст. 21 Закону України «Про основи містобудування» вказано, що визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Статтею 12 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, в тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Під час судового розгляду справи, сторонами по справі, в тому числі відповідачем - Коцюбинською селищною радою Київської області, не заперечувався той факт, що будь-які графічні додатки до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 11.02.1941 року, які б підтверджували межі селища Коцюбинське не збереглися, тобто з 1941 року і по даний час, рішення щодо встановлення чи зміни меж селища Коцюбинське компетентними органами неприймались, проект встановлення меж не розроблявся й не затверджувався.

Вказані обставини також встановлені постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2011 року, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.10.2012 року у справі за позовом Київської міської ради до Державного управління навколишнього природного середовища в м. Києві, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Ірпінської міської ради, Коцюбинської селищної ради, за участю Прокуратури м. Києва, треті особи - Державне агентство земельних ресурсів України, КП «Святошинське лісопаркове господарство», КП КОР «Обласний лісгосп», Київська обласна державна адміністрація, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Державне агентство лісових ресурсів України про визнання бездіяльності протиправною, рішень нечинними та їх скасування, зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначеними вище рішеннями судів було встановлено, що крім Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 11.02.1941 року, яким зі складу Білицької селищної ради виключено населений пункт Берковець, перейменовано смт. Берковець в смт. імені Коцюбинського та включено до складу селища імені Коцюбинського залізничну станцію Біличі та Указу від 30.12.1962 р., яким селище Коцюбинське було підпорядковано Ірпінській міській раді і разом з нею підпорядковано безпосередньо Київській обласній раді, а також Указом від 04.01.1965 року, яким смт. імені Коцюбинського перейменовано в сел. Коцюбинське, інших рішень щодо адміністративно-територіального устрою селища Коцюбинське не видавалось; землевпорядна документація стосовно встановлення меж смт. імені Коцюбинського відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСP від 11.02.1941 р. не збереглась; проекти рішень про встановлення меж м. Києва та меж селища Коцюбинське не затверджувались; з моменту набрання чинності Земельним Кодексом України по даний час проект встановлення меж селища Коцюбинське, відповідно до вимог вказаного Кодексу, Київською обласною радою не затверджувався.

Крім того, вищевказаним рішенням суду встановлено, що Коцюбинська селищна рада Київської області при прийнятті рішень щодо відведення земельних ділянок у власність керувалася матеріалами техніко-економічного обґрунтування та перспективним планом розвитку селища Коцюбинське, затверджених рішенням «Про перспективний план розвитку смт. Коцюбинське» від 25.09.2008 року № 689/22-5.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 23.11.2009 року, яке залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 року у справі за позовом Прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної ради, Київської обласної державної адміністрації до Коцюбинської селищної ради Київської області, треті особи: відділ Держкомзему в м. Ірпінь Київської області, Виконком Ірпінської міської ради Київської області про визнаннянезаконними та скасування п. 3 рішення Коцюбинської селищної ради Київської області № 689/22-5 від 25.09.2008 року та рішення № 711/23-5 від 28.10.2008 року, було встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області № 689/22-5 «Про перспективний план розвитку сел. Коцюбинське» та рішенням № 711/22-5 «Про передачу деревної рослинності віднесену до категорії зелених насаджень в межах сел. Коцюбинське» не встановлювались межі селища Коцюбинське, а фактично Коцюбинська селищна рада Київської області виконувала вимоги ст. 173 ЗК України щодо реалізації процедури встановлення меж селища. Також слід зазначити, що Генерального плану селища Коцюбинське, Київської області на момент ухвалення вищевказаних рішень не існувало, його межі не були чітко визначеними, а його статус був сформований на підставі Указу Президії Верховної Ради УРСР від 11.02.1941 року. Тобто, відсутні підстави вважати, що Коцюбинська селищна рада при винесенні вищевказаних рішень вирішувала питання належності до її території будь яких земель у певно визначених межах. При цьому, наявність у пропозиціях перспективного розвитку, наданих на погодження селищної ради, схем розвитку селища, не звільняло органи, які виготовляють та погоджують Генеральний план селища діяти у межах закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А тому вищевказані обставини не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Крім того, судом встановлено, що на момент прийняття спірного рішення будь-яка містобудівна документація, визначена Законом України «Про планування і забудову територій» в смт. Коцюбинське була відсутня, а Перспективний план розвитку селища, на який посилався представник Коцюбинської селищної ради Київської області та техніко-економічне обґрунтування є видом землевпорядної документації й згідно вимог зазначеного закону не є містобудівною документацією, яка б могла бути підставою для прийняття спірного рішення щодо відведення земельної ділянки для містобудівних потреб. Тому, колегія суддів погоджується з думкою Ірпінського міського суду Київської області про те, що Коцюбинською селищною радою Київської області, при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення, було порушено норми чинного законодавства на момент прийняття такого рішення, та дійшов до правильного висновку, що є правові підстави для визнання недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 2020/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське».

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 02.06.2009 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, провела відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_3, кадастровий номер :01:042:0041.

На підставі вказаного договору, ОСОБА_3 отримав новий державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЗ № 344274, площею 0,15 га. по АДРЕСА_1 в смт. Коцюбинське, Київської області.

В подальшому, 27.10.2009 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_1, кадастровий номер :01:042:0041, про що було зроблено відповідну відмітку на державному акті про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4

Задовольняючи вимоги прокурора в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із визнанням недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області про передачу у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та спірного державного акту на право власності на земельну ділянку є правові підстави для визнання недійсним виданого на ім»я покупця земельної ділянки ОСОБА_3 держаного акта серії ЯЗ № 344274, з відміткою про перехід права власності земельної ділянки до ОСОБА_1

Ухвалюючи по справі судове рішення в частині визнання відповідних договорів купівлі-продажу нікчемними, Ірпінський міський суд Київської області прийшов до правильного висновку про необґрунтованість посилань прокурора на нікчемність договорів купівлі-продажу.

Проте, дійшовши до таких висновків, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 81, 131, 152 ЗК України, ст. 204 ЦК України, та всупереч попереднім висновкам про відсутність підстав вважати договори купівлі-продажу нікчемними, визнав державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 недійсним.

При цьому, Ірпінський міський суд Київської області не звернув увагу на те, що правовою підставою видачі ОСОБА_3 державного акта на право власності на спірну земельну ділянку є договір купівлі-продажу від 02.06.2009 року, що прямо вказано у державному акті серії ЯЗ № 344274.

Відповідно, без вирішення питання щодо правомірності набуття ОСОБА_3 права на вказану земельну ділянку за цивільно-правовою

угодою, як це передбачає п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України, підстави для визнання

недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі даної угоди, відсутні.

Згідно до положень ч. 1 ст. 81, ст. 131 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельну ділянку в тому числі на підставі придбання за договорами купівлі-продажу, дарування міни, іншими цивільно-правовими угодами. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Статтею 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм, правовою підставою набуття громадянином права власності на земельну ділянку є укладення ним цивільно-правової угоди, а державний, що видається на підставі такої угоди, лише посвідчує право особи на земельну ділянку.

Отже, без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) правочину, як правової підстави придбання громадянином земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, виданого на підставі цього правочину, в даному випадку є необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам щодо презумпції правомірності правочину, встановленим ст. 204 ЦК України, згідно якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, вони також узгоджуються із положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України, згідно якої захист порушених прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом заявлення позову про визнання угоди недійсною.

Обґрунтованим є висновок Ірпінського міського суду Київської області про те, що укладені між відповідачами договори купівлі-продажу спірної земельної ділянки не є нікчемним, так як зазначені договори не порушують публічний порядок, укладений між приватними особами, а їх предметом на момент укладення договору було майно, що перебувало у приватній власності на законних підставах.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В даній справі, вирішення питання про правомірність видачі державного акта на право власності на земельну ділянку безпосередньо залежить від законності правочину, на підставі якого такий акт виданий.

Вимоги, про визнання незаконним вищевказаного правочину, позивач в суді не ставив.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги Прокурора м. Ірпеня Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344274, кадастровий номер :01:042:0041, виданий на ім»я ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 є безпідставними, а заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.08.2013 в частині їх задоволення незаконним.

За таких обставин, також є безпідставною вимога Прокурора м. Ірпеня Київської області про скасування державної реєстрації вище вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку, а рішення суду першої інстанції про її задоволення незаконним так як вона є похідної від вимоги про визнання незаконним вище вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, тому, підлягає задоволенню, а заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.08.2013 року в частині задоволення позовних вимог Прокурора м. Ірпеня Київської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344274, кадастровий номер :01:042:0041, виданий на ім»я ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 та скасування його державної реєстрації скасуванню з ухвалення по справі в цій частині нового рішення про відмову в їх задоволенні. В решті позовних вимог, заочне рішення суду першої інстанції є законним, тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2013 року в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344274, кадастровий номер :01:042:0041, виданого на ім»я ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 та скасування його державної реєстрації скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове рішення про відмову Прокурору

м. Ірпеня Київської області в задоволенні цих позовних вимог.

В решті, заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: