АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2362/15 Справа № 2-424/09 Головуючий у 1 й інстанції - Твердохліб А.В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Пищиди М.М., Глущенко Н.Г.,

за участю секретаря - Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції

на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року по справі за поданням Відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції, заінтересовані особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні подання ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції просить скасувати ухвалу суду першої інстанції із тих підстав, що судом не враховані обставини у справі та вимоги законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявленого подання, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що на виконанні ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-424/2009, №2-1604/2011 виданих Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 12.03.2009 року та 21.11.2011 року, про стягнення аліментів із ОСОБА_4 на утримання трьох неповнолітніх дітей. Боржник добровільно рішення суду не виконує, не сплачує аліменти на дітей, що підтверджено розрахунком заборгованості.

Посилаючись на вимоги ст. 33 Конституції України, Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.5,33 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3771 ЦПК України, суд вказав, що заявником не було надано належних доказів на підтвердження фактів виїзду боржника за кордон та отримання ним закордонного паспорту.

За таких обставин, суд не задовольнив подання ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції.

Не можуть підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував обставини у справі та вимоги законодавства.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3857-XII «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадку, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

А ч. 2 цієї ж статті передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Оскільки державним виконавцем не надано доказів того, що державною виконавчою службою приймались всі допустимі та належні заходи для стягнення суми боргу, передбачені законом України «Про виконавче провадження», а тому висновок суду не суперечить фактичним обставинам у справі та вимогам законодавства.

В матеріалах справи відсутні відомості про виконання всіх необхідних дій щодо виявлення майна, доходів боржника, на яке можливо звернути стягнення. Також відсутні відповідні докази, які б свідчили про намір боржника виїхати за межі України.

Державною виконавчою службою не приймались міри для притягнення боржника до відповідальності.

За змістом ч. 2 ст. 3771 ЦПК України при вирішенні цього питання за поданням державного виконавця, саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчогопровадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, державний виконавець повинен довести, що особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань є підставою для відмови у задоволенні подання.

Тому висновки суду не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», ст. 3771 ЦПК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для залишення судового рішення без змін, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 312,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції відхилити.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала чинна із моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді: