Справа № 459/5024/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1285/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 листопада 2014 року у справі за поданням відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, -

встановила:

Оскарженою ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 18 листопада 2014 року в задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржено Відділом державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції.

В апеляційній скарзі зазначає, що не має підстав для відмови у задоволенні подання, оскільки у матеріалах справи відомості про сплату боргу відсутні, заборгованість згідно до виконавчого документа не погашено, а також судом першої інстанції не взято до уваги факт надання завідомо неправдиво інформації щодо місця проживання боржником.

Просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та доводи скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи відділ ДВС Червоноградського МУЮ звернувся в суд з даним поданням, в якому посилався на те, що у ВДВ Червоноградського МУЮ на виконанні перебуває виконавче провадження з виконання постанови №461/6257/14-п виданої Галицьким районним судом м. Львова 17.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штрафу в розмірі 1200 грн. 11.09.20147 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої було скеровано боржнику для добровільного виконання до 18.09.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні подання, районний суд виходив з того, що сума, яка підлягає стягненню з боржника є незначною, а також у боржника наявне майно, на яке можливо звернути стягнення для виконання постанови суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов`язань.

Згідно з п.18 ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже для обмеження особи у виїзді за межі території України не достатньо лише наявності самого факту заборгованості, а важливим є факт ухилення від сплати заборгованості.

При чому, зазначений факт ухилення повинен бути належним чином доведений та обґрунтований, чого державним виконавцем зроблено не було.

Так встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази про те ОСОБА_3 знав про відкриття виконавчого провадження.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що державний виконавець надсилав на адресу ОСОБА_3 копії постанов про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до вимог ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження"та виклики його у виконавчу службу.

Не представлені такі докази і в засідання судової колегії.

Отже матеріалами справи не підтверджується факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

Відтак, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, судом правильно встановлено відсутність підстав для застосування відповідного заходу щодо обмеження свободи пересування.

До того ж, сума заборгованості 1200 грн. не сумісна з обмеженням боржника у праві виїзду за кордон.

Крім того встановлено, що за боржником зареєстровано автомобіль НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_2 та державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Враховуючи наведене, обґрунтування вимог апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, ухвалу залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, п.4.ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.