Справа № 692/588/15-ц
Провадження № 2/692/196/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді - Чепурного О.П., при секретарі - Бубир В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач з позовом про визнання договору дарування договором довічного утримання та розірвання договору. До початку розгляду справи по суті позивач змінив позовні вимоги просив суд визнати договір дарування недійсним. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона проживала разом з сестрою в АДРЕСА_1. Дітей, чоловіка не має, проживала разом з сестрою, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Даний будинок належав їй, а після її смерті позивач оформив на себе, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті сестри позивачка залишилася сама і зважаючи на похилий вій та стан здоров'я потребувала стороннього догляду та допомоги по господарству. Від органу соціального захисту їй призначили особу, яка здійснювала соціальний патронаж, а саме ОСОБА_2 Вона почала приходити, приносити деякі продукти, говорила, що замінить їй сім'ю, догляне її до смерті і буде допомагати у всьому і добрим словом і ділом. Позивачка була дуже вдячна за опіку, вірила обіцянкам. Гроші на придбання продуктів та інших речей давала вона свої, а крім цього перевила свої гроші на рахунок ОСОБА_2 в розмірі 30000 грн., оскільки вірила, що за ці гроші її доглянуть та поховають. З часом ОСОБА_2 почала настирливо говорити про те, що оскільки вона її доглядає, а позивачка одинока і не має сім'ї, то її (позивачки) будинок могла б переписати на неї, а вона за це зобов'язується постійно доглядати за нею. Позивачка згодилася на її пропозицію укласти договір, про те, що він має так називатися на той час вона не знала, але їй пояснили, що це буде договір в якому буде прописано що відповідачі зобов'язуються доглянути її до смерті, а за це потім отримують у власність її будинок. 26.03.2011 року її відвезли до приватного нотаріуса, де підписала договір не читаючи його, бо довіряла ОСОБА_2 Після укладення договору ще деякий час ОСОБА_2 приходила до неї, доглядала, купувала продукти, але потім вона рідше почала навідуватися, а потім взагалі припинила приходити. Позивач має проблеми зі здоров'ям після перенесеного інсульту, а також проблеми пов'язані з поважним віком, потребою догляду, їй важко ходити та готувати їжу. Після того, як її обманула ОСОБА_2 іншу особу орган соціального захисту для догляду не надав, допомагали сусіди. Через деякий час прийшов ОСОБА_3 та сказав що вона щось довго живе і пора б вже помирати. Після цього випадку їй стало погану, її стан погіршився. Потім ОСОБА_3 почав приходити періодично та вже погрожувати, казав, що зачинить в хаті без будь-яких засобів для існування та буде чекати її смерті. Після того, як про договір позивачка розказала племінниці, остання подивилася на договір і сказала, що це не договір довічного утримання, а договір дарування, і запропонувала допомогти. Згідно умов договору, який був укладений 26.03.2011 року, позивач передала в дар відповідачам житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 Черкаської області. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченком О.В. Позивач є пенсіонеркою, людиною юридично не обізнаною, тому вона не знала, що такий вид правочинів, як договір дарування не передбачає обов'язку обдарованого забезпечувати доглядом дарувальника. Позивач знала і розуміла суть того, чого хотіла зробити: передати у власність будинок, а взамін отримати догляд та допомогу. Також просить суд поновити пропущений термін позовної давності для звернення до суду, оскільки, пропустила його через свою юридичну неграмотність та похилий вік.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, позивач пояснила суду, що з відповідачі їй не приходяться родичами, близько двох років після підписання договору відповідачі навідувалися до неї, допомагали по господарству, пололи город, засівали частину городу, ремонту у дворі не робили, вона передала їм 28 тис. грн., бо вони обіцяли її доглянути, договір підписували у нотаріуса Петраченко О.В., що це договір дарування вона не знала, відповідачі обіцяли за цим договором, що вони її будуть доглядати. Позов подала до суду бо через два роки відповідачі перестали до неї приходити. 25 березні 2015 року вона переїхала жити до родичів в с.Палівщину, бо залишатися в своєму будинку не змогла. Кошти на похорон сестри витрачала власні, газети виписувала, як була молода. Як вибиралася з будинку батько ОСОБА_3 погрожував її водієві ножем, через що вона викликала міліцію. Весь цей час вона самостійно обхажувла себе, готувала їсти собі сама, також разом з відповідачем полола огород. До неї приїжджали люди з Слободи, які також хотіли її доглянути за будинок, але вона їм відмовила, бо її вже доглядала ОСОБА_2

Відповідачі та їх представник позов не визнали, проти його задоволення заперечували. Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що вона працює на пошті, познайомилася з ОСОБА_1 як розносила пенсію, газети. Коли заболіла сестра позивачки, то їй подзвонила позивачка та попросила, щоб допомогла, вона не відказали. Як померла сестра позивачки, родичі не приїхали допомагати організовувати похорон, вона допомагали організовувати похорон, платила власні кошти, потім допомогли ОСОБА_1 оформити будинок в спадщину, що залишився від сестри. З ОСОБА_1 у них склалися стосунки як між рідними. ОСОБА_1 запропонувала переписати будинок на її чоловіка, щоб цей будинок не дістався родичам, спочатку вони не хотіли, але остання настоювала на цьому. Вони приїхали до нотаріуса, а там їм роз'яснили, що оформити будинок юридично вигідніше на двох, на неї та її чоловіка. Нотаріус зачитав договір, ОСОБА_1 сказала, що згідна та підписала його. Через рік після смерті сестри позивача, приїжджали її родичі та проклинали її за будинок, вона просила ОСОБА_1 через це розірвати договір дарування, на що ОСОБА_1 не погодилася. Людина, яка ходила до ОСОБА_1 з соціального центру, перестала приходити, бо там дізналися, що в ОСОБА_1 є корова, тому вважали її такою, що не потребує допомоги, оскілки вона сама може утримувати господарство. 28 тис. грн. їй передавалися, проте, це були кошти померлої сестри, яка хотіла, щоб ці кошти передали їй. Вона допомагала переоформити будинок позивачу після смерті сестри по довіреності. До позивача приходила допомагати по господарству через те, що між ними склалися відносини подібні до родинних, домовленості, що позивача будуть доглядати довічно між ними не було. Відповідач ОСОБА_5 пояснив, що з позивачем познайомився після того як померла її сестра, почав допомагати позивачу по господарству, садили разом город, стосунки склалися між ними як родинні, від своєї жінки дізнався, що ОСОБА_1 хоче переписати на нього свій будинок, ОСОБА_1 сказала, що хай краще своїм, ніж чужим дістанеться будинок. Що роз'яснював нотаріус перед підписанням договору зараз не пам'ятає.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків суд дійшов до наступного.

З копії договору дарування від 26.03.2011 року вбачається, що ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли в дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1. П.9 договору визначено, що сторонам роз'яснено зміст статей 717, 718, 721, 722 Цивільного кодексу України, тобто статей, якими врегульовані відносини що виникають між дарувальником та одарованим. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченком О.В.

Згідно ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно дарунок у власність. Позивач просить суд визнати вищевказаний договір дарування посилаються на ст.229 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Позивач вказує, що помилково уклала договір дарування через праву необізнаність, похилий вік, стан здоров'я, малограмотність. З ОСОБА_2 мала попередню домовленість про надання їй догляду, тому укладаючи договір дарування мала на меті укласти договір довічного утримання. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження позовних вимог суду надані копія паспорту позивача, з якого вбачається, що на момент укладення договору дарування позивачу виповнилося 80 років, довідка про присвоєння позивачу ідентифікаційного номеру, копія договору дарування від 26.03.2011 року, згідно вбачається, що сторони уклали договір при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій. Також надані суду копія державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 розміром 3,1933 га, виданого 08.06.2012 року, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6, сестри позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2011 року, згідно якого ОСОБА_1 отримала в спадщину від ОСОБА_6 земельну діяльну розміром 3,19 га, проте вказані докази, на думку суду не є належними, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. За клопотанням представника позивача судом допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він є родичем позивачки, яка йому приходиться тіткою, в лютому місяці 2015 року вона декілька разів дзвонила, передавала через людей щоб він приїхав до неї. Потім він поїхав до ОСОБА_1, вона була стурбована, попросила забрати її та доглянути, проте він їй відмовив, в будинку зустрів ОСОБА_2, за яку тітка сказала, що вона її доглядає, після цього кілька разів ще приїжджав, в будиноку було брудно, тітка ходила в старій одежі, йому нічого не казала. Свідок ОСОБА_8 показала суду, що ОСОБА_1 є її родичкою, двоюрідною сестрою її матері, в них склалися родинні відносини, 24 березня 2015 року ОСОБА_1 переказала через людей щоб вона до неї приїхала чи подзвонила, вона приїхала до неї, довго не могла достукатися, як зайшли в будинок то побачила, що в хаті брудно, речі не випрані, ОСОБА_1 мала хворобливий вигляд, їсти в неї не було чого, сама в магазин вона не дійде, ОСОБА_1 попросила її чоловіка, що б він забрав її, бо вони мене не доглядають, якщо не заберете, буду бігти за машиною На другий день вони проїхали до ОСОБА_1, чоловік забрал корову і теличку, а вона залишилася з ОСОБА_1 в будинку, розмовляли, остання жалілася що не має догляду такого як треба. В цей час до будинку зайшла ОСОБА_2, з нею зайшов чоловік, двоє дітей, і ще один чоловік, між ними виникла лайка, чоловік який зайшов з ОСОБА_2 почав погрожувати. Вони викликали міліцію, як приїхала міліція, міліція втихомирила чоловіка. Міліція сказала щоб вони забирали речі ОСОБА_1, вони забрали речі, під'їхав чоловік з сином і вони з ОСОБА_1 уїхали. ОСОБА_1 сказала, що не хоче з ними жити, бо їм не довіряє. ОСОБА_1 дала їм гроші, довірилася їм, щоб вони її доглядали, вони за хліб гроші забирали. ОСОБА_2 принесла з собою кульок з макаронами, але пізніше сказала, що забере їх додому. З 25 березня 2015 року ОСОБА_1 стала проживати у неї, назад її не повезе, бо вона їх боїться. На похоронах сестри позивачки були всі їх родичі, гроші на похорон давала ОСОБА_1, ОСОБА_17, яку була призначена від совбезу скуплялася, гроші, які не використала повернула назад ОСОБА_1 ОСОБА_1 розраховувала на догляд від відповідачів бо зробила на них заповіт. ОСОБА_1 хотіла щоб вона до неї перейшла жити, але вона не могла. Лікар окуліст сказав, що на одне око ОСОБА_1 не бачить, а на друге бачить погано, хвороба виникла давно. ОСОБА_1 розповідала, що її хитрим образом потягли до нотаріуса ОСОБА_7, ОСОБА_2 взяла її руку і поставила підпис, ОСОБА_1 нічого не читала. В квітні місяці вони приїхали до будинку ОСОБА_1, там були поміняні замки, через це викликали міліцію, міліція сказала що можна забрати всі речі ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_6 вона приїжджала близько двох разів на місяць до ОСОБА_1, допомагала їй. ОСОБА_1, хоч і погано ходить, але сама доглядала корову і теля, а на питання чому не віддала корову відповідала, що ОСОБА_2 погано її доглядає. Також на підтвердження факту виклику міліції представником позивача надано висновок від 30.03.2015 року лейтенанта міліції Рудніцкого М.О. та висновок від 02.04.2015 року лейтенанта міліції О.А.Пархоменко, згідно яких розгляд заявників ОСОБА_12 та ОСОБА_1 припинено, оскільки між конфліктуючими сторонами склалися цивільно-правові відносини. Також судом досліджено за клопотанням представника позивача інвентаризаційну справу на будинок, який був подарований, в якій містяться документи щодо його оформлення та здійснення реєстрації. Аналізуючи докази надані стороною позивач суд дійшов висновку, що вони не містять даних про те, що на момент підписання договору дарування позивач помилялася щодо значення своїх дій, самі покази свідків свідчать, про те, що про обставини укладення договору дарування їм відомо лише зі злів ОСОБА_1

На підтвердження заперечень відповідача за його клопотанням суд допитав свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 Свідок ОСОБА_16 показав суду, що ОСОБА_1 розповідала йому, що будинок подарила чужим, щоб своїм не дістався, і щоб «потім вони не ділили кірпічі», бачив як ОСОБА_1 в 2013 році читала газету, до відповідачів ставилася як до рідних. Свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_1 виробляла горілку, жалілася їй, що ОСОБА_2 хотіла її отравити, в вересні після року смерті сестри ОСОБА_6, ОСОБА_1 розповідала їй що свій будинок переписала на відповідачів «дарственно». Як робила агітатором то заносила ОСОБА_1 газети, які остання читала без окуляр. Свідок ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_1 на неправомірні дій не скаржилася, в минулому році бачила як вона ходила до сусідів, які проживають через будинків 20. Свідок ОСОБА_15 показала суду, що вона працює продавцем в магазині неподалік де проживає ОСОБА_1, взимку 2015 року як на вулиці була ожеледиця зустріла останню, яка скаржилася, що її родичі з с.Павлівщини просять її продати будинок і переїхати до неї, дала їй пораду залишатися в своєму будинку. Близько року в її магазин ОСОБА_1 не приходила, а до цього приходила але не часто, розраховувалася сама, була без окулярів.

Згідно п.19 постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчинення правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визначення правочину недійсним.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не довів суду належними доказами факт помилки при укладенні договору дарування, і як зазначено вище в постанові пленуму ВСУ незнання закону, юридична неграмотність не є підставою для визнання правочину недійсним.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 229, 717 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через Драбівський районний суд Черкаської області.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 29.05.2015