Справа № 755/7007/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, третя особа - Перша київська державна нотаріальна контора про припинення арешту, накладеного на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, Першої київської державної нотаріальної контори про припинення арешту, накладеного на майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_1, внаслідок смерті якої відкрилась спадщина на майно, до складу якого входить квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

На час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом з матір'ю в даній квартирі, від спадщини не відмовлялась, а тому, відповідно ч. 3 та ч.5 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, а спадщина є такою, що належить їй з часу відкриття спадщини.

При оформленні права власності в порядку спадкування за законом, нотаріус КМНО Соврас О.Ю. з'ясувала, що на підставі листа № 18/6-450 від 27.02.1996р. УБОЗ ГУМВС України в м. Києві ( яке є підрозділом юридичної особи - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві), Першою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно інформаційної довідки Київського МБТІ та РПВОНМ КВ-2014 № 57301 від 06.05.2014 р. і договору купівлі-продажу від 22.11.1994 року, квартира АДРЕСА_1 була придбана і зареєстрована як особиста приватна власність померлої - ОСОБА_1 ще за два роки до накладання арешту.

Позивач та її мати ніколи не були учасниками жодних кримінальних проваджень, про наявність арешту позивач дізналась лише від нотаріуса, у зв'язку з чим позивач стверджує, що накладений арешт порушує її права, як власника, на володіння, користування та розпорядження належним їй майном, у зв»язку з чим позивач просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, незаконно накладений на підставі не процесуального документа органу дізнання, слідства, суду тощо, а на підставі листа № 18/6-450 від 27.02.1996р. УБОЗ ГУМВС України в м. Києві.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, згодом надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позов просив задовольнити.

Представник відповідача 1 - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві в судовому засіданні пояснив, що процесуальний документ органами дізнання, слідства про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 не приймався, з»ясувати питання про процесуальний статус позивача чи її матері у кримінальній справі не є можливим, оскільки матеріали справи були передані в архів та знищені, ким саме та на якій підставі до Першої київської державної нотаріальної контори УБОЗ ГУМВС України в м. Києві був направлений лист, також не представляється можливим.

Представник відповідача 2 - Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві в судові засідання не з'явився, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи вважається повідомленим належним чином, згідно вимог ст. 74-77 ЦПК України, в матеріалах справи міститься лист, згідно якого листи органів державної влади, громадян, установ, підприємств та організацій з проханням провести державну реєстрацію не є підставою для вчинення відповідної дії.

Представник третьої особи - Першої київської державної нотаріальної контори в судові засідання не з'явився, однак, направив на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_1 (а.с. 17), внаслідок смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, при оформленні права власності в порядку спадкування, нотаріус КМНО Соврас О.Ю. з'ясувала, що на підставі листа № 18/6-450 від 27.02.1996р. УБОЗ ГУМВС України в м. Києві, яке є підрозділом юридичної особи - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Першою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

23.11.2004 року Першою київською державною нотаріальною конторою за № 1490775 на підставі листа № 18/6-450 від 27.02.1996 року, виданого УБОЗ ГУМВС України в м. Києві, архівний номер 26016КІЕV1, архівна дата 18.10.1996 року, дата виникнення 27.02.1996 року № реєстру 2307-22, внутр. № 310116332ВЕD27363F30, було виявлено наявність арешту.

Відповідно до п.п. 4.17 Пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, наявність арешту на спадкове майно, безперечно, порушує право позивача, як спадкоємця першої черги за законом

Державна реєстраційна служба України листом від 20.01.2015р. № 15/22-15-06 повідомила, що листи органів державної влади з проханням провести державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, не є підставою для вчинення відповідної дії.

Стаття 73 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент накладання арешту) містила перелік підстав для накладання арешту на квартиру, який не містив такої підстави як лист органу державної влади, чи лист правоохоронного органу, яким є підрозділ ГУ МВС України, а ст. 74 Закону передбачала зняття заборони нотаріусом після отримання повідомлення про припинення обставин, які були підставою для заборони.

Наведене свідчить про те, що третя особа - Перша київська державна нотаріальна контора виконала в 1996 році лист відповідача - УБОЗ ГУМВС України в м. Києві про накладення арешту, а Реєстраційна служба ГУЮ в м. Києві підтвердила реєстрацію арешту, накладеного Першою київської державної нотаріальною конторою при перенесенні даних з паперових носіїв.

Пунктом 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на згадане вище майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Таким чином наявність арешту унеможливлює подальше оформлення спадщини.

Згідно п.75 Постанови КМУ № 868 від 17.10.2013 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є, крім інших, судове рішення щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;

Згідно п. 78 Постанови КМУ № 868 від 17.10.2013 року, - державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Позивач не є учасником кримінального процесу, в ході якого накладався арешт на квартиру у 1996 році за правилами статей 125 та 126 КПК України (в редакції 1960 року), що підтверджується листом №3/10-1яз від 19.03.2015р. ГУ МВС України в м. Києві.

20 листопада 2012 року набрав чинності новий Кримінальний процесуальний кодекс України, п.п. 9, 10 Розділу XI "Перехідні положення" якого визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. При цьому, кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України згідно з положеннями цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 ст. 214 КПК України 2012 року регламентовано, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Інформація про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з цього приводу за правилами нового КПК України 2012 року у працівників міліції відсутня.

Отже, позивач позбавлений права оскаржувати дії органу дізнання/слідства в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 була мати позивача, а право позивача на спадкування за законом порушується наявністю безпідставного арешту, накладеного на підставі листа державного органу.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням вищенаведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 57-60, 61, 88, 210-212, 215, 218, 222, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, третя особа - Перша київська державна нотаріальна контора про припинення арешту, накладеного на майно - задовольнити.

Арешт, накладений Першою київською державною нотаріальною конторою від 23.11.2004 року на квартиру АДРЕСА_1, на підставі листа № 18/6-450 від 27.02.1996р. УБОЗ ГУМВС України в м. Києві - припинити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ