АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1797/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2540/15Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Полтавського районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що відповідач свої обов'язки щодо виховання дитини не виконує, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позивачка просила суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % неоподаткованого мінімуму встановленого для відповідної вікової категорії на дитину з моменту винесення рішення до його повноліття.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачеві для подачі до належного суду.

Повернуто ОСОБА_3 судовий збір, сплачений при зверненні до Полтавського районного суду Полтавської області згідно квитанції № 267 від 17.06.2015 року в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області про повернення позовної заяви і направити справу для розгляду у суді першої інстанції, посилаючись на те, що судом першої інстанції було допущено процесуальну помилку при поверненні позову та не відкритті провадження у цивільній справі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач при подачі позову до суду порушила правила загальної підсудності.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із найважливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб (ст. 55, 124 Конституції України).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Разом з тим, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Згідно до ст. 109 ЦПК України, позови до фізичних осіб пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Виходячи зі змісту ч. 14 ст. 110 ЦПК, України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності встановленої статтею 114 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК, України позови про стягнення аліментів, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Отже, враховуючи той факт, що однією із позовних вимог позивача було стягнення аліментів на дитину, то позивач ОСОБА_3 скористалася своїм правом та подала позов за правилом альтернативної підсудності за своїм вибором, тобто за місцем своєї реєстрації, що за територіальною підсудністю відноситься до Полтавського районного суду Полтавської області.

Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене (абзац другий підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Таким чином, суддя першої інстанції, постановляючи ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, порушив гарантовані права позивача щодо ефективного засобу юридичного захисту та справедливого судового розгляду в такому його елементі, як право доступу до суду для захисту порушених прав чи інтересів, що є неприпустимим та порушує принципи діяльності судової влади, яка повинна забезпечувати рівні права всіх осіб, чиї інтереси так чи інакше зачіпає судова діяльність.

Враховуючи вищевикладене, районний суд дійшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви, не звернувши увагу на те, що позивачка скористалася своїм правом вибору альтернативної підсудності розгляду її спору.

За таких обставин, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а матеріали справи поверненню до місцевого суду для вирішення питання про відкриття провадження по справі. Керуючись ст.ст. 307, 311 ч.1 п.4 , 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою справу направити до Полтавського районного суду Полтавської області для вирішення питання про відкриття провадження.

В касаційному порядку ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця