Справа №591/124/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шершак М. І.
Номер провадження 22-ц/788/355/15 Суддя-доповідач - Маслов В. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду у м. Суми апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору побутового замовлення меблів

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором побутового замовлення меблів,

в с т а н о в и л а:

13 січня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що 14 вересня 2013 року уклав з відповідачем договір на виготовлення та встановлення кухонних меблів та здійснив передплату у сумі 6000 грн. Гарнітур був встановлений та змонтований 14 жовтня 2013 року з суттєвими недоліками, які неможливо усунути. Посилаючись на вказані обставини, просив суд розірвати вказаний договір, стягнути з ОСОБА_3 передплату у сумі 6000 грн. та понесені по справі судові витрати.

03 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, який обґрунтував тим, що виконав зобов'язання за договором від 14 вересня 2013 року. Зауважень щодо якості виготовлених меблів, якості їх монтажу від відповідача не надходило. Проте ОСОБА_5 не сплатив вартості меблів. Тому просив суд стягнути з останнього на його користь 12700 грн. вартості меблів, пеню в сумі 8022 грн. 50 коп., інфляційні збитки 112 грн. 90 коп., а всього 20835 грн. 40 коп. та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без задоволення. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором у розмірі 6700 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 6000 грн. боргу, 8022 грн. 50 коп. пені та 119 грн. 90 коп. інфляційних збитків, змінити рішення суду, стягнувши на користь ОСОБА_3 вказані суми. Вказує, що висновок місцевого суду щодо отримання підприємцем попередньої оплати в розмірі 6000 грн. є припущенням і не підтверджується доказами. Вважає, що з моменту установки кухонних меблів у ОСОБА_5 виникло зобов'язання щодо сплати 6700 грн., яке ним також не виконано, що є правовою підставою для стягнення пені і інфляційних збитків.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, які вважали рішення місцевого суду правильним, розглянувши матеріали справи в межах заявленого позову і доводів апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2013 року сторони уклали договір № М 2 на виготовлення та встановлення кухонних меблів - гарнітуру «Венге» (а.с. 5 - 6). Згідно з яким ОСОБА_5 замовив, а фізична особа - підприємець ОСОБА_3 зобов'язався виготовити і встановити кухонні меблі в квартирі замовника у місті Суми.

Пунктом 5 вказаного договору визначена ціна договору та порядок розрахунків: вартість кухні - 12700 грн., передплата (при укладенні договору) - 6000 грн., доплата (при підписанні накладної на місці доставки) - 6700 грн.

В судовому засіданні місцевого суду встановлено, що гарнітур фактично був встановлений за узгодженим ескізом та змонтований 14 жовтня 2013 року.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 1062, складеного 31 жовтня 2014 року старшим судовим експертом Сумського відділення при Харківському науково - дослідному інституті судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, виготовлені та встановлені кухонні меблі мають наявні дефекти виробничого характеру. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» дефекти представлених на дослідження меблів є недоліками, які є несуттєвими. Експлуатація меблів при наявності виявлених дефектів є можливою (а.с. 60 - 69).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 місцевий суд вважав, що останній не довів, що виготовлений та встановлений кухонний гарнітур має істотні недоліки, які з'явилися з вини виробника. Тому немає підстав ні для розірвання договору, ні для поверненння сторін у попередній стан. Рішення місцевого суду про відмову у позові ОСОБА_5 не оскаржується.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що передплату за виготовлення меблів підприємець отримав у розмірі 6000 грн. як це передбачено договором від 14 вересня 2013 року, а доплату у сумі 6700 грн. замовником проведено не було, а тому суд стягнув цю суму з замовника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, а доводи апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 509, 526, 530, 546, 549, 551, 599, 610, 611 - 617, 625, 626, 628, 865 - 873 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апелянт не надав належних доказів на підтвердження своїх доводів про несплату ОСОБА_5 передоплати 6000 грн. в день підписання договору на виготовлення та встановлення меблів від 14 вересня 2013 року. Натомість з вказаного договору вбачається, що сторони домовились про ціну договору та порядок розрахунків, зокрема, порядок сплати проводиться наступними частинами: передплата (при укладенні договору) - 6000 грн., доплата (при підписанні накладної на місці доставки) - 6700 грн. Крім того, той факт, що ОСОБА_3 виготовив і встановив меблевий гарнітур свідчить про виконання замовником умов договору в частині проведення передплати в розмірі 6000 грн.

Також ОСОБА_5 в своїй претензії до ФОП ОСОБА_3 поряд з іншими обставинами, вказує про здійснення передплати в сумі 6000 грн., але на неодноразові усні звернення підприємець не надав жодного підтвердження отримання цих коштів (а.с. 9). На вказану претензію ОСОБА_3 надав відповідь, де вказані обставини ним не спростовуються (а.с. 10). Тому колегія суддів знаходить доведеними доводи ОСОБА_5 про сплату ним ОСОБА_3 6000 грн. у день укладення договору.

Рішення місцевого суду в частині відмови у позові по спору за пеню та індекс інфляції не відповідає вимогам ст.ст. 213, 214, 215 ЦПК України. Відмовивши в позові про стягнення пені за несвоєчасну оплату виготовлених меблів та інфляційних, суд в рішенні обмежився одним реченням про наявність вини самого виготовлювача меблів у несвоєчасному виконанні зобов'язання замовником, оскільки меблі мали певні недоліки.

Судом першої інстанції не враховано правило ч. 1 ст. 616 ЦК України про те, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Тобто, за вказаних обставин, закон передбачає тільки зменшення розміру збитків і неустойки, а не повне звільнення від відповідальності, як це зробив місцевий суд.

Судом першої інстанції встановлено, і з цим погоджуються сторони, що хоча і з певними недоліками, меблі в квартирі замовника були встановлені 14 жовтня 2013 року. В цей день він повинен був сплатити ОСОБА_3 6700 грн., але цього зобов'язання не виконав. При 0,5 % пені за день прострочки, як це передбачено договором, він повинен був сплатити виготовлювачу меблів за 109 днів 3651 грн. 50 коп. неустойки. З урахуванням наявних певних недоліків у меблях, а саме цим замовник аргументує затримку розрахунку, та на підставі ч. 1ст. 616 ЦК України колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до 1 тис. грн. та стягнути 112 грн. 90 коп. інфляційних на підставі ст. 625 ЦК України та 15 грн. судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2014 року в даній справі в частині спору за пеню та індекс інфляції і постановити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1000 грн. неустойки та 112 грн. 90 коп. індексації, а також 15 грн. повернення судових витрат по оплаті судового збору, а всього 1127 (одну тисячу сто двадцять сім) грн. 90 коп.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -