У х в а л а

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала, що 17 липня 2013 року на підставі наказу директора ТОВ «Зоря» № 33-к її було звільнено з роботи за винні дії при обслуговуванні товарних цінностей за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, а наказ прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, оскільки при звільненні їй не було наведено підстав звільнення, а саме, які безпосередньо винні дії стали підставою для втрати довіри. Крім того, вона не була ознайомлена з наказом про звільнення, що свідчить про порушення ст. 47 КЗпП України. Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просила поновити її на посаді завідуючої складами ТОВ «Зоря», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47 100 грн моральну шкоду в розмірі 7 000 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від

10 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала у ТОВ «Зоря» на посаді завідуючої складом мехтоку, з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, згідно якого нею виконувалась робота безпосередньо пов'язана із зберіганням, прийомкою зерна, фуражу в склади, достовірністю звітності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що позивач є працівником, який безпосередньо обслуговує товарні цінності, а при проведенні перевірки в складі виявлені надлишки зерна та порушення звітності, що підтверджується і долученими до справи поясненнями останньої (а. с. 105, 106), тому вважали, що такі дії давали підстави для втрати довір'я до неї з боку власника або уповноваженого ним органу і її звільнення з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та встановлених судами на підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, обставин і зроблених в ухвалених ними судових рішеннях висновків, у зв'язку з чим підстави для їх скасування і її задоволення відсутні.

У справі відсутні докази про те, що ОСОБА_1 входила до складу виборних профспілкових органів профспілки, яка діє у відповідача, і була особою, на яку поширюється положення ст. 252 КЗпП України, в тій частині, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Тому посилання в касаційній скарзі на те, що при проведенні звільнення позивача не було дотримано положень вказаної статті, підлягають відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова