Справа № 360/144/15 Головуючий у І інстанції Міланіч А.М.
Провадження № 22-ц/780/3296/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 51 03.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей та сім»ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Бородянського районного суду від 5 липня 2011 року шлюб між ними було розірвано та дитина проживає з позивачем. Оскільки відповідач ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, не бачиться, не цікавиться його життям та здоров'ям, матеріально не утримує.

Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина та стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, позивач в своїй апеляційній скарзі просив його скасувати в цій частині з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач перебуває під вартою за підозрою у вчинені ряду злочинів, що посягають на життя та здоров'я людини і своєю поведінкою довів, що не може виховувати дитину в дусі поваги до людини. Вважає, що спілкуючись з відповідачем дитина унаслідує поведінку батька, а тому вважає, що рішення суду суперечить інтересам дитини.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що обставини, на які позивач посилається, як на підставу позову про позбавлення батьківських прав, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним по справі доказам, а відповідач з часу його затримання був позбавлений можливості приймати участь у вихованні дитини і невиконання ним своїх батьківських обов'язків в цей період не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду від 5 липня 2011 року і вони мають від цього шлюбу малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою (а.с.4-6).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приймаючи до уваги визнання позову в цій частині представником відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано задоволив в даній частині позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в заявленому розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку /доходу/, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в даній частині позивачем не оскаржується.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В обґрунтування вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав позивач посилалася на те, що відповідач з часу розірвання шлюбу 5 липня 2011 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, не бачиться, не цікавиться його життям та здоров'ям, матеріально не утримує.

Дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним по справі доказам, зокрема, показам свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які підтвердили, що ОСОБА_3 з часу розірвання шлюбу з позивачкою і до самого затримання його в серпні 2014 року постійно турбувався про сина, зустрічався з ним, гуляв з дитиною як в присутності позивачки, так і без неї, виїзджав разом з ним за межі селища в місця сімейного відпочинку, матеріально забезпечував сина, надавав позивачці кошти на утримання дитини, сплачував за неї рахунки в магазині, щорічно фінансував їх поїздки на відпочинок до моря і останній раз це було в липні 2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 в серпні 2014 року був затриманий правоохоронними органами за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та до цього часу перебуває в Київському СІЗО, а тому позбавлений можливості спілкуватися з дитиною і виконувати свої батьківські обов'язки. До затримання він постійно бачився з сином, приймав участь у його вихованні, надавав позивачці кошти на його утримання, щорічно забезпечував відпочинок позивачки з сином на морі. На даний час родичі відповідача пропонували позивачці свою допомогу, передавали речі для дитини, однак, позивачка відмовляється від будь-якої допомоги.

Згідно повідомлення Слідчого управління ГУ МВС України в м.Києві від 4 березня 2015 року ОСОБА_3 20 серпня 2014 року був затриманий як особа, підозрювана у вчиненні кримінального правопорушення, відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і на даний час він перебуває в Київському СІЗО (а.с.67).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги покази допитаної в якості свідка самої позивачки ОСОБА_2 щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, оскільки дані покази суперечать іншим доказам по справі, зокрема, показам допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та висновок Бородянської РДА від 24 грудня 2014 року про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його сина (а.с.15-19), оскільки дані рішення приймались без врахування перебування відповідача під вартою, на підставі документів, зібраних за період вже після серпня 2014 року.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач з часу його затримання був позбавлений можливості приймати участь у вихованні дитини і невиконання ним своїх батьківських обов'язків в цей період не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, інших доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини суду не надано, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що підстав для позбавлення його батьківських прав не вбачається та відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу скарги ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: