РІШЕННЯ

іменем України

"04" серпня 2015 р. 145/759/15-ц

2/145/469/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Василівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що починаючи з 27 серпня 2003 року вона проживає в житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок згідно даних погосподарської книги №3 Василівської сільської ради, особовий рахунок № НОМЕР_1 рахується за двома власниками: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

ОСОБА_4 була її бабою і померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті у вказаному житловому будинку залишився проживати її батько ОСОБА_6. Оскільки, він фактично вступив в володіння та управління житловим будинком та господарськими спорудами і ніхто, крім нього на вказане нерухоме майно не претендував, то питання необхідність отримання свідоцтва про право на спадщину в нього не виникало, право власності на житловий будинок він на своє ім'я не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько ОСОБА_6 помер. На даний час вона має намір зареєструвати право власності на житловий будинок за собою, однак не має змоги це зробити, оскільки відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так як за життя її батько права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не оформив, вказане нерухоме майно до складу спадщини після його смерті не входить, тобто право на його успадкування в неї не виникло. Не виникло в неї такого права і після смерті баби, ОСОБА_4, оскільки нормами Цивільного кодексу України 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після її смерті, було передбачено лише дві черги спадкоємців, при чому онуки до них не входили.

Разом з тим вважає, що в неї присутні всі правові підстави набуття права власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по АДРЕСА_1, оскільки добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 про

набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося

за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Вважає, що обставини, передбачені ст. 344 ЦК України щодо набуття права власності на нерухоме майно, яке перебуває в її користуванні є наявними в сукупності, а саме:

1) Законний об'єкт володіння: Виходячи з даних технічного паспорта житловий

будинок з господарськими спорудами були збудовані до набрання чинності Закону

України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

(01.07.2004 року).

Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання ним чинності визнаються дійсними за умов, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно з п.6 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.66р., яка була чинною на час набуття майна спадкодавцем, не підлягало реєстрації, як таке, що розташоване в сільському населеному пункті.

Таким чином житловий будинок по АДРЕСА_1 є законно збудованим об'єктом нерухомого майна, а її баба, ОСОБА_4, за життя набула права на нього.

2)Добросовісність володіння: вона вселилась у вказаний житловий будинок та зареєструвалась у ньому з 27 серпня 2003 року, тобто ще за життя батька,.

3)Відкритість володіння: з моменту заволодіння нерухомим майном, тобто з 2003 року той факт, що вона володіла ним був очевидним для третіх осіб та ні від кого не приховувався. Крім того, володіючи даним майном, вона відноситься до нього як до свого, проводить його ремонт та утримує його в належному стані.

4) Давність володіння та його безперервність (строк володіння): ст. 344 ЦК України передбачає обов'язковість володіння нерухомим майном протягом 10 років. Вона безперервно володіє вказаним нерухомим майном з 2003 року, відтак передбачений ст. 334 ЦК України десятирічний строк давності володіння минув.

Відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набувається виключно за рішенням суду, яке є одним із правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна.

Тому в неї виникла потреба звернутись до суду з даним позовом.

Зазначене нерухоме майно складається з двох житлових будинків: житлового будинку, позначеного на плані КП «ВООБТІ» літ. «А», загальною площею приміщень (розрахованою за формулами розрахунку площ) 89,5 м. кв, загальною площею 71,1 кв.м., житловою 43,7 кв.м., допоміжною 27,4 кв.м., площею літніх приміщень 18,4 кв.м., 1892 року забудови, вартістю 46351,00 грн., з прибудовою «а», вартістю 16490,00 грн., прибудовою «а1» вартістю 14496,00 грн., прибудовою «а2» вартістю 2339,00 грн. та ґанку вартістю 764,00 грн.; та житлового будинку, позначеного на плані КП «ВООБТІ» літ. «Б», загальною площею приміщень (розрахованою за формулами розрахунку площ) 35,2 м. кв, загальною площею 30,9 кв.м., житловою 30,9 кв.м., площею літніх приміщень 4,3 кв.м. (який складається з вітальні 2-1 площею 10,7 кв.м., житлової кімнати 2-2 площею 20,2 кв.м., веранди І площею 4,3 кв.м.) 1970 року забудови, вартістю 19396,00 грн., з прибудовою «б», вартістю 2254,00 грн., з ґанком вартістю 317,00 грн., та господарських споруд: сараю «В» вартістю 2824,00 грн., сараю «Г» вартістю 536,00 грн., сараю «Д» вартістю 40640,00 грн., сараю «д» вартістю 1567,00 грн., хвіртки №1 вартістю 697,00 грн., воріт №2 вартістю 5291,00 грн., огорожі №3 вартістю 10321,00 грн., крану №4 вартістю 1139,00 грн., загальною вартістю 165 422,00 грн, які розташовані в АДРЕСА_1.

Просить визнати за нею право власності на житловий будинок, позначений на плані КП «ВООБТІ» літ. «А», загальною площею приміщень (розрахованою за формулами розрахунку площ) 89,5 м. кв, загальною площею 71,1 кв.м., житловою 43,7 кв.м., допоміжною 27,4 кв.м., площею літніх приміщень 18,4 кв.м. (який складається з передпокою 1-1 площею 14,7 кв.м., кладової 1-2 площею 6,6 кв.м., вітальні 1-3 площею 17,1 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 8,0 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 18,6 кв.м., коридору 1-6 площею 6,1 кв.м., коридору І площею 5,8 кв.м., кухні II площею 7,7 кв.м., веранди III площею 4,9 кв.м.) 1892 року забудови, вартістю 46351,00 грн., з прибудовою «а», вартістю 16490,00 грн., прибудовою «а1» вартістю 14496,00 грн., прибудовою «а2» вартістю 2339,00 грн. та ґанку вартістю 764,00 грн, житловий будинок, позначений на плані КП «ВООБТІ» літ. «Б», загальною площею приміщень (розрахованою за формулами розрахунку площ) 35,2 м. кв, загальною площею 30,9 кв.м., житловою 30,9 кв.м., площею літніх приміщень 4,3 кв.м (який складається з вітальні 2-1 площею 10,7 кв.м., житлової кімнати 2-2 площею 20,2 кв.м., веранди І площею 4,3 кв.м.) 1970 року забудови, вартістю 19396,00 грн., з прибудовою «б» вартістю 2254,00 грн., та господарських споруд: сараю «В» вартістю 2824,00 грн., сараю «Г» вартістю 536,00 грн., сараю «Д» вартістю 40640,00 грн., хвіртки №1 вартістю 697,00 грн., воріт №2 вартістю 5291,00 грн., огорожі №3 вартістю 10321,00 грн., крану №4 вартістю 1139,00 грн., загальною вартістю 163538,00 грн, які розташовані в АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача Василівської сільської ради в судове засідання не з'явився. Василівська сільська рада подала заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, позов визнає.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦК України безхазяйні нерухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336 (набуття права власності на рухому річ), 338 (набуття права власності на знахідку), 341 (набуття права власності на бездоглядну домашню тварину) та ст. 343 (набуття права власності на скарб) ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2, починаючи з 27 серпня 2003 року проживає в житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок рахувався за двома власниками: та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - бабою позивачки, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з п.6 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.66р., яка була чинною на час набуття майна спадкодавцем, не підлягало реєстрації, як таке, що розташоване в сільському населеному пункті.

Таким чином, житловий будинок по АДРЕСА_1 є законно збудованим об'єктом нерухомого майна, а її баба, ОСОБА_4, за життя набула права на нього.

Після смерті ОСОБА_4 у вказаному житловому будинку залишився проживати ОСОБА_6 - батько позивачки, оскільки він фактично вступив в володіння та управління житловим будинком та господарськими спорудами, і ніхто, крім нього, на вказане нерухоме майно не претендував, Однак право власності на житловий будинок він на своє ім'я не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько ОСОБА_6 помер.

Позивачка вселилась у вказаний житловий будинок та зареєструвалась у ньому з 27 серпня 2003 року, що стверджується актом про встановлення місця проживання від 28.01.2015 р. (а.с.16).

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_2 добросовісно заволоділа житловим будинком та господарськими спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним майном протягом десяти років, а тому набула право власності на це майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.335, 344 ЦК України,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, позначений на плані КП «ВООБТІ» літ. «А», загальною площею приміщень (розрахованою за формулами розрахунку площ) 89,5 м. кв, загальною площею 71,1 кв.м., житловою 43,7 кв.м., допоміжною 27,4 кв.м., площею літніх приміщень 18,4 кв.м. (який складається з передпокою 1-1 площею 14,7 кв.м., кладової 1-2 площею 6,6 кв.м., вітальні 1-3 площею 17,1 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 8,0 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 18,6 кв.м., коридору 1-6 площею 6,1 кв.м., коридору І площею 5,8 кв.м., кухні II площею 7,7 кв.м., веранди III площею 4,9 кв.м.) 1892 року забудови, вартістю 46351,00 грн., з прибудовою «а», вартістю 16490,00 грн., прибудовою «а1» вартістю 14496,00 грн., прибудовою «а2» вартістю 2339,00 грн. та ґанку вартістю 764,00 грн, житловий будинок, позначений на плані КП «ВООБТІ» літ. «Б», загальною площею приміщень (розрахованою за формулами розрахунку площ) 35,2 м. кв, загальною площею 30,9 кв.м., житловою 30,9 кв.м., площею літніх приміщень 4,3 кв.м (який складається з вітальні 2-1 площею 10,7 кв.м., житлової кімнати 2-2 площею 20,2 кв.м., веранди І площею 4,3 кв.м.) 1970 року забудови, вартістю 19396,00 грн., з прибудовою «б» вартістю 2254,00 грн., та господарських споруд: сараю «В» вартістю 2824,00 грн., сараю «Г» вартістю 536,00 грн., сараю «Д» вартістю 40640,00 грн., хвіртки №1 вартістю 697,00 грн., воріт №2 вартістю 5291,00 грн., огорожі №3 вартістю 10321,00 грн., крану №4 вартістю 1139,00 грн., загальною вартістю 163538,00 грн, які розташовані в АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратушняк І. О.