УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «Провідна»), ОСОБА_4, у якому просив суд стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на його користь 49 500 грн. страхового відшкодування, а також 600 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження та суму судового збору; стягнути з ОСОБА_4 на його користь 500 грн. матеріального збитку у вигляді франшизи.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 8 жовтня 2013 року о 8 год. 10 хв. на пр. Правди в м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджений належний йому автомобіль марки «Міцубісі Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_1. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових підтверджено висновком експертного дослідження та становить 38 606 грн. 22 коп. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_4, який керував автомобілем марки «Міцубісі Галант», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Оскільки відповідальність ОСОБА_4 згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована ПрАТ «СК «Провідна», він звернувся до страховика за відшкодуванням завданої шкоди. Однак, незважаючи на те, що строк 90 днів з дня подачі заяви про виплату страхового відшкодування минув, відповідач так і не прийняв рішення про страхове відшкодування чи відмову у виплаті.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 50 100 грн., з яких страхове відшкодування - 49 500 грн., витрати пов'язані з проведенням автотоварознавчого дослідження 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму франшизи в розмірі 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Провідна» просить скасувати судові рішення в частині стягнення збитків із страхової компанії на користь ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 8 жовтня 2013 року о 8 год. 10 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Міцубісі Галант», реєстраційний номер НОМЕР_2 в м. Дніпропетровську по пр. Правди з боку вул. Воронежської, в напрямку вул. Совхозної, де в районі будинку № 145, виконуючи поворот ліворуч на вул. Радищева, не переконався в безпеці свого маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Міцубісі Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався ліворуч у попутному напрямку.

ОСОБА_4 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, та постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 24).

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 8 квітня 2013 року.

8 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою - повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування, яка сталася за участю застрахованого автомобіля, однак рішення про виплату чи відмову у виплаті такого відшкодування у порушення ст. 36.2 Закону страховиком не приймалася.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач як законний володілець транспортного засобу, який було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди, має право на відшкодування шкоди, завданої з вини відповідача, страховою компанією, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами. При цьому суди зазначили, що розмір збитків, спричинених позивачу пошкодженням його автомобіля, має бути розраховано з прив'язкою до курсу Євро станом на час подання зазначеного позову.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

У відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) та ст. 1194 ЦК України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 9 Закону встановлено, що страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах обов'язкового ліміту відповідальності страховика.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 8 квітня 2013 року ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 50 тис. грн.

Матеріали справи містять висновок автотоварознавчого дослідження від 30 жовтня 2013 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Міцубісі Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 38 606 грн. 22 коп.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Вирішуючи спір, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України належним чином не оцінили надані позивачем докази, не з'ясували, чи відремонтував ОСОБА_3 свій автомобіль та не врахували, що відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі; не встановили розмір дійсної майнової шкоди, яка підлягає відшкодування згідно з умовами договору страхування та ст. 29 Закону, визначили вартість відновлювального ремонту в розмірі 49 500 грн., розрахувавши його з прив'язкою до курсу Євро на момент розгляду справи. При цьому суди не звернули уваги на те, що Законом не передбачено зміну розміру страхового відшкодування залежно від зміни курсу Євро на момент виплати страхового відшкодування.

Доказів того, що позивачем була витрачена сума на відновлення пошкодженого автомобіля у розмірі 49 500 грн., матеріали справи не містять.

Таким чином є передчасними висновки судів щодо покладення на страхову компанію обов'язку відшкодувати збитки за ремонт автомобіля у розмірі 49 500 грн., які зазнав позивач, відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, оскільки зазначений розмір збитків належними та допустимими доказами (ст. 212 ЦПК України) не підтверджений, ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим.

Крім того, в апеляційній скарзі страхова компанія посилалася на п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Однак апеляційний суд оцінки цим доводам апеляційної скарги на надав.

З огляду на викладене ухвалені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», а справа - передачі в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3. суми франшизи у розмірі 500 грн. не оскаржуються, а тому в силу ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік