Ухвала

іменем україни

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що 11 травня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_3 укладено договір № 63/ФКВ-07, згідно з умовами якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 27 000 доларів США зі сплатою 14,2 % річних за користування кредитом, строком до 10 травня 2012 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 11 травня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 63/Zфпор-07, згідно з умовами яких остання зобов'язалася відповідати за належне виконання позичальником умов кредитного договору. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України (далі - НБУ) укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ. У зв'язку з належним виконанням умов кредитного договору станом на 14 серпня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 262 427 грн 53 коп., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ДельтаБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 262 427 грн 53 коп. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30 вересня 2014 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2014 року в частині задоволення позову скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ДельтаБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в позові до ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржувалося та не було предметом перевірки, тому в цій частині судом касаційної інстанції не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що 11 травня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір № 63/ФКВ-07, згідно з умовами якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 27 000 США, зі сплатою 14,2 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 травня 2012 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 11 травня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 63/Zфпор-07

30 червня 2010 року між ТОВ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ТОВ «Дельта Банк», згідно з умовами якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ТОВ «Дельта Банк» у порядку, в обсязі та на умовах визначених цим договором, права вимоги за кредитними договорами та договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед НБУ, внаслідок чого ТОВ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

Внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» прав вимоги до боржників до ТОВ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Пунктом 4.3 договору про передачу активів і кредитних зобов'язань передбачено, що ТОВ «Дельта Банк» у власність переходять (відступаються) права вимоги за зобов'язаннями, в обсязі і на умовах, що існували на момент передачі договорів.

Із додатку № 2 до вказаного вище договору вбачається, що ТОВ «Укрпромбанк» передано ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 63/ФКВ-07 у розмірі 23 549 доларів 58 центів США, що у еквівалентно 186 632 грн 76 коп.

Також судами встановлено, що останній платіж ОСОБА_3 здійснив 16 червня 2010 року.

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ «Дельта Банк» станом на 14 серпня 2013 року, заборгованість за кредитним договором становить 262 427 грн 53 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 20 688 доларів 87 центів США, що еквівалентно 165 366 грн 14 коп., та заборгованості за процентами в розмірі 12 143 долари 30 центів США, що еквівалентно 97 061 грн 40 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 належним чином не виконував свої обов'язки за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед кредитором, що є підставою для стягнення з боржника заборгованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог у частині стягнення заборгованості, що утворилася станом на 04 вересня 2010 року, а в частині стягнення поточної заборгованості суд позбавлений можливості перевірити її дійсний розмір, оскільки банком не надано розрахунку заборгованості з урахуванням ст. 261, ч. 2 ст. 1050 ЦК України та правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України, згідно з ч. 2 якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на вказане уваги не звернув, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, в достатньому обсязі не дослідив умов кредитного договору, додаткового договору та додатку № 2 до цього договору - графіка платежів, що містяться на а. с. 5-13, згідно з якими позичальник зобов'язаний щомісячно до 10 числа включно кожного наступного місяця строку кредитування, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту, та в день остаточного повернення кредиту, здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. 10 ЦПК України повному та всебічному розгляду справи не сприяв, не обговорив питання про можливість призначення у справі експертизи для з'ясування дійсного розміру заборгованості, не надав відповідної правової оцінки доказам на підтвердження заборгованості відповідача, належним чином своє рішення в цій частині не мотивував.

Встановивши, що у ОСОБА_3 існує заборгованість за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 63/ФКВ-0, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в позові, фактично залишивши порушене право кредитора незахищеним.

Ураховуючи те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 11 травня 2007 року, укладеним між останнім та ТОВ «Укрпромбанк», в цій частині підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 вересня 2014 року скасувати в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 11 травня 2007 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик