АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/466/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Іванницького О.Р.
Провадження № 22-ц/789/41/15 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду від 13 листопада 2014 року усправі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансовий дім Позика" про визнання договору недійсним та стягнення коштів ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зборівського районного суду від 13 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

· Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що спірний договір містить усі ознаки пірамідальної схеми, укладений внаслідок ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, що вводить в оману споживача та суперечить вимогам ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому наявні підстави для визнання правочину недійсним.

· В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, пославшись на обставини викладені в ній.

· Представник ТзОВ "Фінансовий дім Позика" не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, відповідає матеріалам справи.

· Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

· В березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 11 грудня 2012 року між сторонами укладено договір № 0003202 з додатками № № 1, 2, предметом якого є отримання грошової позики у сумі 140 000 грн. в строк до 50 календарних днів з дня укладення договору, сплативши гарантійний платіж у сумі 9 800 грн та 98 грн послуг банку, але позику не отримав. Вважає, що діяльність відповідача містить ознаки пірамідальної схеми і вводить споживачів в оману, а укладений правочин вчинений відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики, тому відповідно до ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" просив визнати недійсним договір № 0003202 від 11 грудня 2012 року та стягнути з відповідача на його користь 9 898 грн.

· Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, викладені позивачем у позовній заяві для визнання договору недійсним з моменту його укладення, застосування наслідків недійсності договору не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансовий дім Позика" укладено договір № 0003202 з додатками № № 1, 2, предметом якого є отримання грошової позики у сумі 140 000 грн. в строк до 50 календарних днів з дня укладення договору, сплативши гарантійний платіж у сумі 9 800 грн та 98 грн послуг банку.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 зазначеного договору предметом та метою даного договору є об'єднання зусиль та вкладених коштів сторін, спрямованих на придбання товару або отримання позики, шляхом створення простого товариства у відповідності до 77 ЦК України (загальні положення про спільну діяльність).

Згідно з п. 2.2 ст. 2 договору спільна діяльність сторін здійснюється у відповідності до «Регламенту спільної діяльності», що є додатком № 1 до договору, в якому сторони визначають порядок, етапи та умови спільної діяльності.

Пунктом 2.4 ст. 2 договору передбачено, що відповідач як управитель формує просте товариство, організовує та проводить заходи (збори) з визначення сторони (партнера), якому надається товар/позика згідно регламенту спільної діяльності (додаток до зазначеного договору № 1), здійснює оплату товару, зазначеного в додатку № 2 до цього договору, надає позику, розмір якої зазначено в додатку № 2 до зазначеного договору, та забезпечує передачу у власність товару/позики партнеру згідно зазначеного регламенту, веде бухгалтерський та податковий облік, тимчасово розміщує грошові кошти товариства на своєму поточному рахунку.

Відповідно до п. 9.1 зазначеного договору сторони розуміють значення вживаних термінів, умови цього договору, правові наслідки та підтверджують дійсність намірів, а також те, що договір не є фіктивним або удаваним правочином і спрямований на реальне настання правових наслідків.

З початку і до кінця дії договору простого товариства сторони повинні сплачувати в кожному місяці визначений у додатку № 2 до договору щомісячний платіж, що складається з: частини внеску партнера, яка використовується для оплати товару (надання позики) і розмір якої визначається шляхом ділення вартості товару (розміру позики) на строк договору простого товариства; витрат управителя з організації та функціонування простого товариства (п. 3.1 ст. 3 регламенту спільної діяльності (додаток № 1 до зазначеного договору).

Договір підписаний позивачем без будь-яких застережень, що свідчить про згоду позивача із усіма істотними умовами договору.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч.З, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-XII від 12.05.1991 року забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь - яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять споживача в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання такої продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

Аналіз п. 7 ч. З ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-XII від 12.05.1991 року дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність всіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства.

Таким чином, за системою придбання товарів/позики у ТзОВ "Фінансовий дім "Позика" кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою, отримує товар/позику через механізм, передбачений в Угоді.

Крім цього, за умовами вказаного договору позивач щомісячно сплачує внески за товар/позику, а тому споживач в рамках укладеного договору сплачує за товар/позику, а не за можливість їх отримання (ст. 1 договору № 000202 від 11 грудня 2012 року, ст. 3 додатку № 1 до зазначеного договору).

Враховуючи вищевикладене та виходячи із системного аналізу умов договору та вимог чинного законодавства у вказаній сфері, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні будь-які обставини, які свідчили б про нечесну підприємницьку діяльність, оскільки, як свідчать умови спірної угоди, у групах право на отримання товару/позики має кожен учасник за умови виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Крім цього, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на те, що підставою недійсності спірного договору є недійсність паспорта позивача (не переклеєне фото у паспорті після досягнення ним 45-річного віку) на момент його укладення, оскільки в силу вимог чинного законодавства вказана обставина не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті вимоги, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

При вказаних обставинах, судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі апелянта.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зборівського районного суду від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків