У Х В А Л А

2 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Лященко Н.П., Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Новокаховський рибоводний завод частикових риб» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що він працював рибоводом 1-ї категорії у Державній установі «Новокаховський рибоводний завод частикових риб». Наказом від 18 червня 2014 року його було звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв'язку з відсутністю його 12 червня 2014 року на роботі більше трьох годин без поважних причин.

Вважаючи, що його звільнено з роботи з порушенням законодавства, ОСОБА_4 просив визнати наказ про звільнення його з роботи незаконним, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та кошти на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 лютого 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вказані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду відмовлено.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування зазначених судових рішень у справі й ухвалення нового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, статей 40, 149 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

від 16 квітня 2015 року у справі за позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

від 14 січня 2015 року у справі за позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

від 4 лютого 2015 року у справі за позовом про визнання наказів та рішення незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В ухвалі від 9 лютого 2015 року, щодо якої подана заява про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, які виходили із того, що відсутність позивача на роботі 12 червня 2014 року понад три години підтверджується відповідними доказами, а також не заперечується останнім. Поважність причин відсутності на роботі позивач не довів. Профспілковою організацією надано згоду на звільнення позивача з роботи.

В наданих як приклади ухвалах:

від 16 квітня 2015 року, суд касаційної інстанції залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову про поновлення на роботі, які виходили із того, що підстави для звільнення позивача з роботи відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України відсутні, у зв'язку з відсутністю доказів прогулу.

від 4 лютого 2015 року, суд касаційної інстанції скасував рішення апеляційного суду та залишив в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову про поновлення на роботі, який виходив із того, що хоча позивач залишив своє робоче місце, не попередивши про це керівництво, при цьому він виконував обов'язки, передбачені його посадовою інструкцією. Крім того, судом встановлено, що зазначеними діями позивача роботодавцю шкоди не завдано, на засіданні профспілкового комітету позивач визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненні зазначеного проступку. Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за скоєний проступок було накладено роботодавцем на позивача без повного з'ясування обставин справи та врахування визнання вини позивачем, щирого каяття, його віку, професійних якостей, стажу роботи та відсутності у нього дисциплінарних стягнень.

Порівняння змісту указаних для прикладу ухвал суду касаційної інстанції від 16 квітня 2015 року та від 4 лютого 2015 року зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

З ухвали суду касаційної інстанції від 14 січня 2015 року, наданої як приклад, взагалі не вбачається фактичних обставин, що мають істотне значення для таких справ, що унеможливлює у даному випадку вирішення питання щодо подібності правовідносин і відповідно неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Новокаховський рибоводний завод частикових риб» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:А.Г. Ярема Н.П. Лященко Я.М. Романюк