АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3197/15 Справа № 206/8234/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому посилалися на те, що 23.01.2015 року позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.09.2014 року о 16.30 год. відповідач, керуючи автомобілем «ЗАЗ ТГ 699Р», державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Семафорній в районі перехрестя з вул. Лафарга в м. Дніпропетровськ, порушив правила дорожнього руху, виїхав на пішохідний перехід та скоїв наїзд на сина позивачів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. В результаті ДТП неповнолітньому було спричинено черепно-мозкову травму та струс головного мозку, на стаціонарному лікуванні він перебував з 03.09.2014 року по 10.09.2014 року. Так як йому потребувалась стороння допомога позивач також було видано листок непрацездатності. За період перебування в лікарні позивачами придбавалися ліки за власний рахунок на суму 1088,17 грн. З 11 вересня 2014 року ОСОБА_6 перебував на амбулаторному лікуванні, йому було видано листок непрацездатності на період з 11.09.2014 року по 19.09.2014 року. Оскільки він не міг відвідувати дитячий садок то з 18 вересня 2014 року позивачу було видано довідку про звільнення з роботи, що була закрита 14 листопада 2014 року. Період перебування на довідці про звільнення з роботи їй не оплачувався, а тому вона хоче стягнути з відповідача заробіток за 56 днів у розмірі 4660,30 грн. За час перебування на амбулаторному лікуванні було придбано ліків на суму 203,56 грн. 23.10.2014 року ОСОБА_6 було проведено судово-медичне обстеження за завою вартістю 190,56 грн. Крім того позивачами неслись витрати на транспортування хворого на послуги таксі. Також позивачам було нанесено моральну шкоду. Яку вони оцінюють у розмірі 15000 грн. Позивачі просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача солідарно на користь позивачів суму матеріальних збитків у розмірі 1088,17 грн.; на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5223,86 грн., на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 190,56 грн., стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 - 10000 грн. на користь ОСОБА_4 5000 грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2015 року позовні вимоги задоволені частково: Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 227,24 гривень, на відшкодування моральної шкоди 6000 гривень, на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 190,56 гривень, на відшкодування моральної шкоди 2000 гривень, а також на користь держави судовий збір в сумі 243,6 гривень.

В апеляційній скарзі позивачі ставлять питання про скасування рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі, та просять задовольнити позов у цій частині у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про зміну рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі, та просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, а на користь ОСОБА_3 зменшити стягнуту суму до 1000 гривень.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу позивачів необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу відповідача необхідно відхилити із наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що 03.09.2014 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, автомобіль «ЗАЗ ТГ 699Р» під керуванням водія ОСОБА_5 державний номер «АЕ0349ВТ», в результаті порушення правил дорожнього руху, виїхав на пішохідний перехід та скоїв наїзд на ОСОБА_6, що підтверджується постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2014 року (а.с. 4-5).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №4118 від 23.10.2014 року в результаті ДТП ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, параорбітальної гематоми ліворуч, забоїв та саден скроневої, виличної області ліворуч, верхньої губи, кистей рук, області колінного суглобів та тулубу ліворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що причинили короткочасний розлад здоровя (а.с.11-12).

Вартість судово-медичного дослідження склала 190,56 грн., яка була сплачена позивачем ОСОБА_4 (а.с. 17).

Із 03.09.2014 року до 10.09.2014 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОДКЛ, де отримував ноотропну, симптоматичну терапію (глицин, нообут, нурофен, офтамирин) (а.с.6).

В період із 11.09.2014 року до 14.11.2014 року малолітній ОСОБА_6 знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідками з ДЗ «Відділкова лікарня станції Нижньодніпровськ-Вузол ДП «Придніпровська залізниця» (а.с.7, 10).

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування витрат на лікування малолітнього ОСОБА_6 позивачами були надані чеки з аптек на придбання ліків, однак зазначені чеки суд не визнав доказами, які б підтверджували заявлені позивачами витрати на придбання ліків, оскільки з усіх наданих чеків лише три позиції на загальну суму 227,24 грн. відповідають призначеному лікуванню, у звязку з чим саме в цій сумі суд вважав вимоги обґрунтованими.

За таких обставин, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів суму матеріальної шкоди вартості придбаних ліків, відповідно до здійсненої терапії за призначенням лікаря у розмірі 227,24 грн., а також суму вартості судово-медичного обстеження у розмірі 190,56 грн.

Суд вважав не обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення із відповідача суми середнього заробітку позивача ОСОБА_3 за час догляду за дитиною, оскільки позивачем на надано суду доказів, на підтвердження факту не отримання нею за вказаний період заробітної плати. Крім того, позивач не позбавлена права у встановленому законом порядку оформити листок непрацездатності за вказаний період.

Із цих же підстав, не обґрунтованими суд вважав також і вимоги позивача щодо стягнення витрат на послуги таксі для транспортування дитини.

Що стосується позовних вимог в частини стягнення моральної шкоди, суд вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, відповідно до вимог ст.23 ЦК України.

Суд прийшов до висновку, що внаслідок ДТП позивачам була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в моральних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок спричинення шкоди здоровю їх дитини, втраті особистого часу та зміні звичайного способу життя, але заявлена позивачами сума, на думку суду, є завищеною, у звязку із чим ці вимоги суд задовольнив частково.

Але із висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_3 погодитись не можна, оскільки вони не враховують всіх обставин у справі, наданих доказів, та вимог законодавства.

В судовому засіданні знайшло підтвердження те, що із 03.09.2014 року до 10.09.2014 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОДКЛ, де отримував ноотропну, симптоматичну терапію (гліцин, нообут, нурофен, офтамірін). Із 11.09.2014 року до 14.11.2014 року малолітній ОСОБА_6 знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідками з ДЗ «Відділкова лікарня станції Нижньодніпровськ-Вузол ДП «Придніпровська залізниця» (а.с.6-7, 10). Факт проведення лікування малолітнього ОСОБА_6 підтверджено і висновком експертизи.

Таким чином, ці документи підтверджують лікування потерпілого, проведення лікарських процедур та призначення йому медикаментів (а.с.34-37).

В обґрунтування витрат на лікування малолітнього ОСОБА_6 позивачами були надані фіскальні чеки із медичних установ на придбання ліків (а.с.17-21), які є доказами того, що ліки придбавались на лікування потерпілого, оскільки дата на цих чеках відповідає періоду лікування потерпілого, а також види ліків відповідають призначеному лікуванню.

Але із наданих чеків частину не можна вважати достовірними доказами, оскільки на них нечітко зазначені реквізити, а тому неможливо визначити найменування ліків. Також у деяких чеках зазначено найменування предметів, які не мають відношення до лікування потерпілого. В звязку із чим не враховуються наступні чеки комісія на суму 3 гривні (а.с.17), на суму 55,29 гривень, на суму 26,92 гривень (а.с.18), на суму 41,55 гривень (а.с.19). Також не враховуються прокладки 25,3 гривень, 22,9 гривень (а.с.19,21).

Таким чином, загальна сума затрачених коштів на придбання ліків складає 1154 гривні 55 копійок, яку необхідно стягнути із відповідача.

Відповідно до вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Починаючи із 03.09.2014 року до 14.11.2014 року ОСОБА_6 перебував на лікуванні, що підтверджується довідками з ДЗ «Відділкова лікарня станції Нижньодніпровськ-Вузол ДП «Придніпровська залізниця» (а.с.6-7, 10).

У звязку із чим ОСОБА_3 були видані листки непрацездатності, довідки, які підтверджують звільнення її від роботи із 04.09.2014 року до 15.11.2014 року (а.с.9-10,33,104).

Згідно довідок зарплата ОСОБА_3 за вирахуванням всіх утримань та обовязкових платежів за повні два місяці липень та серпень 2014 року складала 1810,87 гривень та 2023,82 гривень відповідно (а.с.8,111-112). Таким чином її середньомісячний заробіток складав 1917,35 гривень (1810,87 + 2023,82 : 2). А середньоденний заробіток позивачки складав 91,3 гривень (1917,35 гривень : 21 робочий день).

Але враховуючи межі позовних вимог, де позивачка зазначила середньоденний заробіток 80,35 гривень, а також кількість робочих днів із 04.09.2014 року до 15.11.2014 року, який складає 52 робочих дні, а не 56, сума стягнення збитків на її користь буде складати 4178 гривень 20 копійок (80,35 грн. х 52 дні).

Не можуть бути підставою для зміни рішення суду частині відшкодування моральної шкоди на користь позивачів, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що рішення ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі, а саме відсутності доказів спричинення такої шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи у період із 03.09.2014 року до 14.11.2014 року ОСОБА_6 перебував на лікуванні у різних медичних закладах, йому спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Тому доводи позивачів про спричинення їм моральної шкоди підтверджені належними та достовірними доказами. А тому обґрунтованими є висновки суду про те, що внаслідок ДТП моральна шкода виразилась в моральних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок спричинення шкоди здоровю їх дитини, втраті особистого часу та зміні звичайного способу життя.

Визначена судом грошова сума на відшкодування моральної шкоди позивачам не суперечить вимогам ст.ст.23,1167 ЦК України, та враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачів, погіршення здібностей потерпілого, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також тривалий період її спричинення. Визначений розмір відшкодування відповідає вимогам розумності і справедливості.

Таким чином, відповідач не надав суду достовірних та належних доказів, які б спростували факти спричинення моральної шкоди позивачам, а також і визначений судом розмір на відшкодування моральної шкоди, відповідно до вимог ч. 3 ст.10, ст.ст. 11, 60, 131 ЦПК України.

Виходячи з цього, апеляційну скаргу позивачів необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_3, та ухвалити нове рішення в про задоволення її позовних вимог в іншому розмірі, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2015 року скасувати в частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_3.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 1154 гривні 55 копійок, збитки у розмірі 4178 гривень 20 копійок, а всього 5332 ( пять тисяч триста тридцять дві) гривні 75 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: