АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

21 травня 2015 р. Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» - Синельнікова Микити Олексійовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року,

встановила:

позивач у серпні 2014 р. звернувся до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ПрАТ СК «ТАС» страхове відшкодування в сумі 50 000 грн. за договором обов'язкового страхування та 50 000 грн. за договором добровільного страхування, пеню в розмірі 3 302 грн. 74 коп. та 1 015 грн. за прострочення виплати страхового відшкодування за кожним з договорів, три проценти річних - 612 грн. 33 коп. та 834 грн. 25 коп., а з ОСОБА_2 - матеріальну шкоду в розмірі 5 371 грн. 50 коп. посилаючись на те, що страхова компанія не виплатила їй своєчасно страхове відшкодування в сумі 50 000 грн. за кожним з договорів.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року позов було задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ПрАТ СК «ТАС» - Синельніков М.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині вимог до ПрАТ «СК «ТАС» та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При зверненні до суду з даним позовом, позивач зазначала, що відповідач - ПрАТ «СК «ТАС» в порушення умов Договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», укладеного з ОСОБА_2, з вини якого сталась ДТП, відмовив у виплаті страхового відшкодування, в зв'язку з чим просив стягнути 50 000 грн. страхового відшкодування, а також пеню в розмірі 3 302 грн. за період з 04.02.2014 р. та 3% річних в сумі 612 грн. 33 коп. Крім того, позивач просив стягнути страхове відшкодування в сумі 50 000 грн. за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, укладеного між ПрАТ «СК «ТАС» та ОСОБА_2 27.04.2013 р. та пеню 1 015 грн. за період з 12.12.2013 р. та 3% річних в сумі 834 грн. 25 коп.

Оскільки вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля становить 105 371 грн. 50 коп., позивач просила стягнути залишок в сумі 5 371 грн. 50 коп. з ОСОБА_2

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року позов було задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу була застрахована за двома договорами в ПрАТ «СК «ТАС», на користь ОСОБА_1, підлягає стягненню страхове відшкодування в межах ліміту за кожним договором - по 50 000 грн., а залишок суму - 5 371 грн. 50 коп. слід стягнути з ОСОБА_2

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, 15.09.2013 р. на вул. Усенка у м.Києві сталась ДТП за участю автомобілів: марки «Fiat Tempra», держномер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, марки «Honda Accord» держномер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 під керуванням ОСОБА_5 та марки «Mazda6». держномер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_6 Вказана ДТП сталась з вини ОСОБА_2, що було встановлено в постанові судді Дніпровського районного суду м.Києва від 26.09.2013 р.

27.04.2013 р. між ПрАТ «СК «ТАС» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АЕ/1035522.

27.04.2013 р. між ПрАТ «СК «ТАС» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту ДЦВНТ/48 №000103. При цьому від імені страховика уповноваженою особою було зазначено також ОСОБА_2

16.09.2013 р. ОСОБА_6 подав заяву до ПрАТ «СК «ТАС» про виплату страхового відшкодування на підставі Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АЕ/1035522 (а/с113).

05.11.2013 р. ОСОБА_6 подав заяву на виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту ДЦВНТ/48 №000103.

Посилання представника ПрАТ «СК «ТАС» на те, що страховик 19.12.2013 р. подав заяву про вчинення злочину групою осіб у складі: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_1 і тому до завершення кримінального провадження, в якому розглядається дана ДТП, страховик має право не здійснювати страхове відшкодування, є необґрунтованими з наступних підстав.

Як зазначав страховик в своїй заяві до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, йому стало відомо, що ОСОБА_4 отримав від ПрАТ «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування за фактом отриманих ушкоджень, а тому вважає, що ДТП 15.09.2013 р. сфальсифіковано. За вказаною заявою 25.12.2013 р. було відкрито кримінальне провадження.

Однак на даний час належних доказів про те, що ОСОБА_1, яка є власником ушкодженого автомобіля, якимось чином сфальсифікувала матеріли про ДТП, апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому положення п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виключає застосування наслідків прострочення виплати, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У Правовій позиції №113 цс14 Верховного Суду України вказується, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

За таких обставин, судом першої інстанції було правильно стягнуто на користь позивача інфляційні втрати та три відсотки річних за річний строк до дати виплати страхового відшкодування .

Страховий акт від 21.01.2014 р. був складений за заявою про настання страхового випадку від 18.09.2013 р. Представник ПрАТ «СК «ТАС» пояснив в судовому засіданні, що дана ДТП була визнана страховим випадком, оцінка нанесеного збитку ОСОБА_1 була проведена за направленням страхової компанії, огляд транспортного засобу проводився за участі представника страхової компанії і проти визначеного у Звіті про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених ушкодженням транспортного засобу, виготовленому ТОВ «ДЕКРА Експерт» від 17.09.2014 р. в сумі 105 371 грн. 50 коп. представник апелянта не заперечує.

Франшиза за вказаним договором визначена за нульовою ставкою. Тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення страхового відшкодування за Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слід залишити без змін.

Разом з тим, Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 27.04.2013 р. не може створювати юридичних наслідків для сторін, оскільки він є нікчемним в силу ст. 238 ЦК України. Вказаний договір був укладений ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ТАС», від імені якого діяв також ОСОБА_2, зміни до Договору не вносились.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині стягнення страхового відшкодування за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності та в цій частині відмовити в задоволенні вимог до ПрАТ «СК «ТАС», а решту матеріальної шкоди слід стягнути з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» - Синельнікова Микити Олексійовича задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25.12.2014 р. скасувати в частині вирішення вимог за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту вимог до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» і розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 55 371 грн. 50 коп., а також судовий збір в сумі 553 грн. 71 коп.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 539 грн. 15 коп.

В задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту про стягнення страхового відшкодування, пені та трьох відсотків річних відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи:759/11556 /15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2818/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лукяненко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.