Категорія 47 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Вінниця
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М., Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Вінницької міської ради про встановлення земельного сервітуту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.12.2014 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2. звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,1000 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯВ № 705981 від 26 грудня 2006 року. Відповідач ОСОБА_1., яка є власником сусідньої земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, самовільно захопила частину належної позивачу земельної ділянки площею 0.0008 га, встановивши паркан. Із приводу самовільного зайняття частини належної їй земельної ділянки позивач звернулась зі скаргою до Вінницької міської ради. 28 вересня 2012 року заступником директора Департаменту архітектури, містобудування та кадастру О. Бондарчуком був надісланий лист за Д-0І- 28893/5-05-8, з якого вбачається, що за результатами тахеометричної зйомки існуючих меж земельної ділянки вказаного будинковолодіння ОСОБА_2. встановлено факт захоплення частини земельної ділянки, що перебуває у власності позивача площею 0,0008 га. До листа була додана копія плану визначення самовільного захвату земель. На пропозицію щодо добровільного повернення позивачу самовільно зайнятої частини земельної ділянки відповідач відповідає відмовою, що і стало підставою для звернення ОСОБА_2. до суду з вимогами усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_2. ОСОБА_1. у користуванні частиною належної ОСОБА_2. земельної ділянки площею 0, 0008 га, розташованою за вказаною вище адресою, шляхом її зобов'язання повернути ОСОБА_2. частину самовільно зайнятої земельної ділянки, перенісши паркан на межу земельної ділянки, яка визначена у державному акті на право власності на земельну ділянку серії:ЯБ №705981 від 26.12.2006р.

У січні 2014 року ОСОБА_1. звернулась до суду із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що державний акт ОСОБА_2. є незаконним, бо при виготовленні технічної документації для його видачі останньою не було погоджено із ОСОБА_1. меж між земельними ділянками, тому в ОСОБА_1. відсутній як прохід, так і проїзд до її земельної ділянки. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що фактично вона немає можливості проходу та під'їзду до будинку, тому змушена звертатися до суду з даним зустрічним позовом про встановлення сервітуту, оскільки її будинок розташований таким чином, що межує зі всіх сторін з сусідніми земельними ділянками, не маючи самостійного виходу на жодну з вулиць.

Враховуючи змінені ОСОБА_1. позовні вимоги, вона просила суд встановити на її користь безоплатний безстроковий сервітут на земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0072, що належить ОСОБА_2. на підставі державного акту серія ЯБ №705981, яка розташована по АДРЕСА_1 на право проходу, проїзду та влаштування підземного дренажу до земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 відповідно до варіанту 1, визначеному в додатку 2 висновку судової земельно-технічної експертизи, виготовленої ТОВ «Експерно-юридична фірма Соломон» № 234 від 22.09.2014 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_2. та зустрічний позов ОСОБА_1. - задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням у частині задоволених позовних вимог за зустрічним позовом, ОСОБА_2. та її представника ОСОБА_3., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити нове, яким у відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволених вимог за зустрічним позовом, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у їх задоволенні. У іншій частині вказане рішення ніким не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України не підлягає перевірці щодо його законності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині таким вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯВ № 705981 ОСОБА_2. належить земельна ділянка площею 0,100 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 7).

Відповідно до листа Департаменту архітектури містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 28.09.2012 року виїздом на місце 27.09.2012 року представниками департаменту архітектури, містобудування та кадастру спільно з МКП «ВМЦіА» було проведено інструментальне дослідження. По результатам тахеометричної зйомки існуючих меж земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 встановлено факт захоплення частини земельної ділянки, що перебуває у приватній власності ОСОБА_2. відповідно до Державного акту, площею 0,0008 га ( а. с. 4).

Згідно витягу з рішення ВМР від 22.09.2006 року № 381 ОСОБА_2. передано земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 321 кв.м у короткострокову оренду строком на 4 роки 10 місяців під городництво, відповідно до договору оренди. ( а. с. 49)

Відповідно до договору оренди землі від 26.01.2007 року, укладеного між Вінницькою міською радою в особі секретаря ВМР Моргунова С.А. (орендодавцем) та (орендарем) ОСОБА_2., орендарю на підставі Рішення ВМР від 25.06.2006 року №82 передано земельну ділянку загальною площею 0,0321га по АДРЕСА_1 під городництво на 4 роки 10 місяців з моменту прийняття рішення Вінницькою міською радою про надання земельної ділянки в оренду ( а. с. 72-75).

Згідно Додатку 2 до рішення Вінницької міської ради від 01.07.2011 року №339 ОСОБА_2. продовжено термін дії вказаного договору оренди земельної ділянки від 26.01.2007 року строком на 4 роки 10 місяців, відповідно до угоди про продовження терміну ( а. с. 85-86).

Згідно Додатку 1 до рішення Вінницької міської ради від 06.07.2012 року № 858 ОСОБА_2. відмовлено в поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки площею 321 кв.м від 26.01.2007 року у зв'язку з несвоєчасним поданням заяви та необхідністю облаштування дренажної канави для відведення поверхневих вод (земельна ділянка заболочена) із створенням проходу загального користування (а.с. 176-177). Однак, ОСОБА_2. продовжувала сплачувати кошти за оренду землі (а.с. 187-191).

Згідно договору дарування від 01.04.1987 року ОСОБА_4. подарувала ОСОБА_5., яка після одруження змінила своє прізвище на «Бедрій» ( а.с. 52), цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_3 та розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м. (а.с. 47-48).

Приписом асоціації органів самоорганізації населення Вінницької міської ради від 02.07.2012 року №88 ОСОБА_1. зобов'язано привести паркан до належного вигляду (а.с. 145).

На звернення ОСОБА_1. до Департаменту архітектури містобудування та кадастру Вінницької міської ради стосовно проходу до земельної ділянки по АДРЕСА_2 листом від 12.08.2011 року № Б-01-7752/5-05-1 повідомлено, що використання частини суміжної земельної ділянки для створення проходу або проїзду до її земельної ділянки можливо при умові встановленні земельного сервітуту (а.с. 39).

Висновком №234 судової земельно-технічної експертизи від 22.09.2014 року встановлено, що обслуговування домоволодіння АДРЕСА_2 без становлення земельного сервітуту не можливе. На підставі наданих на дослідження документів наявних в матеріалах справи №127/26279/13-ц інвентаризаційної справи № 18662 на домоволодіння АДРЕСА_2 інвентаризаційної справи №13699 на домоволодіння АДРЕСА_1, результатів кадастрової зйомки земельних ділянок розташованих по вул. Г. Мороза наданих ДП «Поділлягеодезкартографія» та на підставі проведеного натурного обстеження об'єктів дослідження, відповідно до положення п.3.22, п. 7.36 ДБН360-92 «Містобудвання, планування та забудова міських та сільських поселень» надати варіанти безстрокового земельного сервітуту, на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_2, для визначення місця проходу і проїзду розміром 9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1,та прилеглій до неї земельній ділянці, власником якої є Вінницька міська раді не представляється за можливе. Відповідно до положення ст.ст. 98, 99 Земельного кодексу України дотриманням вимог п 3.22, н.7.36 ДБН 360-92 «Містобудуванні планування і забудова міських та сільських поселень» на розгляд суду надаються можливі варіанти 1,2 встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2. та прилеглій до неї земельній ділянці, власником якої є Вінницька міська рада для проходу та проїзду на транспортному засобі. Надано 2 варіанти встановлення земельного сервітуту (а.с. 112-123).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1., суд першої інстанції на порушення вимог ст.ст. 202, 203 ЦПК України свій висновок щодо цього позову не мотивував, а лише обмежився посиланням на те, що його слід задовольнити.

Відповідно до статей 98-100 ЗК України власник або землекористувачу земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, інші земельні сервітути. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Він може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі. Встановлення земельного сервітуту, не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею та здійснення способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Позивач повинен довести, з яких причин він не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом встановлено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо земельної ділянки або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не з'ясував, чи мала ОСОБА_1. можливість задовольнити свої потреби щодо вільного доступу до свого будинковолодіння без встановлення сервітуту, та чи мав місце наявний шлях на земельній ділянці ОСОБА_2. для встановлення земельного сервітуту для проїзду.

У дослідницькій частині вказаного висновку експерта встановлено, що вхід до неправитизованої земельної ділянки, на якій розташований будинок ОСОБА_1. АДРЕСА_4, через домоволодіння АДРЕСА_5, по стежці шириною 40-50 см в найвужчому місці.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1. визнала, що будинковолодіння по АДРЕСА_5 належить їй, однак правовстановлюючих документів не надала. Додатково повідомила, що раніше вона користувалась проїздом, який проходив через будинковолодіння ОСОБА_6., що по АДРЕСА_6 (цей проїзд позначено на схематичному плані а.с. 51), але останніх 11 років вона ним не користується, оскільки дана територія приватизована ОСОБА_6., а проїзд ним перекрито.

За загальним правилом, передбаченим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач має довести в суді, що нормальне господарське використання його земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, а задоволення потреб сервітуарія неможливо іншим способом. Однак, ОСОБА_1. не довела, що вона немає можливості забезпечити вільний проїзд до свого будинку № 29 не інакше, як шляхом встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2., враховуючи, що на земельній ділянці ОСОБА_2. відсутня основна умова, передбачена ст. 99 ЗК України, для встановлення сервітуту на право проїзду - наявний шлях.

Що стосується вимоги ОСОБА_1. про встановлення такого сервітуту як право проходу до належної їй земельної ділянки, то з пояснень сторін та матеріалів проведеної експертизи вбачається, що вона користується проходом через земельну ділянку по АДРЕСА_5.

Вимога ОСОБА_1. про встановлення такого сервітуту як влаштування підземного дренажу не підлягає до задоволення, оскільки є похідною від вимог про встановлення сервітутів проходу та проїзду.

Окрім наведеного, суд першої інстанції, задовольнивши зустрічний позов і встановивши безоплатний безстроковий сервітут відповідно до варіанту 1, визначеному в додатку 2 висновку вказаної земельно-технічної експертизи, порушив вимоги ч. 1 ст. 11 ЦПК України, оскільки, фактично встановив сервітут щодо земельної ділянки ОСОБА_2. кадастровий номер :01:029:0072, так і щодо земельної ділянки Вінницької міської ради, що не було предметом позову, чим вийшов за межі позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.12.2014 року в законній силі залишатись не може та підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2., Вінницької міської ради про встановлення земельного сервітуту відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Враховуючи положення ст. 88, ч.4 ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. та ОСОБА_3. судовий збір у розмірі по 121 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 - задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.12.2014 року в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Вінницької міської ради про встановлення земельного сервітуту - скасувати. У задоволенні цього її позову - відмовити.

В іншій частині це рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна гривня 80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна гривня 80 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : В.М. Медяний

В.В. Жданкін