22-ц/775/601/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Топузова Н.М.
Суддя-доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Головного Управління юстиції у Донецькій області Шевченко Наталії Олександрівни за апеляційною скаргою відділу Державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця ВДВС Першотравневого РУЮ Шевченко Н.О. Заявник посилався на те, що державним виконавцем неправомірно було винесено постанову ВП № 46971737 від 25.03.2015р. про відмову у відкритті виконавчого провадження за ухваленим Першотравневим районним судом Донецької області рішенням № 0539/2026/2012 від 15.11.2012р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованості за спожиту електроенергію по акту про порушення ПКЕЕН, з тих підстав, що у рішенні суду відсутній ідентифікаційний номер боржника. Заявник просив визнати такі дії і вказану постанову державного виконавця незаконними та зобов'язати старшого державного виконавця Першотравневого ВДВС Шевченко Н.О. усунути порушення Закону України «Про виконавче провадження» шляхом скасування цієї постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року скаргу ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» задоволено. Визнано незаконними дії старшого державного виконавця ВДВС Першотравневого РУЮ Шевченко Н.О. при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46971737 від 25.03.2015р. з примусового виконання рішення Першотравневого районного суду Донецької області № 0539/2026/2012 від 15.11.2012р. про стягнення з ОСОБА_3 боргу 869,03грн. і судового збору 214,60грн.; визнано незаконною цю постанову ВДВС від 25.03.2015р.; зобов'язано старшого державного виконавця ВДВС Першотравневого РУЮ Шевченко Н.О. усунути допущені порушення Закону України «Про виконавче провадження» шляхом скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46971737 від 25.03.2015р.

В апеляційній скарзі ВДВС Першотравневого РУЮ, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та відмовити ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» у задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ВДВС Першотравневого РУЮ - Матвійчука Д.В., який підтримав доводи скарги, заперечення проти скарги представника ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» - Ватраль О.Д., дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 15.11.2012р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 869,03грн. і витрати по оплаті судового збору в сумі 214,60грн. Індивідуальний ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_3 у виданому судом виконавчому листі не зазначений.

Постановою старшого державного виконавця Першотравневого ВДВС Шевченко Н.О. ВП № 46971737 від 25.03.2015р. ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення № 0539/2026/2012 від 15.11.2012р., у зв'язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не зазначено ідентифікаційний номер боржника.

Задовольняючи скаргу ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" та визнаючи дії державного виконавця незаконними, суд виходив з того, що державним виконавцем ВДВС Першотравневого РУЮ не використані в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені Законом «Про виконавче провадження», що відомості щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податку, можуть бути здобуті в ході виконавчого провадження на вимогу органу виконавчої служби.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 04.07.2012р. N 5037-VI, чинної з 08.08.2012р. і на день набуття чинності судового рішення) у виконавчому документі повинні бути зазначені повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по-батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Тобто, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, судовому наказі, згідно із п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Посилання відділу виконавчої служби в апеляційній скарзі на положення ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам ст. 18 цього Закону, не можна визнати обґрунтованим, і таке посилання є формалізованим, оскільки виконавчий лист (а.с. 34) містить основні його реквізити, передбачені ст. 18 названого Закону: дату і номер ухвалення рішення, за яким видано виконавчий документ, дату набуття рішенням чинності і строк пред'явлення його до виконання, відомості щодо особи боржника: прізвище, ім'я, по-батькові, дату народження та місце проживання, що в достатньому обсязі ідентифікують ОСОБА_3, виконавчий лист підписаний суддею, скріплений гербовою печаткою.

Посилання представника ВДВС в скарзі на безумовну обов'язковість зазначення у рішенні ідентифікаційного номеру боржника в буквальному читанні п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на вищевказані наявні у виконавчому документі суду реквізити, не відповідає такому принципу національного цивільного судочинства як виконуваність рішення суду та прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини у справах, де була встановлена неспроможність державних органів прийняти потрібні міри і вчасно виконати судове рішення (справи «Шмалько проти України», «Чіжов проти України» "Бурдов проти Росії", "Ясіунєнє проти Литви"), де зосереджувалась увага на найважливішій стадії судового процесу - виконанні судового рішення, до чого прагнула сторона, права якої були порушені.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.

В розумінні змісту наведених рішень міжнародної судової інстанції можна вважати, що ухвалення ВДВС Першотравневого РУЮ оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 25.03.2015р. зі стягнення боргу з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звело нанівець положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод людини (995_004) і позбавило цю, одну з основоположних норм, усякого сенсу.

Долучені ВДВС копії рішень, ухвалених в порядку адміністративної юрисдикції, що не стосуються даної конкретної справи, не доводять намагання відділу ДВС вжити всіх передбачених законом дій, спрямованих на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення, хоча б витребування відомостей про ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_3 А між тим, зміст долучених рішень, постановлених в порядку КАСУ, зайвий раз підкреслює можливість органу виконавчої служби отримувати необхідну інформацію, окрім електронного вигляду, також в інший спосіб - шляхом надіслання відповідних вимог, що прямо закріплено в ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Використання судом у змісті мотивувальної частини ухвали положень ч. 2 ст. 103 ЦПК України, що регламентує зміст судового наказу, не впливає на правильність вирішення судом по суті скарги ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" на дії ВДВС.

З урахуванням наведених норм матеріального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця по винесенню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження за відсутності ідентифікаційного номеру боржника і можливість здобуття цих даних в ході виконавчого провадження - є такими, що не відповідають вимогам закону, порушують права стягувача, закріплені в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в нормах національного законодавства - Закону України «Про виконавче провадження». А відтак, зазначена постанова державного виконавця підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не є підставами, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, ст. 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Першотравневого відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції Головного управління юстиції у Донецькій області відхилити.

Ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді