Справа № 2/489/61/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 січня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», третя особа ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 4 лютого 2014 року на вулиці Маршала Василевського в районі перехрестя з вулицею Севастопольська в місті Миколаєві з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «ГАЗ» ПБ 3302 ГАРЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль марки «Оpel», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким він керував на підставі доручення.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ» ПБ 3302 ГАРЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахована в ПАТ УСК «Гарант-Авто».

Внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно висновку автотоваронавчого дослідження від 18.02.2014 року сума матеріального збитку внаслідок пошкодження майна складає 33035 грн. 81 коп..

Посилаючись на те, що страхова компанія відмовляється добровільно відшкодувати шкоду, просив суд стягнути на свою користь з страхової компанії 33035 грн. 81 коп. страхового відшкодування, а також стягнути з відповідача 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля, та 1000 грн. збитків понесених у вигляді витрат на автотоварознавче дослідження.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов. Просили про його задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Відповідач подав до суду письмові заперечення на позов. В запереченнях вказував на те, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у даній справі, оскільки власником пошкодженого автомобіля є інша особа, сума страхового відшкодування є значно нижчою, яку просить стягнути позивач, оскільки пошкоджений транспортний засіб є фізично знищеним. Зазначав також на те, що страхувальник автомобіля «ГАЗ» ОСОБА_4 та водій ОСОБА_3, який спричинив ДТП, повідомлення про ДТП страховій компанії не надали, в зв'язку з чим страхова компанія не змогла перевірити підстави управління ТЗ ОСОБА_3 Посилаючись на ці обставини, а також на те, що завдану шкоду має відшкодовувати третя особа у справі - ОСОБА_3, відповідач просив суд відмовити в позові до страхової компанії.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи судом повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Як визначено ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 р. № 1961-ІV (далі - Закон № 1961-ІV) при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно наданої відповідачем до суду копії Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.09.2013 року № АС/5394057, виданого страховиком - ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» страхувальнику - ОСОБА_4, його цивільно-правова відповідальність застрахована з 11.09.2013 року до 10.09.2014 року, а забезпеченим є автомобіль марки ««ГАЗ» ПБ 3302 ГАРЗ », реєстраційний номер НОМЕР_1.

Судом встановлено, що 4 лютого 2014 року відбулася ДТП за участю ОСОБА_3, який керував автомобілем«ГАЗ» ПБ 3302 ГАРЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_4, та ОСОБА_1, який керував на підставі довіреності автомобілем «Оpel», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_5

Водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем, рухаючись по вулиці Маршала Василевського в районі перехрестя з вулицею Севастопольська в місті Миколаєві при об'їзді перешкоди попереду не впевнився в безпеці свого маневру, не врахував дорожню обстановку, та виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Оpel» під керуванням ОСОБА_1, який рухався в зустрічному напрямку, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.02.2014 року встановлено вину ОСОБА_3 у скоєні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільна правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ» була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.09.2013 року (поліс АС /5394057), з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в 50000 грн., франшиза - 0 грн.

Про настання страхової події позивач повідомив страхову компанію 05.02.2014 року, подавши письмову заяву.

ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» до теперішнього часу не виплатила позивачу страхове відшкодування.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст..9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі.

Згідно п.22.1 ст.22 цього Закону при настанні страхового випадку Страховик, відповідно до його лімітів відповідальності відшкодовує в установленому даним Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну склав 50 000 грн. на одного потерпілого.

В силу ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно звіту № 008/02-14 Про незалежне автотоварознавче дослідження вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу від 18.02.2014 року, розмір ринкової вартості пошкодженого автомобіля марки «Оpel», реєстраційний номер НОМЕР_2, до пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 33035 грн. 81 коп., а вартість відновлювального ремонту складає з урахуванням ступеню зносу 103512 грн. 09 коп.

Суд бере до уваги саме цей висновок, тому що він складений відповідно до Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року спеціалістом атоварознавцем, яким здійснено фотографування пошкоджених частин автомобіля, що відсутньо у дослідженні, яке було представлено страховою компанією до суду.

Статтею 30 Закону № 1961-ІV (в редакції, що діяла на час укладення договору страхуванням відповідачем) передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишення транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ.

За таких обставин та, враховуючи наведені положення Закону, ті обставини, що позивач не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, він погодився з зобов'язуючою пропозицією, наданою ПАТ УСК «Гарант-Авто» про те, що вартість залишків пошкодженого автомобіля складає 12000 грн., йому має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, розмір завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди має становити: 21035 грн. 81 коп. (33035 грн. 81 коп. - 12000 грн.).

Таким чином, враховуючи викладене, з страхової компанії на користь позивача слід стягнути 21035 грн. 81 коп. страхового відшкодування (франшиза - 0 грн.), а також 1000 грн. збитків, понесених у вигляді витрат на автотоварознавче дослідження.

Відповідно до пункту 22.3 ст. 22 Закону 2004 р. № 1961-ІV потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої душевними стражданнями, яких зазнав потерпілий у зв'язку з пошкодженням його майна, страховиком не передбачено.

Що стосується письмових заперечень страхової компанії, то суд вважає їх необґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не є належним позивачем по справі, оскільки право на відшкодування вартості відновлювального ремонту має лише його власник, а володілець пошкодженого автомобілю не має права на відшкодування майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобілю, суперечать нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої власником автомобіля ОСОБА_5, на законних підставах володіє вказаним транспортним засобом.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України).

Речовим правом на чуже майно є володіння (п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України).

Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, тобто не тільки власник, а й володілець майна має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень п.п. 33.1.4. Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, її учасники зобов'язані вжити заходи для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика.

З матеріалів справи вбачається, що позивач своєчасно повідомив ПАТ УСК «Гарант-Авто» про страховий випадок, а саме дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 13 лютого 2012 року.

Більш того, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

В той же час, з наданих до суду страхових матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 05.02.2014 року повідомив страхову компанію про ДТП, що не позбавило можливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до статті 4 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є: 1) страхувальники, 2) інші особи, відповідальність яких застрахована, 3) страховики (МТСБУ), 4) потерпілі.

Пунктом 1.4 статті 1 Закону визначено, що особами, відповідальність яких є застрахованою, є як страхувальник, так і інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Правомірним володінням транспортним засобом є керування ним, в тому числі на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб (пункт 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», далі - Постанова № 4).

З наявної у матеріалах страхової справи довідки № 9344797 про дорожньо-транспортну пригоду УДАІ УМВС України в Миколаївській області від 07.02.2014 року, наданої страховій компанії «Гарант - Авто» вбачається, що ОСОБА_3 керував автомобілем «ГАЗ» ПБ 3302 ГАРЗ на підставі відповідного посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб, маючи поліс обов'язкового страхування цього засобу, тобто ОСОБА_3 правомірно володів забезпеченим транспортним засобом, а тому на період дії договору обов'язкового страхування (поліс № АС/5394057) є особою, відповідальність якої є застрахованою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 21035 грн. 81 коп. страхового відшкодування, 1000 грн. витрат на автотоварознавче дослідження, 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього 22279 (двадцять дві тисячі двісті сімдесят дев'ять) грн. 41 коп.

В іншій частині в позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

.

Суддя Н.А. Спінчевська