Справа № 303/219/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 1 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 1 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ Універсал Банк (далі по тексту - Банк) до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у якому Банк просив визнати недійсними Договір позики грошей, укладений 02 квітня 2014 року між ОСОБА_2, як позикодавцем, та ОСОБА_4, як позичальником, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 352, та Договір іпотеки, укладений 2 квітня 2014 року між ОСОБА_2М та ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання зобов'язань по вказаному договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 356, із застосування реституційних наслідків.

На таке рішення Банк подав апеляційну скаргу. Вважаючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, та посилаючись на ті ж підстави та обставини, якими було обґрунтовано позов, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Апелянт вважає, що Договір позики грошей, укладений між відповідачами, є фіктивним, вчинений без наміру створення правових наслідків, а отже його слід визнати недійсним, і тому слід визнати недійсним і договір іпотеки, укладений в забезпечення виконання зобовязань за договором позики. Банк зазначає, що укладенням оспорюваних договорів порушуються інтереси Банку, оскільки передане ОСОБА_1 в іпотеку майно, згідно договору іпотеки від 4 лютого 2008 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5, було передано в іпотеку Банку в рахунок забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_5

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 рішення суду просив залишити без змін. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились повторно. На адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Банку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які беруть участь у справі, і які розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL1810 від 04 лютого 2008, укладеного між Відкритим акціонерним товариством Універсал Банк та ОСОБА_5 (Позичальник), та додаткових угод до цього договору від 04.02.2008 та від 15.02.2008, Банк зобов'язався надати Позичальнику кредитні послуги у валюті, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, в загальній сумі 260 000 доларів США, з встановленим терміном повернення не пізніше 01 лютого 2033 року (а.с.19-29). В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL1810, 4 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано обєкт незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 93 % загальною площею 683,40 кв. м., що знаходиться за адресою: Мукачівський район, с.Страбичово, вул.Томчанія (Першотравнева) №1, а також земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Мукачівський район, с.Страбичово, вул.Томчанія (Першотравнева) №1, площею 0,18 га., кадастровий № :00:021:0001 (а.с. 8-12).

07 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності, Мукачівським міськрайонним судом було ухвалено рішення, яким визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Мукачівський район, с.Страбичово, вул.Томчанія(Першотравнева)№1, кадастровий № :00:021:0001, та незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою: Мукачівський район, с.Страбичово, вул.Томчанія (Першотравнева) №1; зобов'язано КП Мукачівське МБТІ та ЕО зареєструвати на ім'я ОСОБА_6 право власності на незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою; зобов'язано органи нотаріату та органи Державної виконавчої служби вилучити з-під арешту та заборон (вилучити реєстрацію про накладення заборони та реєстрацію іпотеки на об'єкти нерухомості) зазначене нерухоме майно - земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок у с.Страбичово, вул.Томчанія (Першотравнева) №1 Мукачівського району. Розірвано Договір іпотеки від 04 лютого 2008 року, укладений між ВАТ Універсал Банк та ОСОБА_5 (а.с.34-36). У додатковому рішенні Мукачівського міськрайонного суду від 12 травня 2010 року зазначено, що у с.Страбичово, вул.Томчанія (Першотравнева) №1 розташовано не незавершений будівництвом будинок, а незавершений готельний комплекс, та відповідні позовні вимоги було задоволено щодо незавершеного готельного комплексу (а.с.37-38). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2011 року зазначене рішення суду першої інстанції від 7 квітня 2010 року - скасовано, а в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку, зобов'язання реєстрації права власності на незавершений будівництвом житловий будинок та зобов'язання вилучення реєстрації про накладення заборони та реєстрації про іпотеку щодо нерухомого майна - відмовлено (а.с.39-42).

Проте, 27 травня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений Договір купівлі - продажу, згідно якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купив об'єкт незавершеного будівництвом готельного комплексу готовністю 51 %, загальна вартість якого становила - 481 119 грн., також в даному Договорі сторони погодили, що земельна ділянка, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, готовністю 51%, є власністю Продавця, з кадастровим номером :00:021:0001, яку Продавець зобов'язався продати Покупцю та оформити договір купівлі - продажу протягом одного місяця з дня підписання цього Договору (а.с. 43-44).

Відповідно до Договору купівлі - продажу обєкта незавершеного будівництва від 25 листопада 2010 року, ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купив, обєкт незавершеного будівництва готельного комплексу, готовністю 51,0%, що розташований за адресою: с.Страбичово, вул. Томчанія М. (вул. Першотравнева) буд.1 Мукачівського району Закарпатської області (45-46).

23 лютого 2011 року Мукачівським міськрайонним судом по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 було ухвалено рішення, яким: визнано за ОСОБА_4 право власності на обєкт незавершеного будівництва готельного комплексу, готовністю 51 % розташованого в с.Страбичево, вул. Томчанія М., 1, Мукачівського району, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_8 в ТзОВ Мукачівське РБТІ та ЕО 21 січня 2011 року, реєстраційний № 19871942, та на земельну ділянку площею 0,1800 га., призначену для здійснення комерційної діяльності, розташовану в с.Страбичево, вул. Томчанія М., 1, Мукачівського району, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_8 відповідно до Державного Акту на право власності на земельну ділянку від 10 грудня 2010 року в рахунок погашення заборгованості по позиці від 10 листопада 2010 року в сумі 800 000 грн. Дане рішення набрало законної сили (а.с.47-49).

02 квітня 2014 року між ОСОБА_4, як позичальником, та ОСОБА_2, як позикодавцем, було укладено Договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 352, згідно якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність 1200000 грн., що еквівалентно 100000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору, а позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику в строк до 2 квітня 2034 року (а.с.30-31). В якості забезпечення виконання зобов'язань по даному договору позики, між ОСОБА_2М та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки, предметом якого є обєкт незавершеного будівництва, готовністю 51 %, разом з земельною ділянкою для здійснення комерційної діяльності площею 0,1800 га., що знаходиться за адресою в с.Страбичево, вул. Томчанія М. (вулиця Першотравнева), будинок 1, Мукачівського району (а.с.13-18). Договір іпотеки нотаріально посвідчений, зареєстровано в реєстрі за № 356. На вказане у Договорі іпотеки майно накладено заборону відчуження, обтяження зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.50-57).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що судом не знайдено підтвердження фіктивності Договору позики грошей, а сторони правочину забезпечили його виконання шляхом укладення договору іпотеки.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується в повній мірі.

Оспорюючи Договір позики грошей та вважаючи його фіктивним, Банк зазначав, що відсутні докази передачі коштів в розмірі 1200000 грн.; договір не є безвідсотковим, проте жодного посилання на відсоткову ставку у ньому немає та відповідачами не надано доказів, що сплата відсотків проводиться.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За змістом ст. ст. 1046-1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором; договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та є укладеним з моменту передання грошей; позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з врахуванням принципу свободи договору, законом не встановлено обовязку позикодавця надавати позику лише при умові сплати позичальником процентів.

Відповідачі у справі - ОСОБА_2М та ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений Договір позики грошей на умовах, які були ними визначені, і такі умови не суперечать актам цивільного законодавства.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року (справа № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 факт передачі грошей 2 квітня 2014 року підтвердили.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Зважаючи на встановлені судом обставини, фіктивність Договору позики грошей, укладеного між відповідачами 2 квітня 2014 року - не доведено. Крім того, відповідно до ст. 1051 ЦК України право оспорити договір позики у зв'язку з тим, що грошові кошти або речі насправді не були одержані позичальником, з метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця, надається позичальникові. Виходячи з цих положень Цивільного кодексу, Банк не має права оспорювати укладений між відповідачами договір позики через його безгрошовість.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було правомірно відмовлено у визнані недійсним Договору позики грошей.

ОСОБА_1, як власник обєкта нерухомості, в забезпечення виконання зобовязання за Договором позики грошей від 2 квітня 2014 року, уклав із ОСОБА_2 оспорюваний договір іпотеки.

Банк просив визнати недійсним Договір іпотеки, укладений між відповідачами, виходячи з недійсності Договору позики грошей, а також через його невідповідність вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, Банк зазначає, що однією з істотних умов договору іпотеки є посилання на правочин, в якому встановлено основне зобовязання.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», однією з істотних умов договору іпотеки є зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. Як вбачається з п. 1.1 Договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя (ОСОБА_2М.), що витікають з Договору безвідсоткової позики від 2 квітня, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем (ОСОБА_1Є.), за яким іпотекодержатель передав позичальнику кошти в сумі 1200000 грн., що еквівалентно 100000 доларів США, а також додаткових угод, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого позичальник зобовязується перед іпотекодержателем повернути позику у термін до 2 квітня 2034 року. Таким чином, у договорі іпотеки зазначено як зміст, розмір основного зобов'язання, і строк його виконання, так і міститься посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. Зазначення в договорі іпотеки, що він витікає з Договору безвідсоткової позики не змінює суті та змісту правовідносин, які склались між сторонами оспорюваних договорів, і не може біти підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Інших підстав для визнання договору іпотеки недійним Банком не зазначалось.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, судова колегії вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Універсал Банк в і д х и л и т и

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 1 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді