АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 6258 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Ємельянова В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про захист прав споживача та стягнення боргу;

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 05 березня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 05.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Хрещатик» про захист прав споживача та стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ПАТ«КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_2 борг за договорои банківського вкладу в розмірі 130 000,00 грн. та борг за нарахованими процентами в сумі 24 235,41 грн., а всього стягнуто 154 235,41 грн. Стягнуто з ПАТ«КБ «Хрещатик» в доход держави судовий збір у розмірі 1 542,25 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «КБ «Хрещатик» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми ст.ст.64, 66 ЦПК України, не було досліджено належним чином письмові докази, а також не здійснено в цілому дослідження висновку експерта.

Представником Позивача було надано суду у ході судового процесу належним чином завірену копію висновку експерта у кримінальному провадженні з якого чітко вбачається, що Позивачем підписувалися два договори банківського вкладу під одним і тим самим номером (№2220-373276) за однією датою (від 20.06.2013 року) але з різною сумою.

Договір №2220-373276 від 20.06.2013 року на суму 181200,00 грн., який не обліковується на балансі банку і на який посилався Позивач обґрунтовуючи свої вимоги, згідно висновку експерта, підписувався Позивачем. Однак, і договір №2220-373276 від 20.06.2013 року на суму 51 200,00 грн. який обліковується в ОДБ (операційному дні банку) і наявність якого визнається банком також підписувався Позивачем.

Таким чином, складається ситуація коли існують паралельно два договору під одним і тим самим номером але з різною сумою, і обидва підписувалися Позивачем (згідно результатів експертизи). Різниця полягає у лише у тому, що Позивач на підставу своїх вимог посилається на договір із сумою 181200,00 грн., а банк на підставу своїх заперечень на договір на суму на суму 51 200,00 грн.

Однак, дані обставини судом було проігноровано. Судом в повній мірі не здійснено вивчення висновку експерта та не надано йому належної оцінки.

Суд побічно дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що наперед визначену силу має квитанція № 40 від 20 червня 2013 року на суму вкладу 181200 грн., при цьому, наявність іншої квитанції на суму вкладу 51 200 грн. на яку посилається банк судом проігнорована.

Отже, судом в результаті побічного дослідження доказів (висновку експерта) та надання наперед встановленого значення частині висновку експерта було порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

При застосуванні до даних правовідносин статті 1058 Цивільного кодексу України, суд не врахував положення статей 202, 1059 Цивільного кодексу України, а також пункту 8 глави 2 розділу 3 Інструкції про касові операції в банках України. Це призвело до того, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про додержання письмової форми договору банківського вкладу за №2220-373276 від 20.06.2013 року на суму 181200,00 грн.

На квитанції яка була надана Позивачем на підтвердження факту внесення коштів та укладення із Банком договору на суму 181 200, у графі призначення платежу чітко прописано, що призначенням платежу є внесення коштів на депозит за № 222D-373276 від 20.06.2013 року на суму 51 200 грн. Отже, квитанція не відповідає вимогам чинного законодавства, а укладення договору банківського вкладу в розумінні глави 71 ЦК України потребує обов'язкового внесення коштів на рахунок із видачею відповідного касового документу.

Тому, факт отримання коштів Відповідачем не підтверджено належними доказами - документами первинного бухгалтерського обліку господарських операцій банку відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

А отже, враховуючи факт відсутності належним чином оформленого документами про внесення коштів Позивачем у сумі 181 200,00 грн. суд повинен був застосувати до договору на який посилається гр. ОСОБА_5 положення частини 2 статті 1059 Цивільного кодексу України щодо нікчемності правочину.

На виконання вимог статті 1059 Цивільного кодексу України та пункту 5.1. Договору за №222D-373276 від 20.06.2013 року Банком було зараховано на як надходження коштів на депозит суму у розмірі 51 200, 00 грн. підтвердженням чого є квитанція на переказ готівки за № 40 від 20 червня 2013 року.

Отже, Банком додержано вимог законодавства та добросовісно виконано умови договору Банківського вкладу за №222D-373276 від 20.06.2013 року.

Апелянт зазначає, що між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_5 існували договірні правовідносини підставою виникнення яким послужило укладення договору Банківського вкладу на суму 51 200,00 грн. і зобов'язання за яким Банком було виконано у повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача Ємельянов В.Р. підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем - ПАТ "Комерційний Банк "Хрещатик" був укладений договір №2220-373276 банківського вкладу "Оберіг" в національній валюті із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (12 місяців). Вказаним договором визначено, що термін дії договору є з 20.06.2013 року по 20.06.2014 року, процентна ставка на вклад встановлюється в розмірі 17,7% річних і сплата банком процентів здійснюється в кінці терміну вкладу разом з основною сумою вкладу.

Вказані вище умови містяться як в договорі, що був наданий до справи позивачем, так і в договорі, що надала сторона відповідача. Однак, в указаних договорах є єдина розбіжність, це сума вкладу, а саме: в договорі, наданому позивачем, вказана сума вкладу 181200 грн., а в договорі, наданому відповідачем - 51200 грн. Кожен з вказаних екземплярів договору складені на трьох аркушах, підписи позивача на обох екземплярах є лише на третьому аркуші у розділі "Юридичні, поштові та інші реквізити сторін", сума вкладу (різна) є лише на першому аркуші. Екземпляри договорів, надані як позивачем, так і відповідачем, не прошиті і не містять підписів сторін на кожному аркуші.

Для з'ясування питання про суму вкладу судом першої інстанції правомірноприйнято до уваги квитанцію №40 від 20 червня 2013 року, в якій зазначено суму вкладу - 181 200 грн., зараховану на рахунок, відкритий на ім'я позивача згідно договору №2220-373276 банківського вкладу "Оберіг" від 20.06.2013 року. Вказана сума - 181 200 грн., зазначена як цифрами (в графах "сума" та "еквівалент у гривнях"), так і прописом в графі "загальна сума словами", тобто - двічі продубльована. Вказана квитанція містить підписи відповідних працівників банку, два штампи "Київське регіональне відділення ПАТ "КБ "Хрещатик", касир №8, №7. З пояснень представника відповідача підтверджено, що підписи на даній квитанції дійсно належать працівникам їх банку, штампи теж належать банку, вони не оспорюються. Посилання сторони відповідача на те, що в цій квитанції зазначено в графі призначення платежу - "надходження коштів на депозит №222D-373276 від 20.06.2013 на суму 51 200,00 грн. без ПДВ", судом обґрунтовано не взято до уваги як доказ підтвердження саме цієї суми вкладу, оскільки це спростовується зазначеним вище. Судом обґрунтовано враховано і те, що квитанція є фінансовим документом, який є належним, допустимим доказом здійснення фінансової операції, отримання та прийняття грошових коштів і саме ця квитанція була видана банком позивачу після внесення ним грошових коштів за договором до каси банку.

Як пояснив суду позивач, він просто не звернув уваги на ту частину квитанції, де йдеться про призначення платежу, оскільки цей запис вчинено дрібними літерами, а крупними цифрами в квитанції зазначено про те, що він вніс до банку 181200грн. Такі пояснення ОСОБА_2 є логічними та такими, що відповідають дійсності, оскільки запис про призначення платежу дійсно вчинений в квитанції дрібними літерами та цифрами і є складним для читання літньою людиною (ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1)

Крім цього, судом вірно враховано висновки експертів науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 01.12.2014 року № 616/тдд та від 17.12.2014 (року №615/тдд, проведених в рамках кримінального провадження, якими підтверджено справжність підписів бухгалтера ОСОБА_6 і касира ОСОБА_7, які містяться на квитанції №40 від 20.06.2013 року, та підтверджено оригінальність банківських штампів №7 та №8, які також містяться на квитанції №40 від 20.06.2013 року.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги і письмові заперечення сторони відповідача, в яких міститься наступний зміст "...Дані кошти були привласнені невідомими особами, вочевидь колишніми працівниками Київського регіонального відділення. За цимфактом на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002551 у Шевченківському PB МВС України в м.Києві. Після встановлення винних осіб позивач має пред'явити вимоги до них". З даних пояснень слідує, що сторона відповідача фактично погоджується з тим, що кошти в сумі 130000 грн. можливо були привласнені колишніми працівниками банку.

Суд першої інстанції дійсно не міг погодитися з тим, що повернення коштів ОСОБА_2 має відбуватися після завершення кримінального провадження і саме особами, які будуть визнані винними, оскільки позивач укладав договір банківського вкладу не з фізичними особами, а з юридичною особою - ПАТ "КБ "Хрещатик" і саме дана юридична особа має повернути вклад позивачу та сплатити всі відсотки по ньому. Крім того,після здійснення стороною договору - банком виплати позивачу, банк, після встановлення винних осіб в рамках кримінального провадження, матиме можливість звернутися до них з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди..

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що квитанція №40 від 20.06.2013 року не відповідає вимогам чинного законодавства, складена з порушеннями, оскільки з даної квитанції вбачається, що всі необхідні реквізити, дані заповнені, а той факт, що в квитанції є різна інформація по сумі вкладу (в графі "призначення платежу"), є порушеннями саме сторони відповідача, оскільки позивач ніякого відношення не має до оформлення квитанції. Крім цього, сума вкладу є та, яка зазначається у відповідних графах - "сума", "еквівалент у гривнях", "загальна сума у словами", а не в графі "призначення платежу".

Відповідно до ст.ст. 1058, 1060, 1061 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) вбо для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмові формі. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Враховуючи викладене, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обгрнунтованими тапідлягають задоволенню. На користь позивача відповідачем має бути виплачено суму неповернутого вкладу у розмірі 130 000 грн. та несплачені проценти (на дану суму вкладу), і що становить суму 24 235,41 грн.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: