АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Гайдук В.І., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя та поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 їх із ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, поділити цю квартиру та визнати право власності по ? частці за кожним із них.Сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони із ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, проте припинили подружні стосунки, з березня 2013 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин, тобто фактично їх сім'я розпалася. Питання про розірвання шлюбу вирішуватиметься у іншому провадженні.

Під час шлюбу за спільні кошти вони із ОСОБА_2 купили квартиру АДРЕСА_2, з приводу поділу якої вони не можуть дійти згоди, у звязку з чим він змушений звернутися до суду.

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_3 предявила зустрічну позовну заяву, сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

Просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 в цілому, як за одноосібною власницею, як на майно одного з подружжя, яке набуте нею за час шлюбу, але за кошти, що належали їй особисто. Також, просила розподілити майно набуте за час шлюбу і виділити ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1 та гараж № 226 в Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», розташований по вул. Реконструкцій, 2, в м. Дніпропетровську, а їй виділити двоповерховий будинок в Садовому товаристві «Ізумруд» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району, а в разі незгоди щодо виділення, стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості вказаного майна.

У обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначала, що 08.12.1997 року вона придбала на своє ім'я двокімнатну квартиру АДРЕСА_3. Дана квартира хоча і придбана у шлюбі з ОСОБА_3, однак за її особисті кошти.

Зазначила, що їй, її бабусі - ОСОБА_4 (нині покійній) та спільній з позивачем ОСОБА_3 доньці ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_4. Вказана квартира була ними трьома приватизована та перебувала у їхній спільній власності. Зазначену квартиру ними було продано 10 вересня 1997 року гр. ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу за 7610 грн. Насправді, за продаж вказаної квартири вони утрьох отримали 25000,00 доларів США.

Отримавши гроші від продажу квартири по вул. Пастера в м. Дніпропетровську, вона одразу придбала квартиру по вул. Калиновій за 7500 доларів США, а також третю частину коштів, що були виручені від продажу квартири по вул. Пастера, були витрачені на ремонт придбаної квартири по вул. Калиновій та придбання меблів.

Саме вказаними доводами ОСОБА_2 доводить той факт, що спірна квартира була придбана саме нею та за її особисті кошти.

Також, позивач за зустрічним позовом зазначала, що окрім зазначеної квартири, за час шлюбу вони із відповідачем придбали: 13.06.2008 року - гараж № 226 в Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», розташованому по вул. Реконструкцій, 2, в м. Дніпропетровську, вартістю 10500 доларів США; у 2007 році двоповерховий будинок в СТ «Ізумруд» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району, вартістю 20000,00 доларів США з земельною ділянкою 0,04 га; 05.02.2008 року був придбаний автомобіль НОМЕР_1, вартістю 3000,00 доларів США.

Враховуючи, що в неї в користуванні немає ані автомобіля, ані гаражу, та вона не користується дачним будинком, вважає, що ОСОБА_3 в порядку розподілу спільного майна подружжя повинен їй сплатити половину його вартості, тобто суму в розмірі 134 000,00 грн. від загальної вартості у 268 000 грн.

Позивачка просила, винести рішення яким визнати за нею особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_5, виділити у користування ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1 та гараж № 226 в Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», розташованому по вул. Реконструкцій, 2, в м. Дніпропетровську; виділити їй ОСОБА_2 у користування двоповерховий будинок в садовому товаристві «Ізумруд» або стягнути на її користь грошову компенсацію вартості вказаного майна.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року первісну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнено частково.

Поділено спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру № 38 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, будинок № 84.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя та поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Поділено спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину гаражу № 226, який розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець» за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Реконструкції, 2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину гаражу № 226, який розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець» за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Реконструкції, 2.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на гараж № 226, який розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець» за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Реконструкції, 2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, а її зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 30.05.1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася спільна дитина ОСОБА_5

На підставі договору купівлі-продажу від 08.12.1997 року, укладеного та посвідченого Товарною біржею «Катеринославська», під час перебування у шлюбі із ОСОБА_3, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 спірну квартира АДРЕСА_6. Право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано КП «ДМБТІ» 16.02.1998 року.

Під час шлюбу із ОСОБА_2, ОСОБА_3 також набув у власність нерухоме майно - гараж № 226 в Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець», на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 13.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстровим № 1044. Право власності ОСОБА_3 на вказаний гараж було зареєстровано КП «ДМБТІ» 16.12.2008 року.

Згідно даних Управління ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області станом на 04.04.2014 року за ОСОБА_3 не було зареєстровано транспортних засобів. Автомобіль ЗАЗ-110307, н/з НОМЕР_2, значиться зареєстрованим за гр. ОСОБА_9, як такий, що придбаний з комісійного магазину.

Згідно з довідкою за підписом в.о. голови правління ОК «СТ «Ізумруд» ОСОБА_10 від 18.05.2014 року, гр. ОСОБА_3 дійсно є членом зазначеного садового товариства і користується земельною ділянкою № 501, площею 0,043 га, з 1990 року. Інформації щодо приватизації земельної ділянки та забудов за ОСОБА_3 садове товариство не має.

Доводи апеляційної скарги в частині визнання за ОСОБА_2 права на майно, квартиру АДРЕСА_7 обґрунтовані тим, що згідно до договору купівлі-продажу від 10.09.1997 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, як співвласники продали ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_8 за 7 610,00 грн.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, свідок ОСОБА_6 підтвердила, що дійсно придбавала зазначену квартиру АДРЕСА_9, але не за 7610,00 грн., як це зазначено у договорі купівлі-продажу, а за реальну ринкову вартість такої квартири на той час за 25 000,00 доларів США. Оскільки, вказана квартира була розташована у будинку на перехресті вул. Пастера та пр. Карла Маркса в м. Дніпропетровську, а на той час вона скуповувала подібну нерухомість в центральній частині міста Дніпропетровська з метою подальшого використання у підприємницькій діяльності, то вказана квартира нею і була придбана для ведення бізнесу. У подальшому, у вказаній квартирі АДРЕСА_10 вона розмістила аптеку.

Свідок ОСОБА_11 вказала, що у 1997 році зберігала грошові кошти, які були виручені ОСОБА_2, її донькою та ОСОБА_4 від продажу квартири в центрі міста Дніпропетровська.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі Пленум ВСУ №11 від 21.12.2007р.), здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором.

За ч.1 ст. 71 СК України, майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За встановлених обставин, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ майна, що є їх з відповідачкою ОСОБА_2 спільною сумісною власністю подружжя підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання за сторонами права власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_5 за кожним із них та припинення їх права спільної сумісної власності на цю квартиру.

Доводи апеляційної скарги, що спірна квартира була придбана лише за кошти, що належали ОСОБА_2 особисто не можна взяти уваги.

Оскільки, по-перше, відповідач ОСОБА_2 не була одноособовою власницею квартири АДРЕСА_10, яку згідно до договору купівлі-продажу від 10.09.1997 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, саме як співвласники, продали ОСОБА_6 за 7 610,00 грн., а доказів того, що отримані кошти і саме у розмірі 25000 доларів США, за згодою усіх співвласників були передані лише ОСОБА_2

Крім того, станом на вересень та грудень 1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, з копії трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що на час придбання спірної квартири він працював та відповідно мав дохід, а доказів того, що подружжя у цей період часу не проживало однією сім»єю чи перебували у інших фактичних шлюбних відносинах, не вели спільне господарство, мали роздільні власні бюджети суду не надано.

Також, колегія суддів вважає, судом першої інстанції вірно враховано положення ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України. А тому, доводи апеляційної скарги у цій частині задоволенню не підлягають.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги за зустрічним позовом в частині щодо поділу між сторонами спірного гаража та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину гаражу № 226, який розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець» за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Реконструкції, 2 та за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину вказаного гаражу, припинивши право спільної сумісної власності сторін на це майно.

Так, в ході розгляду справи, судом було встановлено, що гараж № 226, розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець» за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Реконструкції, 2 з 23.01.2013 року перебуває у власності ОСОБА_12, яка сплатила всі необхідні грошові внески за вказаний гараж (а.с.84).

Колегія суддів вважає, що при розгляді зазначеної справи судом першої інстанції у порушення вимог ст. 130 ЦПК України не вирішено питання щодо складу осіб, які братимуть участь у справі. Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права при вирішенні зазначеного спору, що є підставою для скасування рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що не залучення під час розгляду справи у суді першої інстанції, до участі у справі, нового власника майна, яке є спірним, є перешкодою до ухвалення апеляційною інстанцією рішення у цій частині, оскільки, суд апеляційної інстанції позбавлений такого права на стадії апеляційного перегляду справи.

Вищезазначене свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення у вказаній частині. У зв*язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в частині гаражу № 226, який розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець» за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Реконструкції, 2 підлягає скасуванню і в цій частині позовних вимог ухваленню нового рішення про відмову у їх задоволенні,як передчасних.

Однак, посилання апеляційної скарги щодо поділу садового будинку та земельної ділянки в СТ «Ізумруд», а також автомобіля ЗАЗ не можна взяти до уваги, як необґрунтовані. Оскільки, сторонами не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, що свідчили б про належність вказаного майна комусь із сторін, підстави набуття права власності тощо.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, встановлено, що судове рішення у іншій його частині відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в частині гаражу № 226, який розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «Нижньодніпровець» за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Реконструкції, 2 скасувати і в цій частині позовних вимог ухвалити нове рішення про відмову у їх задоволенні.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.І.Гайдук

ОСОБА_13