Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/4898/14
Справа № 22-ц/778/2115/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мануйлова Н.Ю.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Пільщик Л.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі-Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначав, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № 010/17-41/374 від 05.07.2007р., згідно якому Кредитор надав Позичальнику кредит у сумі 100 000 дол. США зі сплатою 12,5% річних зі строком повернення до 04 липня 2017 року. На порушення умов кредитного договору Позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином, з травня 2009 року погашати кредит припинив, внаслідок чого станом на 07 березня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 143 815,55 дол. США, що за курсом НБУ ( 9,3879 грн. за 1 долар США) становить 1 350 126, 04 грн. і складається із: заборгованості за кредитом - 86 401,29 дол. США, що становить 811 126,67 грн.; заборгованість за відсотками - 56 328,29 дол. США, що становить 528 804,35 грн.; пеня по відсотках - 543.49 дол. США, що становить 5 102,26 грн.; пеня по кредиту - 542,48 дол. США, щo становить 5 092,76 грн. Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд на підставі ст.1050 ч.2 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/17-41/374 від 05.07.2007 року, визначена станом на 7 березня 2014 року в загальній сумі 143 815,55 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 350 126 гри. 04 кол., із яких: сума заборгованості за кредитом - 86 401,29 дол. США, щo становить 811 126, 67 грн.; заборгованість по відсотках - 56 328,29 дол. США, що становить 528 804,35 грн.; пеня но відсотках - 543,49 дол. США. що становить 5 102,26 грн.; пеня по кредиту - 542.48 дол. США, що становить 5 092.76 грн. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 3654 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що Банком пропущений строк позовної давності, про застосування його він заявляв у суді першої інстанції, подавши відповідну заяву до ухвалення оскаржуваного рішення.

В засідання апеляційного суду апелянт і його представник тричі не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені завчасно в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів визнала причини неявки апелянта і його представника неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку із наступним.

Встановлено, що 05 липня 2007 року між ВАТ Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №010/17-41/374, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 тис. доларів США з кінцевим терміном погашення 04 липня 2017 року включно зі сплатою 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с.11-14). Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання в повному обсязі у строки, які передбачені цими договорами.

16 січня 2009 року сторони уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою узгодили адаптований графік погашення кредиту і процентів за користування кредитними коштами (а.с.77-80).

Крім вказаного кредитного договору 23 листопада 2007 року сторонами був укладений кредитний договір №014/17-41/601/1 на суму 35 000 США під 13 % річних строком до 22 листопада 2017 року , і договір № 601/3 від 01 квітня 2008 року на суму 20 000 доларів США під 13,5% річних на строк до 22 листопада 2017 року.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором і договором №601/1 30 серпня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно з якими іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності приміщення магазину, загальною площею 299,7 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, і яке належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19 12. 2001 року, а також земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно (а.с. 81-83).

У зв'язку з неналежним виконанням боржниками своїх зобов'язань за кредитними договорами на 07 березня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 143 815,55 дол. США, що за курсом НБУ ( 9,3879 грн. за 1 долар США) становить 1 350 126, 04 грн. і складається із: заборгованості за кредитом - 86 401,29 дол. США, що становить 811 126,67 грн.; заборгованість за відсотками - 56 328,29 дол. США, що становить 528 804,35 грн.; пеня по відсотках - 543.49 дол. США, що становить 5 102,26 грн.; пеня по кредиту - 542,48 дол. США, щo становить 5 092,76 грн. становить (а.с. 7).

18 травня 2009 року Банк направив боржнику досудову вимогу про погашення поточної заборгованості, яка боржником не виконана (а.с.15-16).

У травні 2010 року Банк на підставі ст.39 Закону України «Про іпотеку» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за трьома кредитними договорами в загальній сумі 1 199 801,48 грн., в тому числі і за договором №010/17-41/375 від 05.07.2007 року, сума заборгованості за яким станом на 20 жовтня 2010 року становила 96 819,22 долари США, що складало 772 617 грн. Судовим рішенням від 06.07.2010 року позов Банку задоволено (а.с.88-89, 90-93).

На виконання судового рішення 24 січня 2011 року виданий виконавчий лист (а.с.95).

10 травня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про надання Банком дозволу на добровільне виконання рішення суду і продаж іпотечного майна з метою погашення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за договором №014/17-41/374 від 05.07.2007 року (а.с.96).

13 червня 2012 року за договорами купівлі-продажу ОСОБА_5 продав іпотечне майно - магазин і земельну ділянку, продаж вчинено за 291 200 грн. і 12 800 грн. відповідно (а.с.97-100).

Оскільки виручених від продажу коштів не вистачило на погашення боргу за трьома кредитними договорами, 22 жовтня 2013 року Банк повторно направив ОСОБА_3 вимогу про дострокове погашення заборгованості за договором від 05 липня 2007 року №010/17-41/374 (а.с.101).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитними договорами виникла заборгованість, а тому на користь Банку на підставі ст.1050 ч.2 ЦК України підлягає стягненню вся сума боргу. При цьому доводи ОСОБА_3 щодо спливу позовної давності, про застосування якої він заявив, суд визнав необґрунтованими, дійшовши висновку, що відповідно до п. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

З вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором Банк звернувся до суду в серпні 2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, у разі пред'явлення особою позову, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст.264 ЦК України.)

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Аналіз фактичних обставин свідчить про те, що вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором заявлені Банком з дотриманням строків позовної давності, перебіг якого переривався у травня 2010 року (пред'явлення Банком позову про звернення стягнення на предмет іпотеки) і у червні 2012 року (продаж боржником предмету іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитом), а тому доводи апеляційної скарги про пропуск Банком строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту і за відсотками являються безпідставними.

Разом з тим, як вбачається із доданого до позовної заяви розрахунку, пеня за порушення графіку сплати відсотків і тіла кредиту нарахована Банком за період з 16 березня 2013 року по 6 березня 2014 року (а.с.9-10).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зважаючи на те, що з відповідним позовом Банк звернувся до суду у серпні 2014 року, зі ОСОБА_3 на його користь підлягає стягненню пеня, нарахована за період з серпня 2013 року - до березня 2014 року в загальній сумі 590, 99 доларів США, що за курсом НБУ станом на 7 березня 2014 року (9,3879 грн. за 1 долар США) становить 5 548, 16 грн. Вимоги Банку про стягнення пені, нарахованої до серпня 2013 року задоволенню не підлягають у зв'язку із пропуском спеціального строку позовної давності.

За таких обставин з висновком суду про необґрунтованість заяви про застосування позовної давності щодо нарахованої пені не можна погодитись, тому що він ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для зміни рішення суду першої інстанції являється порушення або неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного оскаржуване рішення підлягає зміні в частині стягнення зі Скрипника пені за кредитним договором. На користь Банку підлягає стягненню пеня за період з серпня 2013 року по 7 березня 2014 року в загальній сумі 5 548, 16 грн.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року по цій справі змінити в частині стягнення пені за відсотками і за кредитом. Стягнути зі ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в АДРЕСА_2, іпн НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пеню за кредитним договором №010/17-41/374 за несплату відсотків і кредитних коштів за період з серпня 2013 року по 6 березня 2014 року в загальній сумі 590,99 доларів США, що за курсом НБУ на день пред'явлення позову - серпень 2014 року становить 5 548, 16 грн..

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: