Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/847/15 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Осоцького І.І.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначало, що 26.06.2007 року між Банком та відповідачем було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 9700 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, в наслідок чого в нього перед банком виникла заборгованість розмір якої станом на 30.05.2014 року становить 37456,66 грн., із яких 6993,70 грн. - за тілом кредиту 28441,21 грн. за процентами, 250 грн. - штраф (фіксована частина) 1771,75 грн. штраф (процентна складова)

Посилаючись на зазначені обставині просило суд, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 37456,66 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 26.06.2007 року на загальну суму 14182,82 грн. із яких 181,64 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13751,21 грн. несплачені проценти, 250 грн. штраф.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 243,60 грн. компенсації судових витрат зі сплати судового збору пропорційно частці задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що укладення договору шляхом подання заяви на отримання кредитних коштів, яка становитиме разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою кредитний договір, не суперечить закону. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України.

За ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 546, 549 ЦК України передбачена можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею).

Судом було встановлено та не оспорено відповідачем, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором, унаслідок чого в нього перед Банком виникла заборгованість, розмір якої станом на 30.05.2014 року становить 37456,66 грн., із яких: 6993,70 грн. - за тілом кредиту, 28441,21 грн. - за процентами, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1771,75 грн. - штраф (процентна складова).

З огляду на положення пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Позаяк строк дії картки не був встановлений при розгляді справи, суд правильно виходив з того, що за п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, останній діє протягом 12 місяців з моменту підписання.

Таким чином, суд вирішуючи спір, правильно виходив з того, що строк дії картки, виданої відповідачу почався в день укладення договору від 26.06.2007 року, і закінчився 26.06.2008 року.

Судом було застосовано строк позовної давності до частини позовних вимог і в цій частині рішення суду ані позивачем ані відповідачем не оскаржене.

Так, суд з посиланням на ст. 256, 257, 267 ЦК дійшов висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Таким чином, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, від 16 квітня 2014 року у справі №6-24 цс 14.

Виходячи з аналізу ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України суд зазначив, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Позаяк із наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник почав порушувати умови кредитного договору уже з грудня 2007 року, а з відповідним позовом до суду Банк звернувся у серпні 2014 року, та зважаючи на те, що умовами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника щомісячно погашати кредит і відсотки у розмірі 7% від залишку кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з урахуванням положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на користь кредитора підлягає стягненню та частина позики, що підлягала сплаті разом з нарахованими процентами, а також несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

У судовому рішенні зазначено з посиланням на відповідні розрахунки як розмір грошових стягнень, так і підстави стягнень, а тому посилання апелянта на відсутність розрахунків не узгоджується з матеріалами справи.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що не доведено отримання відповідачем кредиту та доказів отримання ним грошових сум.

Адже відповідачем не заявлені вимоги про недійсність договору, договір не оспорений, не визнаний не чинним або недійсним.

З огляду на викладене,судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: