Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1900/14-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І.М.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Борисюка Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання правочину нікчемним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати кредитний договір №ZRZ0AE00003978 від 19.06.2007 року, укладений між ним та Житомирським регіональним управлінням закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі ОСОБА_2, нікчемним.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задоволити. На думку апелянта, висновок службової перевірки банку, на який послався суд, та у якому зазначено про наявність довіреності у ОСОБА_2, за відсутності оригіналу останньої, не може бути належним доказом наявності повноважень у представника діяти від імені юридичної особи та вказує на нікчемність правочину. Крім того, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування строків позовної давності до вимог про визнання правочину нікчемним.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 19 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк", який є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк", в особі Житомирського регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк», від імені якого діяв ОСОБА_2, укладено кредитний договір №ZRZ0AE00003978, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 18844,52 доларів США з кінцевим терміном повернення 18 червня 2012 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що станом на 19 червня 2007 року ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання оскаржуваного кредитного договору, оскільки у нього була відсутня довіреність юридичної особи, від імені якої він укладав даний правочин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд послався на висновок служби безпеки банку (а.с. 27-28), у якому було зазначено про наявність станом на 19 червня 2007 року у ОСОБА_2 довіреностей на представництво банку, які за закінченням строку їх дії були відкликані. Крім того, суд як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, зазначив пропуск позивачем строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину є те, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначаючи, що кредитний договір підписаний не уповноваженою особою, позивач фактично оспорює укладений правочин, а тому, враховуючи положення вищевказаних норм закону, підстави для визнання оспорюваного договору нікчемним правочином відсутні.

Вимоги про визнання цього правочину недійсним позивачем не заявлялись, отже, розглядатись не можуть з огляду на приписи ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно з якими суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

За відсутності вимог про визнання правочину недійсним, суд першої інстанції безпідставно вдався до встановлення обставин наявності повноважень у ОСОБА_2 на представництво банку при укладанні вищезазначеної угоди. Крім того, суд за наявності самостійної підстави для відмови у задоволенні позову за недоведеністю у відповідності до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» не повинен був вирішувати питання про застосування строку позовної давності та зазначати про відмову в позові з цих підстав.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені судом першої інстанції підстави для відмови у задоволенні позову є необґрунтованими, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю із зазначених апеляційним судом мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: