Ухвала

іменем україни

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Херсонського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації та державного підприємства «Херсонське лісомисливське господарство» до ОСОБА_1, Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 17 липня 2006 року № 727 «Про припинення права користування земельною ділянкою (вилучення)», від 22 лютого 2007 року № 159 «Про згоду щодо передачі в оренду земельної ділянки для сінокосіння», від 07 червня 2007 року № 548 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду», визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку, за касаційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Херсонський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду в інтересах держави в особі Херсонської обласної державної адміністрації (далі - Херсонська ОДА) та державного підприємства «Херсонське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Херсонське ЛМГ») до ОСОБА_1, Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області (далі - Білозерска РДА) про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Білозерської РДА від 17 липня 2006 року № 727 «Про припинення права користування земельною ділянкою (вилучення)», від 22 лютого 2007 року № 159 «Про згоду щодо передачі в оренду земельної ділянки для сінокосіння», від 07 червня 2007 року № 548 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду», визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку.

Зазначав, що в ході проведення перевірки було встановлено, що розпорядженням голови Білозерської РДА № 727 від 17 липня 2006 року припинено право постійного користування земельною ділянкою Білозерського лісництва ДП «Херсонське ЛМГ» площею 0,7 га, що відносилася до земель лісового фонду та переведено до земель запасу державної власності на території Кізомиської сільської ради.

Розпорядженням голови Білозерської РДА № 159 від 22 лютого 2007 року надано згоду на передачу в оренду вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 для сінокосіння, на підставі якого відповідачем було розроблену технічну документацію із землеустрою щодо передачі йому в оренду цієї земельної ділянки, яка була затверджена розпорядженням голови Білозерської РДА № 548 від 07 червня 2007 року й з ОСОБА_1 було укладено договір оренди спірної земельної ділянки.

Посилаючись на те, що оскаржувані розпорядження винесенні з порушенням норм земельного та лісового законодавства, унаслідок чого відповідачу незаконного було передано спірну земельну ділянку в оренду, прокурор просив позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Херсонської області просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені в справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого повністю погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з безпідставності та недоведеності вимог, оскільки при винесенні оскаржуваних розпоряджень та укладені договору оренди спірної земельної ділянки, Білозерська РДА діяла в межах наданих їй повноважень й відповідно до вимог чинного законодавства.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна, оскільки вони зроблені із неповним з'ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЗК України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

За правилами ч. 4 ст. 142 ЗК України, власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою про що повідомляє органи державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 149 ЗК України передбачено, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Судом установлено, що земельна ділянка, передана в оренду ОСОБА_1, площею 0,7 га (квадрат 33, виділ 4,5) була закріплена за Білозерським лісництвом ДП «Херсонське ЛМГ» та належала до земель лісогосподарського призначення згідно ч. 1 ст. 5 ЛК України.

На підставі розпорядження голови Білозерської РДА від 17 липня 2006 року № 727 «Про припинення права користування земельною ділянкою (вилучення)» припинено право постійного користування Білозерського лісництва ДП «Херсонське ЛМГ» спірною земельною ділянкою площею 0,7 га, що відносилася до земель лісового фонду та переведено до земель запасу державної власності на території Кізомиської сільської ради.

Згідно розпорядженням голови Білозерської РДА № 159 від 22 лютого 2007 року «Про згоду щодо передачі в оренду земельної ділянки для сінокосіння» ОСОБА_1 надано згоду на передачу в оренду вказаної земельної ділянки для сінокосіння.

Розроблену ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо передачі йому в оренду спірної земельної ділянки, затверджено розпорядженням голови Білозерської РДА № 548 від 07 червня 2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» й укладено з відповідачем договір оренди зазначеної земельної ділянки.

Відповідно до листа відділу Держземагенства у Білозерському районі № 01-26/384 від 05 квітня 2013 року, станом на 22 лютого 2007 року спірна земельна ділянка відносилася до категорії земель водного фонду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в ч. 2 ст. 3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ст. 42 ЛК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства. Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. 2 ст. 20 ЗК України).

Згідно з ч. 4 ст. 20 ЗК України, зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Механізм складання та розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на час виникнення спірних правовідносин був визначений Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677.

У п. п. 7−9 зазначеного Порядку було передбачено, що виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обов'язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки. Вимоги до складу, змісту та оформлення проекту відведення земельної ділянки встановлюються нормативно-технічною документацією із землеустрою. Розроблений проект відведення земельної ділянки виконавець подає у випадках, установлених ст. ст. 118 і 123 ЗК України, на погодження відповідній комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, за місцем розташування земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Херсонський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, зазначав, що вилучення спірної земельної ділянки у ДП «Херсонське ЛМГ» було проведено без належної згоди підприємства та без уточнення площі такої земельної ділянки, крім того Білозерська РДА позбавлена повноважень на вилучення такої ділянки.

Вказану земельну ділянку, межі якої у визначеному законом порядку встановлено не було, передано в оренду відповідачу без належного проекту землеустрою, що суперечить вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій». При цьому, відповідачем взагалі не було дотримано порядок зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, яка без відповідного рішення уповноваженого органу з земель лісового фонду була переведена до земель водного фонду.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не з'ясував чи було дотримано визначеного законом порядку при вилученні спірної земельної ділянки у ДП «Херсонське ЛМГ» й чи наділена Білозерська РДА повноваженнями на вилучення таких земель, не перевірив доводів прокурора щодо відсутності проекту землеустрою при вирішенні питання про надання відповідачу в оренду вилученої земельної ділянки, а також щодо безпідставної зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, яка проведена без відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, а відтак дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зазначене залишилося й поза увагою суду апеляційної інстанції.

Усупереч вимогам закону, висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, у порушення вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України, судами обох інстанцій при новому розгляді справи не було враховано висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані попередні судові рішення.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

За таких обставин ухвалені судами рішення не можна визнати законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню з передачею справи новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 грудня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко