АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Усика Г.І., Чобіток А.О.

при секретарі: Дрозд Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою заступника Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Голуба ВіктораФедоровича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7684/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 суму вкладу 6 377,00 доларів США, відсотки за вкладом у розмірі 196,29 доларів США, три проценти річних у розмірі 56,08 доларів США, а всього 6 629,37 доларів США.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 суму вкладу в розмірі 4 162,00 євро, відсотки за вкладом у розмірі 115,91 євро, три проценти річних у розмірі 36,60 євро, а всього 4 314,51 євро.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 2 660,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, заступник Голови Правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Голуб В.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції не було застосовано положення Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ЦК України щодо визначення строковості нарахування відсотків у відповідності до умов договору, оскільки оскаржуваними договорами передбачено інший розмір процентів нарахованих після закінчення строку дії договору. Також зазначає, що оскаржуваними договорами встановлений обов'язок ОСОБА_2 особисто звертатися до відділення банку за отриманням суми вкладу у готівковій формі, проте в матеріалах справи відсутні докази такого звернення останньої до банку. На думку апелянта, задоволення вимог позивача щодо стягнення процентів встановлених договорами та 3 % річних, визначених ст. 625 ЦК України на випадок відсутності визначеної договором процентної ставки, суперечить положенням вказаної норми. Крім того, позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних від суми вкладу у якості відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання задоволені судом в порушення положень п. 5 постанови Правління Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року, які забороняють банку здійснювати виплату у спосіб обраний вкладником у розмірі більшому за суму до 15 000,00 грн. на добу. Зазначає, що апелянт призупинив свою діяльність та діяльність своїх відокремлених підрозділів на території м. Донецька, а тому був позбавлений можливості виконати належним чином власні зобов'язання перед вкладником через обставини, що знаходяться поза межами контролю і впливу банку та не міг перевірити зазначені в позовній заяві обставини належним чином на підставі матеріалів справи з юридичного оформлення рахунків позивача і скористатися наданими йому процесуальними правами у повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що спір вирішений судом правильно.

Особисто ОСОБА_2, а також представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечила явку свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 грудня 2013 року між ОСОБА_2 (вкладник) та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-Заяву № 335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивачка внесла на депозитний рахунок банку кошти в сумі 1270 доларів США на строк до 24 грудня 2014 року з виплатою процентів за ставкою 10,50% річних (а.с.10).

Протягом дії договору позивачка поповнювала вклад, вихідний залишок за вкладом складає 6 377,00 доларів США (а.с.11-14, 23).

Також, встановлено, що 19 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено ще Договір-Заява №335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, згідно умов якого позивачка внесла на депозитний рахунок банку кошти в сумі 600,00 євро на строк до 24 грудня 2014 року з виплатою процентів за ставкою 9,50% річних (а.с.15).

Протягом дії договору позивачка поповнювала вклад і відповідно до виписки по особовому рахунку вихідний залишок за вкладом складає 4 162,00 євро (а.с.16-19, 24).

Пунктом 6 вказаних договорів встановлено, що після закінчення строку визначеного п. 1 договорів вклад повертається вкладникові, а саме 24 грудня 2014 року. При закінченні строку зберігання вкладу банк зобов'язується повернути вкладнику суму вкладу та суму нарахованих процентів у валюті вкладу.

На виконання умов договорів позивачка в день закінчення їх дії 24 грудня 2014 року з дотриманням п.5.2. основних умов подала до Центрального регіонального управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву, в якій просила відмінити функцію авто пролонгації по депозитних договорах (а.с.25,26). Того ж дня до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» представником ОСОБА_2 було подано заяву про виплату коштів по вказаних депозитних договорах готівкою через касу банку (а.с.27, 28).

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Просила стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь: за Договором-Заявою № 335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» суму боргу в розмірі 6 413,36 доларів США, відсотки за користування грошовими коштами за договором за період з 24 грудня 2014 року по 09 квітня 2015 року в розмірі 197,40 доларів США, три відсотки річних за період з 24 грудня 2014 року по 09 квітня 2015 року в розмірі 56,40 доларів США, пеню в розмірі 20 586,89 доларів США; за Договором-Заявою № 335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» суму боргу в розмірі 4 183,47 євро, відсотки за користування грошовими коштами за період з 24 грудня 2014 року по 09 квітня 2015 року в розмірі 116,50 євро, три відсотки річних за період з 24 грудня 2014 року по 09 квітня 2015 року в розмірі 36,80 євро, а також пеню в розмірі 13 428,90 євро.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь суму вкладу 6 377,00 доларів США, відсотки за вкладом у розмірі 196,29 доларів США, три проценти річних у розмірі 56,08 доларів США, а всього 6 629,37 доларів США, а також суму вкладу в розмірі 4 162,00 євро, відсотки за вкладом у розмірі 115,91 євро, три проценти річних у розмірі 36,60 євро, а всього 4 314,51 євро.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Частиною1 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту вказаної норми стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а є способом захисту майнового права, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року №6-39цс13 зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, встановивши, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виконало своїх зобов'язань по поверненню суми вкладу та нарахованих процентів за Договором-Заявою № 335816/17128/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» та Договором-Заявою № 335816/17132/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт», укладеними з ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивачки суми вкладу, процентів за весь час користування коштами та трьох процентів річних за час прострочення виплати відповідних сум на підставі ч. 2 ст. 625, ст. ст. 1058, 1061 ЦК України. Посилання апелянта на те, що задоволення вимог позивача щодо стягнення процентів встановлених договорами та трьох процентів річних, визначених ст. 625 ЦК України, суперечить положенням вказаної норми, є безпідставними.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення положень п. 5 постанови Правління Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року, які забороняють банку здійснювати виплату у спосіб обраний вкладником у розмірі більшому за суму 15 000,00 грн. на добу, оскільки такі положення суперечать змісту ст. 1074 ЦК України, згідно з якою встановлено заборону обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не зверталася особисто до відділення банку за отриманням суми вкладу у готівковій формі, так як умови укладених сторонами договорів не містять заборони на подання такої заяви через свого уповноваженого представника.

Також, ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано відхилив доводи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про те, що банк не може перевірити факт того, що позивачкою не отримувались кошти за вказаними депозитними договорами в м. Донецьку, врахувавши, що ним самим було зазначено, що банк відповідно до Постанови Правління НБУ №466 від 06 серпня 2014 року та розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року №1085-р призупинив свою діяльність та діяльність відокремлених підрозділів на території м. Донецька, а отже не міг видати вказані кошти у тих відділеннях, а також те, що заяви про виплату позивачці коштів за депозитними договорами подавалися саме до Центрального відділення банку в м. Києві.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Голуба ВіктораФедоровича відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Г.І. Усик

А.О.Чобіток