Справа № 299/127/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.,

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 21 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики ,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Виноградівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 24.03.2014 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, за яким вона надала відповідачці у позику грошові кошти в сумі 4 100грн. Договором позики передбачено, що позичальник зобов'язується повернути кошти до 31.12. 2014 року, однак зобовязання за договором не виконано, незважаючи не неодноразові звернення до відповідачки. У зв'язку з наведеним просила стягнути з відповідачки на її користь суму боргу в розмірі 4 100 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики. Позов мотивовано тим, що з 2012 року вона, без укладення трудового договору, працювала в магазині з продажу взуття, який належить ОСОБА_3 У березні 2014 року, після того як у магазині виявлено недостачу речей на суму 4 100грн., відповідачка ОСОБА_3 під впливом примусу та залякування змусила її написати розписку, яку вона написала власноручно, що нібито вона позичила від ОСОБА_3 кошти в розмірі 4100грн. Грошових коштів за договором вона не отримувала. З врахуванням наведеного просила визнати недійсним договір позики.

Дані позови ухвалою суду від 06.04.2015 року об'єднані в одне провадження.

Рішенням Виноградівського районного суду від 21 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 100 гривень боргу за договором позики від 24.03.2014 року та 243,60 грн. судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити, її зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги посилається на те, що судом не встановлено сам факт передання грошових коштів; судом не враховано, що вона перебувала з ОСОБА_3В в трудових відносинах, а також, що розписку вона написала під фізичним та моральним тиском з боку ОСОБА_3 та її членів сімї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 24.03.2014 року ОСОБА_2 власноручно написала та підписала розписку, в якій зазначила, що вона, ОСОБА_2, одержала від ОСОБА_3 у борг 4 100грн. і зобовязалася їх повернути до кінця 2014 року(а.с.4).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

При цьому за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

В даному випадку позивачкою ОСОБА_3 надано розписку підписану відповідачкою ОСОБА_2, з якої вбачається факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 4100 грн. із зобовязанням повернення даної суми до кінця 2014 року.

Наведені обставини повністю спростовують твердження апелянта про те, що судом не встановлено факт передання їй грошових коштів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дана розписка підтверджує факт укладення між сторонами договору позики на суму 4100грн. та обґрунтовано стягнув дану суму з відповідача.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляції про те, судом не враховано, що розписку ОСОБА_2 написала під фізичним та моральним тиском з боку ОСОБА_3 та її членів сімї, оскільки відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 не подано доказів на підтвердження даних обставин і таких матеріали справи не містять. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України).

Не заслуговують на увагу апелянта про те, що вона перебувала з ОСОБА_3В в трудових відносинах, оскільки дані обставини не мають жодного відношення до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір з дотримаманням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді