АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/3709/14-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Юзькова О.Л.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/41/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Махлай Л.Д.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди спричиненої залиттям,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у лютому 2014 року.

Зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. В ніч з 17 на 18 вересня 2012 року, наслідок того що в квартирі №18, яка знаходиться поверхом вище, у ванній кімнаті лопнув перехідник після запірної арматури подачі ХВП на квартиру, відбулося затоплення квартири позивача, у зв'язку з чим їй було завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості збитку, нанесеного житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, вартість матеріального збитку становить 5 867,00 грн.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 5 867 грн. майнової шкоди та судові витрати в розмірі 943 ,60 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом вірно встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.11.1999 року ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1.

В ніч з 17 вересня на 18 вересня 2012 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1.

Згідно акту комісії КП ЖЕК «Золотоустівська» від 18.09.2012 року, причиною залиття зазначено: в квартирі АДРЕСА_4, у ванній кімнаті лопнув перехідник після запірної арматури подачі ХВП на квартиру, що призвело до залиття квартири АДРЕСА_1, про що зафіксовано в журналі ОДС від 17.09.2012 р. за № 22.

При обстежені квартири № 14 встановлено, що в кухні площею 6,1 кв. м. - стеля - водоемульсійне фарбування, на якій спостерігається сліди залиття площею 3,5 кв. м. та відшарування штукатурного шару - 0,2 кв. м.; кімната площею 18,1 кв. м. - стеля водоемульсійне фарбування, на якій спостерігаються сліди залиття площею 1,5 кв. м.; коридор площею 2,7 кв. м. - стеля - водоемульсійне фарбування, на якій спостерігається сліди залиття площею 0,7 кв. м., стіни - шпалери вітчизняного виробництва, на яких виявлено сліди залиття площею 0,8 кв. м.; ванна кімната площею 30 кв. м. - стеля - водоемульсійне фарбування, на якій спостерігається сліди залиття площею 2,0 кв. м., стіни - водоемульсійне фарбування, на яких спостерігається сліди залиття площею - 1,0 кв. м.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості збитку, нанесеного житловим приміщенням квартири №14, загальною площею 44,30 кв. м., розташованої за адресою АДРЕСА_1 від 14.11.2012 року, ринкова вартість збитку з ПДВ становить 5 867,00 грн.

Як вбачається з довідки форми №3 КП ЖЕК «Золотоустівська» в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновків, що Звіт про незалежну оцінку вартості збитку від 14.11.2012 року, на підставі якого позивач просила стягнути матеріальний збиток в розмірі 5 867,00 грн., не може бути належним доказом завдання матеріального шкоди квартирі АДРЕСА_1, внаслідок залиття, що відбулося в ніч з 17 на 18 вересня 2012 року, оскільки зі змісту самого звіту не вбачається за можливе встановити що розмір збитку об'єкту дослідження був завданний саме наслідок залиття в ніч з 17 на 18 вересня 2012 року.

Крім того, пошкодження, зафіксовані членами комісії згідно акту від 18.09.2012 року, не знайшли свого відображення в зазначеному звіті. Зважаючи на недоведеність позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5 867,00 грн., суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Натомість колегія суддів не може повною мірою погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1166 ЦК України встановлено що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З наданих сторонами доказів судом встановлено, що залиття квартири позивача відбулось у зв'язку з тим, що в квартирі АДРЕСА_4,в які проживають відповідачі, у ванній кімнаті лопнув перехідник після запірної арматури подачі ХВП на квартиру.

Відповідно до норм ст.ст. 151,177 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 15, 23 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», на власників квартир покладений обов'язок забезпечувати схоронність жилого приміщення, бережно ставиться до санітарно-технічного, іншого обладнання, проводити за свій рахунок поточний ремонт, своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини відповідачів щодо залиття квартири позивача, всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідачами ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновків що матеріальна шкода була завдана позивачу з вини відповідачів.

Статтею 22 ЦК України встановлено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З метою встановлення розміру матеріальної шкоди, на підставі клопотання позивача, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Згідно висновку експерта КНІСЕ №15742/14-43/ від 18.06.2015 року матеріальна шкода в межах будівельно-технічного дослідження, завдана внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1, яке виникло згідно акту КП ЖЕК «Златоустівська» від 18.09.2012 року, визначається як вартість відновлюваного ремонту з врахуванням зношеності пошкодженого майна, оскільки розмір відшкодування визначається в грошовому виразі та становить 3 811 грн.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду завданну залиттям в розмірі 3 811 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідачів про те, що наявні в матеріалах справи докази, серед яких зокрема акт комісії КП ЖЕК «Золотоустівська» від 18.09.2012 року , викликають сумніви в їх достовірності.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

В даному випадку відповідачі не надали суду доказів, які спростовують вказані у акті про залиття відомості щодо: дат та причин залиття; квартири, у якій відбулося залиття; квартири, з якої відбулося залиття; характеру та обсягу пошкоджень унаслідок залиття.

Невідповідність актів про залиття типовій формі акту про залиття в частині відсутності підписів власників квартир та відсутності висновків і рекомендацій комісії, не може бути прийнята судом у якості підстави вважати викладені у акті відомості недостовірними, а сам акт, який затверджений відповідним чином та завірений печаткою, фальшивим.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі в розмірі 81,20 грн. з кожного та витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 1 148 грн., з кожного.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 червня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди спричиненої залиттям - задовольнити частково.

Стянути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану залиттям, в розмірі 3 811 грн.

Стянути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 81 грн. 20 коп., з кожного.

Стянути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення дослідження в розмірі 1 148 грн., з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: