Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Протасова О. М. ,

при секретарі - Снігур С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Білоцерківська міська рада Київської області, Управління Держземагенства у м.Біла Церква, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з цим позовом та зазначили, що 18.03.2005 р. рішенням №213 Білоцерківська міська рада затвердила виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, у тому числі, ОСОБА_4 площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, та надано в оренду строком на 5 років земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1043 га за цією ж адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, залишивши на їх ім'я заповіт. 05.06.2013 року кожна з них отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді ? частини зазначеного будинку та на ? частину земельної ділянки площею 0,1 га. Земельну ділянку площею 0,1043 га вони продовжують використовувати для вирощування сільськогосподарської продукції, однак 30.06.2014 року на цій ділянці вони помітили невідомих людей, які проводили земельні роботи, демонтувавши межові знаки. Перевіркою, проведеною працівниками міліції, зі слів сусіда, роботи проводив ОСОБА_3, власник земельної ділянки по АДРЕСА_2. Вважаючи свої права порушеними, просили зобов'язати останнього усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1043 га, шляхом монтажу знесених ним межових знаків.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, позивач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала.

Відповідач, зареєстроване місце проживання якого не встановлене, про місце та час розгляду справи повідомлений через оголошення у пресі, у судове засідання не прибув, причину неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не подав.

Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, причину неявки не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не надали.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, на підставі такого.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 того ж Кодексу, обов'язок довести факт наявності прав, свобод чи інтересів, а також їх порушення, невизнання або оспорювання лежить на позивачеві.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачі послались на порушення їх прав як землекористувачів земельної ділянки площею 0,1043 га по АДРЕСА_1, яка знаходиться в оренді.

Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі; право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Таким законом, який передбачає державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки, є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (п.2 ч.1 ст.4 зазначеного Закону).

Однак доказів на підтвердження того, що позивачі набули право оренди земельної ділянки площею 0,1043 га по АДРЕСА_1 на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" чи іншими законами України, або договором оренди землі, та провели державну реєстрацію свого права відповідно до закону позивачі суду не надали.

У своєму позові вони послались на те, що вказана земельна ділянка знаходилась в оренді у ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., залишивши заповіт, згідно з яким все своє майно, а також належні їй речові права заповідала позивачам.

Відповідно до ч.4 ст.93 ЗК України, оренда земельної ділянки може бути короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років.

З рішення Білоцерківської міської ради №213 від 18.03.2005 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,1043 га була передана ОСОБА_4 в оренду строком на 5 років.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого 21.12.2010 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом цих положень та ст.ст.7,31 Закону України "Про оренду землі", після смерті фізичної особи-орендаря право на оренду земельної ділянки переходить до спадкоємців; однак, у разі закінчення строку, на який його було укладено, договір оренди землі припиняється і не входить до складу спадщини.

Доказів того, що договір оренди земельної ділянки площею 0,1043 га був укладений на наступний строк за життя спадкодавця, або ця ділянка передана їй у довгострокову оренду, позивачі суду не надали.

Враховуючи, що позивачі не довели, що право оренди вказаної земельної ділянки входило до речових прав спадкодавця, суд вважає, що вони не довели суду і самого факту наявності у них порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить також з наступного.

Вимагаючи відновити межові знаки, позивачі надали суду акт від 08.08.2013 року про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання встановлених межових знаків.

Між тим, відповідно до термінів, як вони визначені п.п.1.3, 3.1, 3.2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376, межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кожний з яких має номер, що складається з чотирнадцяти символів, які розділяються між собою пунктиром.

Відповідно до вказаної Інструкції, до акту прийомки-передачі межових знаків повинен додаватись список межових знаків.

Однак додаток до акту від 08.08.2013 р. у вигляді списку межових знаків позивачі суду не надали, та ні в позові, ні в поясненнях не вказали, які саме з межових знаків підлягають відновленню, з зазначенням їх номерів та розташування.

Окрім того, не надали позивачі суду і доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_3 порушив їх права.

Як вбачається з позову та пояснень представника позивача, висновок про порушення їх права саме цим відповідачем ґрунтується на словах сусіда ОСОБА_7, який мешкає по АДРЕСА_3.

Згідно з висновком за результатами розгляду звернення гр..ОСОБА_1, постановленого 04.07.2014 р. дільничним інспектором міліції Білоцерківського МВ, при опитуванні ОСОБА_7 останній повідомив, що у сусідньому будинку АДРЕСА_2 відсутня поштова скринька, тому він отримує квитанції за комунальні послуги на ім'я ОСОБА_3, у зв'язку з чим він зробив висновок про проведення земельних робіт саме ним.

Однак, за відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, станом на 13.10.2014 року ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрованим не значиться.

У зв'язку з цим суд вважає твердження позивачів про те, що саме ОСОБА_3 порушив їх права, припущенням, яке, згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказом у справі не є.

На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивачі не довели свої вимоги, а тому у задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212,214,215,223,293-296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Білоцерківська міська рада Київської області, Управління Держземагенства у м.Біла Церква, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Протасова