АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/79/15 Справа № 188/2614/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Полубан М. П. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

09 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивачка звернулася з вищезазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що за час шлюбу вони побудували житловий будинок АДРЕСА_1, ринкова вартість якого становить 160 000 грн., який за спільною згодою зареєстрували на ім'я відповідача. Крім того, за спільні кошти було придбано автомобілі марки «Mercedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, 1999 року випуску, вартістю 100 000 грн., марки «Wolkswagen LT -35», державний номерний знак НОМЕР_2, 2005 року випуску, вартістю 140 000 грн., які відповідач продав без її згоди. На даний час згоди між ними про добровільний поділ майна не досягнуто. Просила визнати частки у спільному сумісному майні подружжя рівними, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частку домоволодіння та автомобілі. Крім того, просила ? частку спірного майна, що становить 200 00 грн., стягнути з відповідача на її користь як грошову компенсацію за її частку в майні подружжя.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково (а.с. 58-60).

Поділено спільне сумісне майно подружжя, визнано за кожним із них право власності на ідеальну 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1, без виділу цих часток в натурі.

У апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким визнати за відповідачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, автомобіль марки «Mercedes - Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, 1999 року випуску, автомобіль марки «Wolkswagen LT -35», державний номерний знак НОМЕР_2, 2005 року випуску, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за її частку спірного майна подружжя в розмірі 200 000 грн.,

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено, що відповідач погоджується з запропонованим варіантом поділу житлового будинку та присудження на її користь грошової компенсації за її частку в майні подружжя, не надано доказів придбання автомобілів марки «Mercedes - Benz», марки «Wolkswagen LT -35» в період шлюбу, тому визнав ідеальні частки подружжя в нерухомому майні без його реального поділу, залишив житловий будинок у спільній частковій власності.

Проте з такими висновками суду в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1995 року до 02 липня 2014 року (а.с.10,102). За час спільного життя подружжя побудувало житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1. На підставі свідоцтва про право власності від 22 грудня 2009 року, виданого виконкомом Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23,24,25 постанови від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що спірний житловий будинок був збудований під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, то такий житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки вимоги про поділ житлового будинку в натурі позивачем не заявлялися, є підстави для визнання за подружжям права власності на ідеальні частки в житловому будинку без його реального поділу та залишення спірного будинку у спільній частковій власності сторін.

Такий висновок не вплинув на законність ухваленого судом рішення і не призводить до порушення прав та інтересів сторін, оскільки при обранні способу поділу майна судом враховувались інші обставини.

При цьому суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, й фактично не вирішив позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - автомобілів, шляхом визнання права власності на 1/2 частку автомобілів марки «Mercedes - Benz» та марки «Wolkswagen LT -35», та стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за її частку автомобілів, які відповідач продав без її згоди.

Під час знаходження справи в апеляційній інстанції було встановлено, що 06 липня 2006 року автомобіль марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3, 1999 року випуску, вантажно-пасажирський був зареєстрований на ім»я ОСОБА_3, а 25 грудня 2013 року він був знятий ним з обліку для реалізації та 25 грудня 2013 року на підставі довідки-рахунку 25 грудня 2013 року був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4. За змістом довідки-рахунку від 25 грудня 2013 року вартість проданого автомобіля марки «Mercedes-Benz» склала 67 192 грн (а.с.96).

22 листопада 2012 року автомобіль марки «Wolkswagen LT-35», державний номерний знак НОМЕР_4, 2005 року випуску був зареєстрований на ім'я ОСОБА_3, 25 грудня 2013 року він був знятий ним з обліку для реалізації та 11 січня 2014 року на підставі довідки-рахунку 08 січня 2014 року був зареєстрований на ім'я ОСОБА_5 За даними довідки-рахунку від 08 січня 2014 року вартість проданого автомобіля марки «Wolkswagen LT-35» склала 60 000 грн (а.с.114).

Отже, оскільки автомобілі була придбані під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, то такі автомобілі є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, у випадку відчуження одним з подружжя спільного майна проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя (абзац 2 пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що наданими позивачкою та дослідженими судом апеляційної інстанції доказами в їх сукупності не дають підстав для визнання права власності на спірні автомобілі в рівних частках за кожним з подружжя, власниками яких на даний час є інші особи, не представляється можливим, оскільки це впливатиме на права та обов'язки нових власників автомобіля, які не залучені до участі у справі, та призведе до порушення їх прав. Разом з тим, вважає можливим врахувати вартість проданого рухомого майна при поділі спільного майна подружжя, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ? частку вартості проданих автомобілів. Наведене вище є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання права власності на автомобілі в рівних частках за кожним з подружжя, та стягнення грошової компенсації за 1/2 частку вартості проданих автомобілів.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на автомобілі в рівних частках по 1 / 2 частки за кожним з подружжя стягнення грошової компенсації за 1 / 2 частку вартості автомобілів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про визнання права власності на автомобілі в рівних частках, по 1 / 2 частки за кожним з подружжя, стягнення грошової компенсації за 1 / 2 частку вартості автомобілів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6) грошову компенсацію в розмірі 1 / 2 частки вартості проданого автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3, 1999 року випуску, жовтого кольору, вантажно-пасажирський в розмірі 33 596 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6) грошову компенсацію в розмірі 1 / 2 частки вартості проданого автомобіля марки «Wolkswagen LT-35», державний номерний знак НОМЕР_4, 2005 року випуску, сірого кольору у розмірі 30 000 гривень.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова