Справа № 370/1161/14 Головуючий у І інстанції Тандир О.В.
Провадження № 22-ц/780/110/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб
Категорія 46 11.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Таргоній Д.О., Приходька К.П.

при секретарі Черепинець А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, Реєстраційна служба Макарівського районного управління юстиції Київської області, про визнання недійсним рішення сільської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач пред»явила в суді названий позов, посилаючись на те, що на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області від 16.07.2013 року вона є власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4 .

Власником іншої половини будинку був її брат ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і спадщину після нього прийняла його дружина відповідач ОСОБА_2

Рішенням Пашківської сільської ради від 13 серпня 2013 року ОСОБА_1 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,125 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Після виготовлення землевпорядною організацією проекту землеустрою управлінням Держземагентства у Макарівському районі Київської області було встановлено, що присвоїти кадастровий номер на вказану земельну ділянку неможливо у зв'язку з накладкою на її земельну ділянку ділянки ОСОБА_5. Площа перетину земельної ділянки на яку претендує позивач із земельною ділянкою ОСОБА_5, становить 64%.

Позивач вважає, що сільська рада не мала права передавати у власність одного із співвласників будинку земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, а мала її передати у спільну часткову власність обох співвласників, а тому рішення Пашківської сільської ради від 12 березня 2004 року про передачу ОСОБА_5 земельної ділянки у власність, а також Державний акт про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,986 га мають бути визнані недійсними.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Зокрема позивач вважає, що суд не врахував того, що будинок не був поділений в натурі, а тому сільська рада не мала права передавати у власність одного лише співвласника будинку земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку. Крім того, не погоджується із висновком суду в тій частині, що права спадкоємця ОСОБА_4 вказаним рішенням сільської ради не були порушені.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16 липня 2013 року за ОСОБА_1, визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року вказане вище рішення суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким за позивачем визнано право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Пашківської сільської ради від 13 серпня 2013 року позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність площею 0,125 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1.

Згідно протоколу № ПП-013 та рішення № РВ-013 Управлінням Держземагентства у Макарівському районі Київської області було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку із перетином земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати із земельною ділянкою ОСОБА_5 (площа перетину становить 64 %).

ОСОБА_5, на праві власності належала земельна ділянка площею 0,986 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,736 га для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ за № 005692, виданого 21 червня 2004 року. Вказаний державний акт ОСОБА_5, був виданий на підставі рішення Пашківської сільської ради від 12 березня 2004 року за №43-7-ХХІУ.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, ОСОБА_5, був власником іншої 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, а також мав право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4, та успадкував 1/6 частину вказаного домоволодіння.

ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкоємцем його майна, яка спадщину прийняла подавши нотаріусу відповідну заяву, є ОСОБА_2 - відповідач у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у даній справі мав довести, що оскаржуваним рішенням сільської ради від 12 березня 2004 року про передачу ОСОБА_5, земельної ділянки площею 0,986 га, були порушені права ОСОБА_4, спадкоємцем якої є позивач, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй на праві власності чи на праві користування земельною ділянкою.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було надано суду жодного доказу належності на праві власності чи на праві користування ОСОБА_4 земельної ділянки, відповідно і не доведено порушення її прав щодо володіння, користування чи розпорядження цією земельною ділянкою, що є безумовною підставою для визнання недійсним оскаржуваного рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судова колегія не погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач вважала, що вона як власник частини житлового будинку має право на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування цієї частини будинку. Оскільки вона не змогла отримати у власність земельну ділянку з підстав знаходження цього житлового будинку на земельній ділянці, яка належала іншій особі, за захистом свого порушеного права на отримання у власність земельної ділянки вона звернулась до суду.

Суд першої інстанції помилково вдався до оцінювання наявності чи відсутності порушень прав спадкодавця ОСОБА_4 приватизацією земельної ділянки ОСОБА_5 Судова колегія погоджується із доводами апелянта в тій частині, що суду необхідно було оцінювати наявність чи відсутність порушень прав позивача ОСОБА_1 внаслідок приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 і не пов»язувати це із правами померлої на той час ОСОБА_4

Право на спадщину у позивача виникло з 1999 року, а саме з часу смерті спадкодавця ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

До спадкових відносин необхідно застосовувати норми чинного на той час ЦК УРСР 1963 року, відповідно до ст. 548 якого прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

При розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції судова колегія встановила, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 10 ЦПК України не роз»яснив позивачу наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій , а саме не роз»яснив що відноситься до предмета доказування в даній справі, якими доказами можуть бути підтверджені певні обставини, положення цивільного процесуального кодексу щодо належності та допустимості доказів. Внаслідок таких процесуальних порушень, які допустив суд першої інстанції, позивач в судовому засіданні не надала суду докази, які б підтверджували розмір присадибної земельної ділянки на час смерті спадкодавця, яка перебувала у користуванні співвласників будинку.

Судова колегія роз»яснила сторонам положення ст. 10 ЦПК України і представник позивача заявила клопотання про долучення до справи нових доказів, які не досліджувались судом першої інстанції, а саме витягів із погосподарської та земельно-шнурової книги, рішень виконавчого комітету Пашківської сільської ради. Судова колегія прийняла ці докази до розгляду.

Із наданих позивачем доказів судова колегія встановила, що будинок був збудований в 1964 році на земельній ділянці площею 0,30 га , яка була виділена ОСОБА_5 рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. 40-річчя Жовтня с.Пашківка Макарівського району Київської області від 14 лютого 1962 року. (а.с.141)

Як вбачається із копії погосподарської книги на домоволодінням АДРЕСА_1, рік побудови 1964, у 1996 році рахувалась земельна ділянка загальною площею 0,45 га, у тому числі - 0,1 га під будівлями, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Записи погосподарської книги за 1997, 1998,1999 роки свідчать, що під будинком та господарськими спорудами знаходилась земельна ділянка площею 0,2 га, загальна площа земельної ділянки, яка знаходилась під будинковолодінням становила 0,45 га.(а.с.136)

Рішенням Пашківської сільської ради № 2 від 26 січня 1999 року оформлено право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 і зобов»язано Макарівському БТІ видати ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.(а.с.131) Свідоцтво про право власності ОСОБА_4 не отримала і померла в червні 1999 року.

Як встановила судова колегія, на час розгляду справи за позивачем зареєстроване право власності на ? частину будинку на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 липня 2013 року. Хоча Апеляційним судом Київської області вказане рішення було скасоване і за ОСОБА_1 було визнано право власності лише на 1/3 частину будинку, поворот виконання рішення допущений не був і реєстрація права власності за позивачем на ? частину будинку не була скасована.

Відповідно до статті 20 ЗК УРСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад.

Відповідно до ст.. 30 ЗК України в редакції 1992 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Відповідно до п.7 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України в редакції 2001 року, який набув чинності з 1 січня 2002 року громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до ч.2 ст. 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Співвласник ? частини будинку ОСОБА_5 безумовно мав право на отримання у власність земельної ділянки якою він користувався для будівництва та обслуговування житлового будинку і у 2004 році і він цим правом скористався, подавши заяву на приватизацію земельної ділянки.

Сільська рада при ухваленні рішення про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, яка знаходилась під будинком і господарськими спорудами не прийняла до уваги тієї обставини, що ОСОБА_5 був власником лише половини його частини, а отже інший співвласник також мав право на отримання земельної ділянки для будівництва та обслуговування цього будинку у власність. Оскільки частки будинку в натурі між співвласниками не визначались і він знаходився у спільній частковій власності, то і земельна ділянка мала передаватись у спільну власність співвласників.

Відповідно до вимог ст. 89 Земельного Кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку належить зокрема співвласникам жилого будинку.

Та обставина, що на час приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 попередній власник половини будинку ОСОБА_4 померла, а її спадкоємець ОСОБА_1 своє право власності на будинок не оформила і до сільської ради із заявами щодо передачі їй у власність земельної ділянки не зверталась, іншої особи, якій мала бути передана разом із ОСОБА_6 земельна ділянка у спільну часткову власність не було встановлено, не давала підстав сільській раді передавати всю земельну ділянку в передбаченому законом розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_5

У відповідності до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок виданого правового акта державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною.

Відповідно до ст. 155 ЗК України, на яку посилався позивач як на підставу позову для визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що права позивача на отримання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у частці, яка б відповідача розміру частки позивача у будинку порушені, а тому вони підлягають захисту в обраний позивачем спосіб.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі ст..ст.548 ЦК УРСР, ст.. 30 ЗК України в редакції 1992 року, ст.ст.118, ч.2 ст. 152, 155 ЗК України, ст.393 ЦК України, керуючись ст..ст. 303,307,309 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним рішення Пашківської сільської ради від 12 березня 2004 року в частині передачі ОСОБА_5 земельної ділянки у власність загальної площею 0,377 га, з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,127 га для ведення особистого селянського господарства та Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_5 від 21 червня 2004 року серія КВ № 005692.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді