Справа № 758/104/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Декаленко В. С.,

при секретарі Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Хомюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , суд,-

В С Т А Н О В И В :
Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, мотивуючи свої вимоги тим, що він є військовослужбовцем Збройних сил України, 30.12.2011 року уклав шлюб з ОСОБА_3 , яка виховувала та утримувала сина ОСОБА_4 , 2004 року народження. Після розірвання першого шлюбу у 2010 році, його дружина та її попередній чоловік дійшли взаємної згоди, що їх спільна дитина буде проживати разом із матір`ю - ОСОБА_3 .

Зазначає, що таким чином, з дати укладання шлюбу, він, його дружина та син дружини ОСОБА_5 проживають разом та є членами однієї сім`ї. При цьому, відповідно до чинного законодавства України, після укладання шлюбу із ОСОБА_6 , він взяв на себе всі обов`язки, щодо виховання та утримання свого пасинка і зазначене виявляється у реальних сімейних відносинах, зокрема спільним проживанням, спільним веденням сімейного бюджету та домашнього господарства, спільними витратами на харчування, купівлею майна для спільного користування, одягу, здійснення медичного обслуговування, витратами на забезпечення навчання дитини у середній школі (яке є платним), закупівлею учбової літератури та посібників, тощо. Крім того, матеріальна допомога ОСОБА_7 з його боку є систематичною, а також постійним та основним джерелом засобів до його існування.

Посилається на те, що з огляду на зазначене, його члени родини користуюся усіма правами, які передбачені чинним законодавством України з соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, стосовно пільг, гарантій, і компенсацій, виплат надбавок та іншої матеріально-фінансової допомоги.

Звертає увагу суду на те, що встановлення факту перебування на його утриманні пасинка ОСОБА_4 необхідно для безоплатного переїзду малолітньої дитини до його нового місця служби, до місця проведення чергової відпустки, відшкодування оплати навчання пасинка у загальноосвітній школі при Посольстві РФ в Угорщині, а також отримання ним надбавки на дитину у розмірі 5 % до норми відшкодування витрат в іноземній валюті.

Зазначає, що підставою для фактичної реалізації та забезпечення зазначених прав є запис відомостей про його пасинка, як про члена сім`ї, у графі 21 особової справи військовослужбовця, проте, командування ВЧ НОМЕР_1 відмовилось вносити дані про його пасинка до особової справи, як члена його сім`ї, посилаючись на недоведеність того що він перебуває на його утриманні та запропонувало встановити зазначений факт в порядку окремого судового провадження.

На підставі вищевикладеного звертається з даною заявою до суду та просить встановити факт перебування ОСОБА_4 на його утриманні з 30.12.2011 року для внесення його даних до особової справи військовослужбовця та забезпечення права безоплатного переїзду пасинка до нового місця його служби, до місця проведення чергової відпустки, відшкодування оплати навчання пасинка у загальноосвітній школі при Посольстві РФ в Угорщині, а також отримання надбавки на дитину, яка перебуває разом з ним у відрядженні та є на його утриманні, у розмірі 5 % до норми відшкодування витрат в іноземній валюті.

В подальшому представником заявника було уточнено вимоги в частині періоду перебування ОСОБА_4 на утриманні заявника згідно яких останній просить встановити факт перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_2 з 04.12.2012 року.

В судовому засіданні представник заявника підтримує уточнені вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не висловив заперечень проти уточнених вимог заявника, вказавши, що заперечень щодо утримання заявником пасинка немає.

Заслухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява доведена та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується представником заінтересованої особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є військовослужбовцем Збройних сил України.

30.12.2011 року між заявником та ОСОБА_8 . Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 1891 (а.с. 6).

В дружини заявника від попереднього шлюбу з ОСОБА_9 є малолітній син, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що об`єктивно підтверджується наданим суду Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 27.07.2010 року та Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 24.06.2005 року (а.с. 5, 7).

22.11.2012 року Наказом Міністерства закордонних справ України № 2937-ос, ОСОБА_2 , військового аташе при посольстві України в Угорщині відряджено з 03.12.2012 року на час довготермінового відрядження до Посольства України в Угорщині. Підстава: Указ Президента України № 918/2008 від 10.10.2008 року, стаття 24 ЗУ «Про дипломатичну службу», Наказ Міністра оборони України № 069Р від 09.08.2012 року (а.с. 25).

Судом встановлено та об`єктивно підтверджується в сукупності всіма матеріалами справи, зокрема і вищезазначеним Наказом Міністерства закордонних справ України, що разом із заявником до Угорщини виїхала його дружина, ОСОБА_6 та пасинок, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вже зазначалося вище, заявник звертаючись із даною заявою до суду мотивує її тим, що його члени родини користуюся усіма правами, які передбачені чинним законодавством України з соціального і правового статусу військовослужбовців та членів їх сімей, стосовно пільг, гарантій, і компенсацій, виплат надбавок та іншої матеріально-фінансової допомоги, зокрема малолітня дитина має право безоплатного переїзду до його місця служби, до місця проведення чергової відпустки, а він має право на відшкодування оплати навчання пасинка у загальноосвітній школі при Посольстві РФ в Угорщині та має право на отримання надбавки на пасинка, як дитини, яка знаходиться з ним за кордоном і перебуває на його утримані в розмірі 5 % до норми відшкодування витрат в іноземній валюті, в той же час командування ВЧ НОМЕР_1 відмовилось вносити дані про його пасинка до особової справи, як члена його сім`ї, посилаючись на недоведеність того що він перебуває на його утриманні.

Представником заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечується факт звернення заявника до командування ВЧ НОМЕР_3 стосовно внесення відомостей про ОСОБА_4 , як про члена його сім`ї, у графу 21 особової справи військовослужбовця та факт відмови в цьому у зв`язку із недоведеністю останнім перебування малолітнього на його утриманні.

Судом встановлено, що чинним цивільним процесуальним законодавством віднесено до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Так пункт другий частини другої статті 234 ЦПК України, визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З системного аналізу зазначених норм ЦПК України в сукупності з іншими нормами чинного законодавства України можна зробити висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Зі змісту статті 256 ЦПК України вбачається, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема перебування фізичної особи на утриманні.

Верховний Суд України в своєму Листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вказав на те, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Суб`єктами звернення до суду із заявами про встановлення факту перебування особи на утриманні можуть бути фізичні особи, в яких на підставі чинного законодавства у разі встановлення факту виникає відповідне право, чи їх представники.

Цей факт може бути встановлений судом у разі відсутності документа про його підтвердження, виданого органами виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, виконкомами сільських і селищних рад, іншими організаціями, чи в разі відмови у його видачі та при одержанні документа, що не підтверджує факт перебування громадянина на утриманні.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що 30.12.2011 року між заявником та ОСОБА_8 , в якої від попереднього шлюбу є малолітній син ОСОБА_5 та який проживав разом з нею, було укладено шлюб.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 03.06.1999 року у справі № 5-рп/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»)», зокрема роз`яснив, що до кола членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Щодо них ознака (вимога) ведення спільного господарства з суб`єктом права на пільги в оплаті користування житлом і комунальними послугами застосовується лише у передбачених законом випадках. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявником після укладення шлюбу із ОСОБА_8 було створено сім`ю, до членів якої, крім дружини, належить також її син від попереднього шлюбу із ОСОБА_9 , малолітній, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він продовжив проживати разом з матір`ю.

Факт проживання малолітнього з матір`ю після укладення нею шлюбу із заявником та до даного часу і як наслідок із самим заявником об`єктивно підтверджується наступними доказами, а саме: Наказом Міністерства закордонних справ України № 2937-ос, згідно якого як вже зазначалося вище, разом із заявником до Угорщини виїхала його дружина, ОСОБА_6 та пасинок, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копіями Дипломатичних паспортів ОСОБА_2 , ОСОБА_6 ; копією документів МЗС Угорщини щодо дозволу на проживання в країні ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ; копією особової справи учня № М/57 учня 1-Г класу ССЗШ № 277 міста Києва Деснянського району, ОСОБА_10 ; відомостями оцінок учня середньої загальноосвітньої школи при посольстві РФ у Угорщині, ОСОБА_10 , які свідчать про те, що останній в ній навчається (а.с. 16-17, 18-24, 25, 26-27, 28-31, 32-33).

Крім того, як вбачається з наданої суду Довідки Посольства України в Угорщині № 61311/920-415 від 24.03.2015 року за підписом Тимчасово повіреного у справах України в ОСОБА_11 , нею підтверджується, що відповідно до Наказу Міністерства закордонних справ України від 22.11.2012 року № 2937-ос, ОСОБА_2 з 03 грудня 2012 року перебуває у довготерміновому відрядженні та виконує обов`язки на посаді військового аташе при Посольстві України в Угорщині. Разом з ним перебувають члени його сім`ї: дружина ОСОБА_6 та пасинок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 та члени його сім`ї проживають разом за адресою:

АДРЕСА_1 визначають, що дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов`язки в сім`ї. Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім`ї. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Судом встановлено, що зважаючи на ту обставину, що дружина заявника не працює, оскільки займається домашнім господарством та не має будь-яких інших доходів, матеріальним забезпеченням їх сім`ї, в тому числі і сина дружини займається саме заявник, ОСОБА_2 , що не суперечить вимогам вищезазначених норм чинного законодавства.

Одним із фактів матеріального забезпечення заявником сина дружини (пасинка), який є членом їх сімї, зокрема є те, що останнім здійснюється оплата за його навчання в Середній загальноосвітній школі з поглибленим вивченням іноземної мови при Посольстві Росії в Угорщині, що об`єктивно підтверджується Звітними фінансовими документами щодо оплати навчання ОСОБА_10 та Довідкою головного бухгалтера Посольства Росії в Угорщині від 23.03.2015 року (а.с. 34-39, 82, 83).

Також факт проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із заявником та його дружиною як на території України так і в Угорщині, а також факт несення заявником витрат по утриманню пасинка, підтвердив також допитаний в судовому засіданні свідок, біологічний батько ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , покази якого не суперечать іншим матеріалам справи та встановленим в судовому засіданні обставинам, а тому суд бере їх до уваги, як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність факту того, що утримання яке надається заявником своєму пасинку ОСОБА_7 є повним, оскільки останній перебуває на повному матеріальному утриманні заявника, і допомога яка ним надається в межах утримання є постійним і основним джерелом засобів до його існування, тобто ОСОБА_5 перебуває на повному утриманні заявника. Сума аліментів, які сплачуються ОСОБА_9 на утримання свого сина ОСОБА_4 є не значною, а тому не може забезпечити той рівень життя, яким живе останній та не зменшує витрат заявника на його утримання, у зв`язку з чим не береться судом до уваги.

Як вже зазначалося вище, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, що вони мають юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; їх встановлення не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення зазначених юридичних фактів.

Судом встановлено, що заявник перед відрядженням до Угорщини звернувся до командування ВЧ НОМЕР_3 стосовно внесення відомостей про ОСОБА_4 , як про члена його сім`ї, у графу 21 особової справи військовослужбовця з метою забезпечення права безоплатного переїзду пасинка до нового місця його служби, до місця проведення чергової відпустки, відшкодування оплати навчання пасинка у загальноосвітній школі при Посольстві РФ в Угорщині, а також отримання надбавки на дитину, яка перебуває разом з ним у відрядженні та є на його утриманні, у розмірі 5 % до норми відшкодування витрат в іноземній валюті, однак отримав відмову у зв`язку із недоведеністю перебування малолітнього на його утриманні.

Статті 1, 1-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначають, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

За приписами статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» члени сімей військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) мають право на безоплатний проїзд залізничним, повітряним, водним та автомобільним (за винятком таксі) транспортом, зокрема від місця проживання до місця проходження військової служби військовослужбовця у зв`язку з його переведенням; до місця проведення відпустки військовослужбовцем в межах України.

Витрати, пов`язані з перевезенням військовослужбовців та членів їх сімей, їх особистого майна залізничним, повітряним, водним і автомобільним (за винятком таксі) транспортом, бронюванням місць у готелях при направленні військовослужбовців у відрядження, відшкодовуються за рахунок коштів Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу зазначених норм ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в сукупності з положеннями Постанова КМ України, від 17.09.1992 року, № 538 «Про Порядок забезпечення безплатного проїзду військовослужбовців і членів їхніх сімей у чергову відпустку, на нове місце служби та перевезення багажу» та іншого чинного законодавства вбачається, що дійсно особи, які віднесені до членів сім`ї військовослужбовця та відомості про яких внесенні до його особової справи як такі, користуються всіма правами визначеними чинним законодавством України із соціального і правового і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, стосовно пільг, гарантій, і компенсацій, виплат надбавок та іншої матеріально-фінансової допомоги.

Крім того, як вже зазначалося вище судом встановлено, що заявник відповідно до Наказу Міністерства закордонних справ України від 22.11.2012 року № 2937-ос, з 03 грудня 2012 року перебуває у довготерміновому відрядженні та виконує обов`язки на посаді військового аташе при Посольстві України в Угорщині, тобто на останнього та членів його сім`ї поширює свої дію ЗУ «Про дипломатичну службу».

В преамбулі ЗУ «Про дипломатичну службу» зазначено, що цей Закон визначає правові засади та порядок організації діяльності дипломатичної служби України як складової частини державної служби, а також особливості правового статусу працівників дипломатичної служби України.

Згідно ст. 29 ЗУ «Про дипломатичну службу» працівник дипломатичної служби користується всіма правами, визначеними в Законі України «Про державну службу». Працівники дипломатичної служби в період довготермінового відрядження користуються привілеями та імунітетами, встановленими для працівників дипломатичної служби відповідно до норм міжнародного права.

За приписами ст. 35 ЗУ «Про дипломатичну службу» працівникам дипломатичної служби можуть встановлюватися надбавки за особливі умови роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також може надаватися матеріальна допомога для розв`язання соціально-побутових питань.

Працівники дипломатичної служби, направлені у довготермінове відрядження, крім заробітної плати, визначеної цією статтею, отримують компенсаційні виплати в іноземній валюті.

Умови оплати праці працівників дипломатичної служби, розміри їх посадових окладів, компенсаційних виплат, надбавок, доплат і матеріальної допомоги, в тому числі надбавок на непрацюючих членів сім`ї працівника закордонної дипломатичної установи України, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що Наказом Міністерства закордонних справ України від 17.12.2006 року № 248 «Про оплату навчання в загальноосвітніх середніх навчальних закладах дітей працівників закордонних дипломатичних установ України», а також додатком до Розпорядження міністра закордонних справ від 16.11.2012 року № 259 «Граничні річні норми оплати навчання в загальноосвітніх середніх навчальних закладах дітей працівників закордонних дипломатичних установ України, направлених у довготермінові відрядження» визначено порядок та розміри компенсації навчання дітей працівників закордонних дипломатичних установ, за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того, Постановою Кабінету міністрів України від 11.01.2006 року «Деякі питання відшкодування витрат в іноземній валюті працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження», працівникам закордонної дипломатичної установи України надано право на отримання надбавки на дитину віком до 18 років, яка знаходиться з ним за кордоном і перебуває на його утриманні, у розмірі 5 % до норми відшкодування витрат в іноземній валюті на місяць.

Зі змісту зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що у випадку перебування разом із працівником закордонної дипломатичної установи України за кордом при його довготерміновому відрядженні дитини віком до 18 років, яка перебуває на його утриманні, державою компенсуються витрати з навчання зазначеної дитини, а також виплачується надбавки у розмірі 5 % до норми відшкодування витрат в іноземній валюті на місяць.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що факт, який просить встановити заявник, дійсно носить юридичний характер, оскільки від його встановлення залежить виникнення певних майнових прав як заявника так і членів його сім`ї, що в свою чергу також підтверджує пояснення представника заявника про мету його встановлення.

Судом встановлено, що заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує вищезазначений факт, оскільки чинним законодавством зважаючи на специфіку правового статусу заявника та перебування його за межами України не передбачено іншого ніж судовий порядок його встановлення.

Крім того, судом не вбачається підстав вважати, що від встановлення зазначеного факту в подальшому може виникнути вирішенням спору про право.

Стаття 235 ЦПК України визначає, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до статті одинадцятої ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги заявника знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 54, 55, 57 СК України, ст.ст. 1, 1-2, 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 29, 35 ЗУ «Про дипломатичну службу», Постанови КМ України, від 17.09.1992 року, № 538 «Про Порядок забезпечення безплатного проїзду військовослужбовців і членів їхніх сімей у чергову відпустку, на нове місце служби та перевезення багажу», Наказу Міністерства закордонних справ України від 17.12.2006 року № 248 «Про оплату навчання в загальноосвітніх середніх навчальних закладах дітей працівників закордонних дипломатичних установ України», Додатку до Розпорядження міністра закордонних справ від 16.11.2012 року № 259 «Граничні річні норми оплати навчання в загальноосвітніх середніх навчальних закладах дітей працівників закордонних дипломатичних установ України, направлених у довготермінові відрядження», Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі № 5-рп/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»)», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 234, 256-259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :
Заяву задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04 грудня 2012 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко