Ухвала

іменем україни

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І., Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Національного університету водного господарства та природокористування, третя особа - Міністерство освіти і науки України, про визнання незаконними та скасування наказів про скасування посад науково-педагогічних працівників та попередження у зв'язку із скороченням посад науково-педагогічних працівників, за касаційною скаргою Національного університету водного господарства та природокористування (далі - НУВГП) на рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у трудових відносинах з відповідачем. Наказом ректора НУВГП К№ 16 від 26 червня 2014 року їх було попереджено про скорочення займаних ними посад та наступне звільнення з 01 вересня 2014 року. Підставою для видання цього наказу був наказ ректора К№ 305 від 16 червня 2014 року та службова записка завідувача кафедри, у якій був зазначений їх рейтинг (найнижчий показник) з таблиці значень рейтингового коефіцієнта за кваліфікацією доцентів кафедри. Однак у зазначеній таблиці відсутні відомості про виконану ними роботу. Крім того, відповідач у порушення ст. 49-4 КЗпП України видав дискримінаційний наказ, з упередженим ставленням до них. Відповідач мав скоротити 4 з 12 посад доцентів, проте повідомлення про скорочення отримали лише вони, а з іншими працівниками були продовжені трудові відносини. З огляду на зазначене, просили визнати незаконним та скасувати наказ К№ 316 від 26 червня 2014 року «Про попередження у зв'язку із скороченням посад науково-педагогічних працівників» та наказ К№ 305 від 16 червня 2014 року «Про скорочення науково-педагогічних працівників».

Рішенням Рівненського міського суду від 20 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року рішення районного суду в частині відмови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у скасуванні наказу К№ 316 від 26 червня 2014 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ректора НУВГП К№ 316 від 26 червня 2014 року про попередження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про їх звільнення з 01 вересня 2104 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням посад науково-педагогічних працівників.

У касаційній скарзі НУВГП просить скасувати рішення апеляційного суду в частині скасування рішення суду першої інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому касаційному перегляду не підлягає.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним наказу К№ 316 від 26 червня 2014 року та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем не надано доказів про дотримання ним встановлених у наказі вимог, зокрема, збереження на посадах працівників, основним місцем роботи яких є університет та які не працюють більше, ніж на одну ставку.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що на підставі наказу № 227 від 14 травня 2014 року «Про затвердження розподілу ставок науково-педагогічних працівників на 2014-2015 навчальний рік» та службової записки завідувача кафедрою водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем 16 червня 2014 року відповідачем видано наказ К№ 305 про скорочення з 01 вересня 2014 року чотирьох посад доцента кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем.

Пунктом 2 наказу К№ 305 від 16 червня 2014 року зазначено про врахування необхідності збереження на посадах працівників, основним місцем роботи яких є університет та які не працюють більше ніж на одну ставку (а.с. 7).

На виконання зазначених наказів 26 червня 2014 року відповідачем видано наказ К№ 316 «Про попередження у зв'язку зі скороченням посад науково-педагогічних працівників», яким персонально попереджено ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про їх звільнення з 01 вересня 2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову апеляційний суд зазначив не дотримання відповідачем пункту 2 наказу К№ 305 від 16 червня 2014 року та не надання доказів того, що інші працівники кафедри, які займали посаду доцента, працювали на цій посаді не більше ніж одну ставку і університет був їх єдиним місцем роботи та що серед вказаної категорії працівників саме у позивачів був найнижчий рівень кваліфікації та продуктивності праці

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових або інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні докази та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення ст. ст. 10, 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> обставини справи встановив неповно, не дав належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, зокрема, таблиці значень рейтингового коефіцієнта за кваліфікацією доцентів кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем та службовій записці завідувача кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем від 23 червня 2014 року, з яких вбачається, що у позивачів був найнижчий рівень кваліфікації та продуктивності праці (а.с. 33-35); не роз'яснив відповідачу його обов'язок надати докази на підтвердження своїх заперечень стосовно того, що інші працівники кафедри, які залишилися працювати, відповідають вимогам наказу К№ 305 від 16 червня 2014 року та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Враховуючи те, що допущені судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, ЦПК України <nau://ukr/1618-15>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національного університету водного господарства та природокористування задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Головуючий
Судді:В.І. Амелін Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко Судді: В.І. Амелін