Справа № 584/992/14-ц Провадження № 2/584/5/15
РІШЕННЯ

Іменем України

03.02.2015 року Путивльський районний суд Сумської області

в особі : головуючого - судді Толстого О.О.

при секретарі Корчан С.С.

за участю : представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним посвідченого 11.02.2014 року приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу ОСОБА_6 заповіту cвого батька - ОСОБА_7, яким заповів належну йому частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що останні роки перед смертю батько зловживав спиртними напоями, на грунті чого у нього розвився склероз, а поведінка була неадекватною. Також він хворів на туберкульоз легенів 4 ступеня.

Посилаючись на ці обставини, просила визнати недійсним оспорюваний заповіт з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 і ч. 2 ст. 1257 ЦК України, оскільки вважала, що волевиявлення батька при складанні заповіту не було вільним і не відповідало його волі.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги повністю підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши суду, що в 2011 році ОСОБА_3купила у ОСОБА_8 його частку в будинку. Він написав розписки про отримання грошей та видав їй довіреність для оформлення документів на успадкований від матері будинок. Оскільки сталась затримка при оформленні документів, у такій спосіб ОСОБА_7 оформив перехід права власності на це майно, що відповідало його дійсному волевиявленню.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Згідно з матеріалами справи, 11.02.2014 року приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено заповіт мешканця м. Путивль ОСОБА_7., 1965 р. народження, який заповів належну йому частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 Сумської області ОСОБА_3 (а.с. 36).

Цей заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 55720371 в 15.30 год. 11.02.2014 року, що підтверджено відповідним витягом (а.с.39).

02.04.2014 року з діагнозом десемінований туберкульоз легень, фаза розпаду, інтоксикація, кахексія, ОСОБА_7 був доставлений швидкою допомогою до Путивльської ЦРЛ, де перебував на лікуванні в туберкульозному відділенні і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9, 73).

На підставі заяви від 07.08.2014 року (а.с. 37) спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла спадкоємець за заповітом ОСОБА_3

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Оскільки заповіт є одностороннім правочином, тому до нього застосовуються загальні правила про правочини та положення про їх недійсність.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 203 ЦК України основним елементом дійсної угоди є воля сторін. Волевиявлення особи має бути вільними і відповідати її внутрішній волі, бажанню викликати певні юридичні наслідки - встановлення, зміну або припинення правовідносин.

За ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено , що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-131цс14 від 17.09.2014 року, підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення свої х дій та керувати ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особе не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хочаб однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 410 від 15.12.2014 р., ОСОБА_7 на момент посвідчення заповіту - 11.02.2014 року, хронічним психічним захворюванням не страждав, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності або недоумства не виявляв, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 121-123).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що з 1977 року була знайома з родиною померлого ОСОБА_7 Останній зловживав спиртними напоями. Після смерті матері у 2010 році він зовсім опустився, бомжував. Останній раз бачила його влітку 2013 року. У померлого був дуже гарний почерк, служив в армії писарем. Від людей чула, що ОСОБА_7 продав свій будинок по АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що померлий сильно випивав, в стані алкогольного сп'яніння був неадекватний, міг ударити, обізвати. Свою дочку дуже любив та казав, все своє майно отримає дочка. Після смерті матері свідок з ним не спілкувалася.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що після смерті матері ОСОБА_7 зовсім опустився, став сильно випивати. За рік-півтора до смерті між ними була розмова про продаж будинку по АДРЕСА_1, але чи продав він його - не знає. Останній раз спілкувався з померлим восени 2013 року.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що у померлого з дочкою були гарні відносини, вона ходила до нього, допомагала. В лютому 2014 року, коли свідок бачила померлого в останній раз, він заходив до них на базар, був п'яний, вони просили його піти, але він не слухався. В цей час проходила поряд його дочка, і її він послухався. Останнім часом померлий постійно пив. Про продаж будинку померлий не казав. Повідомляв, що все залишить дочці. Останнім часом померлий проживав у своїх друзів.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що останні 2-3 роки він був сусідом померлого ОСОБА_7, який хворів, не працював, у нього були відсутні засоби до існування. Свідок допомагав померлому по можливості їжею та грошима. Про намір померлого продати будинок свідку нічого не відомо. Останній раз бачив померлого та спілкувався з ним за 2-3 дні до того як того забрали до лікарні.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що спілкувалась з померлим та його матір'ю. Після смерті матері померлий вів антисоціальний спосіб життя. Останній раз бачила померлого за рік до смерті, коли на тачці він віз здавати металобрухт. Був погано одягнутий та в стані алкогольного сп'яніння. Казав свідку, що проживає на АДРЕСА_3. Після смерті його матері чула, що померлий продав будинок, а його обікрали та побили.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що спілкувалась з померлим, взимку 2011 року він проживав у неї вдома. Свідок допомагала померлому продуктами харчування. Померлий випивав, дуже хворів і скаржився на біль в ногах. У 2011 році чула про продаж будинку померлого за 20 тисяч гривень. Грошей за продаж цього будинку не бачила. В останнє бачила померлого в лютому 2014 року, він прийшов додому до свідка, попросив картоплі, він був тверезий, але вигляд мав поганий, ледве ходив, був жовтого кольору.

Повідомлене свідком узгоджується з копіями письмових розписок ОСОБА_8 від 14.06.2011 р. і 17.09.2011 р. про отримання ним грошових коштів - 20 тис. грн. і 1 тис. грн. відповідно - за частину будинку по АДРЕСА_1 (а.с.47,49) та змістом нотаріально посвідченої довіреності від 24.06.2011 р., якою ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_3 отримати спадщину після смерті матері - ОСОБА_16 у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок по АДРЕСА_2 (а.с. 48), які підтверджують доводи відповідача про те, що ОСОБА_8 бажав відчуження цього успадкованого нерухомого майна. Суд вважає, що висновок згаданої посмертної психіатричної експертизи є цілком обґрунтованим, оскільки допитані судом свідки хоча і показали про те, що ОСОБА_7 тяжко хворів і мав поганий фізичний стан, зловживав спиртними напоями, однак жоден з них не дав свідчень про його невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії в тому ступені їх прояву на момент вчинення правочину, які б давали суду підстави для сумніву в здатності ОСОБА_7 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту.

Крім того, згідно довідки Путивльської ЦРЛ від 13.11.2014 р. ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра не перебував (а.с. 98).

Отже, не можуть безспірно свідчити про дефект волі дані щодо його тяжкого захворювання, беручи до уваги і показання свідка ОСОБА_6, приватного нотаріуса, який повідомив про те, що під час посвідчення заповіту ОСОБА_7 поводився адекватно, ніяких сумнівів в його дієздатності не виникало.

Те, що для останнього відповідач була сторонньою особою, оскільки не перебувала з ним в сімейних, родинних відносинах, не здійснювала його догляд та поховання, в силу ст. 1235 ЦК України правового значення для справи не має, оскільки право на заповіт здійснюється вільно і заповідач може призначити своїм спадкоємцем будь-яку фізичну особу.

За встановлених обставин, суд не знаходить достатніх підстав для висновку про те, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином, з огляду на наведені докази у їх сукупності та підстави заявленого позову - ч. ч. 1 ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного вище, керуючись ст.ст. 203, 225, 1234-1235, 1257 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_5відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення cуду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлено в повному обсязі 06.02.2015 року.

Суддя:підпис

Копія вірна

Суддя

Путивльського районного суду О.О.Толстой