Справа №2/681/217/2015
РІШЕННЯ

іменем України

03 липня 2015 року

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Бобяка Б.В., з участю секретаря Чайки Л.В., позивача та та його представника адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонному цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» , фізичної особи підприємця ОСОБА_3, фермерського господарства «Якторів» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа ОСОБА_4,

встановив:

04 лютого 2015 позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом (позовні вимоги уточнив та збільшив 12 червня 2015 року) до приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі ПАТ «Провідна» ), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПАТ ПЗУ), фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3В.), фермерського господарства «Факторів» - в подальшому під час розгляду справи уточнено назву відповідача - «Якторів» (далі ФГ), в якому вказує, що 19 лютого 2012 року в селі Романове Село Збаразького району Тернопільської області він був пасажиром вантажного автомобіля «Фольксваген Ман», що належить ФОП ОСОБА_3 Вказаний автомобіль під час руху зіткнувся із вантажним автомобілем «ДАФ», що належить ФГ, що стояв на обочині та частково на проїзній частині дороги. Внаслідок зіткнення автомобілів позивач отримав тяжке тілесне ушкодження, внаслідок чого йому призначено другу групу інвалідності. Позивач отримав тілесні ушкодження з вини обох водіїв автомобілів. Автомобіль ФОП ОСОБА_3 був застрахований в ПАТ «Провідна», а автомобіль ФГ був застрахований в ПАТ ПЗУ. Позивач у звязку з отриманням тілесного ушкодження зазнав матеріальної шкоди, що полягає у витратах на лікування та протезування в сумі 12700 грн., та шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності на суму 19314 грн. Моральну шкоду визначає в сумі 300 тисяч гривень. Просить стягнути в солідарному порядку з ПАТ «Провідна» та з ПАТ ПЗУ 32014 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди, а з ФГ та ФОП ОСОБА_3 стягнути солідарно 300 000 грн. моральної шкоди.

В суді позивач та його представник підтримують вимоги у повному обсязі.

Представник ФГ до суду не прибув, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не направляв.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 в суд не прибув, направив письмове заперечення, в якому вказав, що ОСОБА_2 звертався до нього з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, але суд відмовив в задоволенні позову. Тому просить закрити провадження в частині позовних вимог до нього, бо є рішення суду про той самий предмет і з тих самих підстав.

Представник відповідача ПАТ «Провідна» ОСОБА_5 направив до суду письмові заперечення проти позову, в яких просить розглядати справу без участі представника. Мотив заперечення пояснив тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обох водіїв автомобілів, ступінь вини не визначений, докази, що підтверджують витрати позивача на лікування, є поганої якості копії чеків, моральна шкода відшкодовується в розмірах, визначених законом.

Представник відповідача ПАТ ПЗУ ОСОБА_6 направив до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що в діях водіїв обох автомобілів є обопільна вина в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, шкода повинна бути визначена відповідно до ступеня вини кожного учасника пригоди, а позивач не надав доказів для визначення вини кожного з водіїв. Наявність моральної шкоди необхідно встановити в суді. Просить визначити вину кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди для визначення суми страхового відшкодування.

Третя особа ОСОБА_4 до суду не прибув, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, рішення прийняти відповідно до закону.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження як пасажир автомобіля, що під час руху зіткнувся з іншим автомобілем, внаслідок отриманих травм позивачу визначено другу групу інвалідності. На лікування отриманих тілесних пошкоджень ОСОБА_2 затратив 12 700 грн. ФОП ОСОБА_3 уклав договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із ПАТ ПЗУ, а ФГ із ПАТ «Провідна». 19 лютого 2012 року водії ОСОБА_4 та ОСОБА_7 під час керування забезпеченими страхуванням автомобілями порушили Правила дорожнього руху, внаслідок чого між автомобілями відбулося зіткнення, автомобілям завдано пошкоджень, а позивач зазнав травм. ОСОБА_2 отримує пенсію як інвалід 2 групи загального захворювання з 2012 у звязку з отриманням ним 19 лютого 2012 року тілесних ушкоджень в ДТП. ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про встановлення факту трудових відносин та стягнення матеріальної та моральної шкоди, в чому йому було відмовлено. ОСОБА_2 звертався до ПАТ «Провідна» та ПАТ ПЗУ з пропозицією виплати страхове відшкодування у звязку з стійкою втратою працездатності.

Вказані обставини встановлені з пояснень позивача та письмових доказів постановою про закриття кримінальної справи, висновком експерта №704, консультативним висновком та довідкою лікарсько-консультативної комісії про хворобу ОСОБА_2, виписними епікрізами хвороби ОСОБА_8, програмою реабілітації інваліда, рішенням Полонського районного суду та ухвалою Хмельницького апеляційного суду, полісами обовязкового страхування, довіреністю на водіння автомобіля, довідкою обласної лікарні про витрати ОСОБА_2 на придбання ліків, товарними чеками, касовими чеками та накладними на придбання ліків, зверненнями позивача до страхових компаній та відповідями на звернення.

Відповідно до ч.1.3 ст. 1 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-4 „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон №1961) у редакції, що була чинною станом на 19 лютого 2012 року на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, потерпілою визнавалася фізична особа, життю, здоров»ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяна шкода з використанням транспортного засобу.

Згідно ч.22.1 ст.22 Закону №1961 в редакції, що була чинною станом на 19 лютого 2012 року, при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ч.ч.9.2, 9.3 ст.9 Закону №1961 в редакції, чинній на час дії полісів обовязкового страхування, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України особами, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до ст..1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.23 Закону №1961 в редакції, чинній на час вчинення порушення Правил дорожнього руху водіями, шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Відповідно до ч.ч.26.1, 26.2, 26.5ст.26 Закону №1961 в редакції, чинній на час дорожньо-транспортної події 19 лютого 2012 року, у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування.

Страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого. За умовами договору або за поданням потерпілого до страховика та за погодженням із страховиком страхове відшкодування може бути виплачене у вигляді одноразової компенсації.

Потерпілим, які на момент настання страхового випадку не одержували доходів, у зв'язку із стійкою втратою працездатності відшкодовуються витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Відповідно до ст..26 Закону №1961 в редакції, що була чинною на час звернення позивача до відповідачів - страхових компаній про відшкодування шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Відповідно до ст.26-1 Закону №1961 страховиком відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано ушкодженням здоровя фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.3 ч.1 та ч.2 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини усіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобовязані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд визначає, що позивач ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обох водіїв автомобілів в рівній мірі, отримав тілесні ушкодження здоров»я, тому ступінь вини заподіювачів шкоди ФГ та ФОП ОСОБА_3 - суд визначає у рівних частках по 50%. Також суд визначає розмір моральної шкоди, яку отримав позивач внаслідок отримання фізичного болю та страждань, що призвело до каліцтва і встановлення йому другої групи інвалідності, в сумі 155 00 грн.

За встановлених обставин суд вважає, що ПАТ «Провідна» та ПАТ ПЗУ зобовязані виплати ОСОБА_9 у рівних частинах відшкодування понесених ним витрат на лікування в сумі 12 700 грн.. Загальна сума моральної шкоди, яку повинні відшкодувати ОСОБА_9 відповідачі страхові компанії становить відповідно до вказаних норм Закону №1961 5000 грн., тому кожен з них повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду в сумі по 2500 грн.

Також ці відповідачі повинні виплати позивачеві в рівних частинах відшкодування у звязку із стійкою втратою працездатності, оскільки на час настання події ОСОБА_2 що підтверджено вищевказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили не працював, а тому не мав права на відшкодування стійкої втрати працездатності за рахунок іншого обовязкового виду страхування.

Щодо визначення розміру відшкодування стійкої втрати працездатності суд вважає наступне. Станом на 19 лютого 2012 року тобто на час настання події і отримання позивачем тілесного ушкодження - закон покладав на сторони визначення розміру відшкодування стійкої втрати працездатності. ОСОБА_2 письмово пропонував відповідачам страховим компаніям визначити розмір відшкодування стійкої втрати працездатності в межах норми, яка була внесена змінами до Закону №1961 в подальшому, тобто 18 мінімальних заробітних плат, на що відповідачі не погодилися. Суд вважає можливим на відшкодування потерпілому стійкої втрати працездатності стягнути із страхових компаній на користь позивача 18 мінімальних заробітних плат, така сума є мінімальним розміром страхового відшкодування за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності. Станом на 19 лютого 2012 року мінімальна заробітна плата була визначена ст..13 Закону України від 22 грудня 2011 року №4282 «Про державний бюджет України на 2012 рік» в розмірі 1073 грн., а загальна сума становить 19314 грн. (1073 грн. х 18 = 19314 грн.) Цю суму стійкої втрати працездатності необхідно стягнути на користь ОСОБА_2

Оскільки стягнення шкоди в солідарному порядку можливе, якщо шкода завдана внаслідок вини осіб, які її спільно заподіяли, суд не вбачає підстав стягувати відшкодування із страхових компаній в солідарному порядку, тому що ці відповідачі не спричиняли шкоду позивачі. Тому стягнення необхідно здійснити в рівних частинах.

Іншу суму моральної шкоди понад ту, яку повинні виплатити відповідачі страхові компанії, повинні виплатити особи, з вини яких заподіяно позивачу шкоду тобто ФГ та ВОП ОСОБА_3 в солідарному порядку, оскільки вони заподіяли шкоду спільними діями.

Судові витрати по сплаті судового збору на користь держави відповідачі повинні сплатити пропорційно до задоволеної частини позовних вимог виходячи з такого розрахунку: СК «Провідна» та СК ПЗУ повинні сплатити по 243,60 грн. за позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди та по 243,60 грн. за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Відповідачі ФГ та ФОП ОСОБА_3 повинні кожен сплатити по 243,60 грн. судового збору з присуджених сум моральної шкоди.

Суд не бере до уваги клопотання відповідача ФОП ОСОБА_3 про те, що спір між ним та позивачем вже був предметом спору, оскільки із рішення суду та ухвали апеляційного суду вбачається, що це був трудовий спір між позивачем та відповідачем. Тому підстав для закриття справи в частині позовних вимог до ФОП ОСОБА_3 не вбачається.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 212-215 ЦПК України суд,

вирішив :

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_2 :

із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна 2500 (дві тисячі пятсот) грн. моральної шкоди та 16007 (шістнадцять тисяч сім) грн. матеріальної шкоди;

із приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «ПЗУ Україна» 2500 (дві тисячі пятсот) грн.. моральної шкоди та 16007 (шістнадцять тисяч сім ) грн.. матеріальної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_2 із фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_3 та з фермерського господарства «Якторів» в солідарному порядку 150 000 (сто пятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» по 487 грн. 20 коп. судового збору з кожної на користь держави, стягнути із фізичної особи приватного підприємства ОСОБА_3 та з фермерського господарства «Якторів» по 243 грн. 60 коп. судового збору з кожного на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги до Полонського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.Бобяк