справа № 361/9405/14-ц
провадження № 2/361/262/15
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2015 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Телепенька А.Д.,
при секретаріБалабан І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 18 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк», Банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», Банк), та ОСОБА_3 (далі - Відповідача, Позичальник) укладено кредитний договір № 0, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 95000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 18 квітня 2029 року.

Погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів.

Одночасно для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено іпотечний договір № 83318, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1039, відповідно до умов якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м., та яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 від 18 квітня 2008 року за реєстровим № 1034, зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 2846844.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги за іпотечним договором № 83318 від 18 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та боржником ОСОБА_3

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 0 від

18 квітня 2008 року. Відповідач зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконує, тому сума заборгованості станом на 02 жовтня 2014 року складає 2080564 грн.

09 коп. та яка складається із: заборгованості за кредитом - 1216415 грн. 17 коп.; заборгованості за відсотками - 864148 грн. 92 коп.

З метою усунення Позичальником порушень умов кредитного договору № 0 від 18 квітня 2008 року, Банк надсилав на адресу ОСОБА_3 досудову вимогу № 31.4-08/10939/14 від 08 жовтня 2014 року, у якій просив сплатити заборгованість, яка станом на 02 жовтня 2014 року становить 160596 доларів США 61 цент, та в якій відповідачу було роз'яснено, що у разі несплати існуючої заборгованості Банк буде змушений задовольнити свої вимоги шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

З урахуванням уточнення позовних вимог просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 18 квітня 2008 року звернути стягнення, в розмірі суми заборгованості, на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м., та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 від 18 квітня 2008 року за реєстровим № 1034, зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 2846844, шляхом передачі Банку предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на квартиру, ринкова вартість якої станом на 03 листопада 2014 року становить 346566 грн.

Крім цього, просило стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь сплачений судовий збір у розмірі 3654 грн.

Представник позивача - Самойлова Є.О., у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та надала пояснення аналогічні вищевикладеному та змісту позовної заяви.

Представник відповідача - ОСОБА_6 у суді позов не визнав, у своїх запереченнях посилався на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дане заставне майно є єдиним місцем проживання відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 95000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 18 квітня 2029 року.

18 квітня 2008 року для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором № 0, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 83318, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1040, відповідно до умов якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м., та яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 від 18 квітня 2008 року, за реєстровим № 1034, зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 2846844.

Крім цього, судом встановлено, що правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги за іпотечним договором № 83318 від 18 квітня

2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

08 жовтня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» надіслав на адресу ОСОБА_3 досудову вимогу № 31.4-08/10939/14 про усунення порушень умов кредитного договору

№ 0 від 18 квітня 2008 року шляхом сплати заборгованості в сумі 160596 доларів США 61 цент. Та повідомлено, що у разі несплати існуючої заборгованості Банк буде змушений задовольнити свої вимоги шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідач свої обов'язки за кредитним договором № 0 від 18 квітня

2008 року належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 02 жовтня 2014 року складає 2080564 грн. 09 коп. та яка складається із: заборгованості за кредитом - 1216415 грн. 17 коп.; заборгованості за відсотками - 864148 грн. 92 коп.

За змістом ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

За змістом п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2 кредитного договору № 0 від 18 квітня 2008 року встановлено, що позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтечних платежів у розмірі 1070 доларів США в день сплати ануїтечних платежів.

Проте, відповідач ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором

№ 0 від 18 квітня 2008 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 02 жовтня 2014 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 складає 2080564 грн. 09 коп. Вказану заборгованість на вимогу банку відповідач у добровільному порядку не погасила.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір є похідною угодою, яка укладається для забезпечення виконання іншої угоди, зокрема кредитного договору, і не може існувати самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням

у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частина 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цій вимозі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаних вимог Закону 08 жовтня 2013 року ПАТ «ДельтаБанк» на адресу ОСОБА_3 було надіслано вимогу про усунення порушень. Проте, вказані у вимозі порушення відповідачем усунуті не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 даного Закону встановлено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Умовами договору іпотеки № 83318 від 18 квітня 2008 року встановлено, що у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором та у інших випадках, встановлених законом, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

З досліджених доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором № 0 від 18 квітня 2008 року належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, а тому у позивача є правові підстави для погашення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв. м., житловою площею 35,3 кв. м., та яка належить ОСОБА_3 на праві власності.

Проте, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 січня 2015 року підтверджується, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв. м., житловою площею 35,3 кв. м., належить ОСОБА_3 на праві власності.

Із довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 13 від 15 січня 2015 року, виданої Виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Броварського району Київської області видно, що у вищевказаній квартирі зареєстрована та постійно проживає відповідач ОСОБА_3 разом з дітьми: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Доказів того, що квартира АДРЕСА_1, не є єдиним нерухомим житловим майном відповідача судом не здобуто.

Згідно з п. п. 3, 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Протягом дії даного Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, норми Закону України «Про іпотеку», зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності та враховуючи, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» прийнятий з метою підтримки громадян України, які вже мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів) шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та з метою мінімізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Враховуючи вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову на час дії вказаного закону.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів

з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Телепенько А. Д.