Ухвала

іменем україни

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 04 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Фінансова ініціатива» (далі - ПАТ КБ «Фінансова ініціатива»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 27 грудня 2013 року між нею та банком укладено договір банківського вкладу № 264996 «Новорічні ініціативи», згідно з умовами якого вона розмістила на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» 667 576 грн строком до 06 травня 2014 року під 27 % річних з 27 грудня 2013 року та 3 % річних з 06 квітня 2014 року. 26 березня 2014 року вона звернулася до відповідача з вимогою повернути вклад та сплатити нараховані проценти відповідно до умов договору, проте отримала відмову. Посилаючись на порушення банком своїх зобов'язань, просила стягнути з відповідача 825 032 грн, з яких: вклад у розмірі 667 576 грн, проценти за договором - 51 083 грн 27 коп., пеня - 7 452 грн 39 коп., інфляційні втрати - 63 242 грн 02 коп., 3 % річних - 2 894 грн 32 коп., проценти за вклад на вимогу - 384 грн, витрати на правову допомогу - 2 400 грн, а також 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11 липня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_3 внесок за договором банківського вкладу від 27 грудня 2013 року № 264996 у розмірі 667 576 грн, проценти за договором - 91 грн 45 коп., 3 % річних - 2 689 грн 12 коп., інфляційні втрати - 60 090 грн 07 коп., пеню - 2 664 грн 07 коп., витрати на правову допомогу - 487 грн 20 коп., а всього - 733 597 грн 91 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 04 листопада 2014 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11 липня 2014 року в частині стягнення суми вкладу за договором депозиту в розмірі 667 576 грн, нарахованих процентів, інфляційних втрат скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. Змінено рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних. Стягнуто з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_3 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 1 591 грн 21 коп. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 27 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу № 264996, за умовами якого банк прийняв від вкладника кошти в розмірі 667 576 грн, що підтверджується квитанцією від 27 грудня 2013 року № 4889, на умовах зберігання впродовж 130 календарних днів і нарахування процентів за ставкою 27 % річних з 27 грудня 2013 року, 3 % річних з 06 квітня 2014 року, строком до 06 травня 2014 року.

Згідно з умовами договору банк зобов'язався видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Остаточний розрахунок банку з вкладником (повернення суми вкладу) у «дату повернення» здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок вкладника, відкритий у банку на підставі письмової заяви вкладника, а випадку дострокового розірвання договору - у день дострокового розірвання цього договору готівковій формі через касу банку.

26 березня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» із заявою про дострокове повернення грошового вкладу, яка залишена без відповіді. 07 квітня 2014 року позивач повторно звернулася до відповідача із завою про повернення коштів за депозитним вкладом.

Відповідно до умов договору при достроковому поверненні вкладу банк здійснює перерахунок суми нарахованих процентів відповідно до п. 2 цього договору, зокрема за період з 27 грудня 2013 року по 05 квітня 2014 року, за ставкою 0,05 % річних та з урахуванням положень п. 4 цього договору; та утримує з вкладу суму надмірно сплачених процентів. Якщо в день дострокового розірвання цього договору відповідно до отриманої заяви вкладник не з'явився до банку та не вимагає повернення вкладу, таке письмове повідомлення вкладника про дострокове розірвання договору вважається анульованим, цей договір продовжує діяти на попередніх умовах, перерахунок процентів не здійснюється.

Згідно з п. 4.2 банківського вкладу сторони погодили, що остаточний розрахунок банку з вкладником (повернення суми вкладу) у «дату повернення» здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок вкладника, відкритий у банку на підставі письмової заяви вкладника. У випадку дострокового розірвання цього договору остаточний розрахунок банку з вкладником (повернення суми вкладу) здійснюється у день дострокового розірвання цього договору у готівковій формі через касу банку.

06 травня 2014 року ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» зараховано на ім'я ОСОБА_3 кошти за депозитним вкладом у розмірі 667 576 грн.

Також проценти, нараховані за весь період перебування в банку депозитного вкладу, перераховані на картку клієнта в повному обсязі, як переконалась колегія суддів, без обмежень як для дострокового розірвання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із порушення виконання банком зобов'язань з повернення депозитного вкладу за зверненням вкладника від 26 березня 2014 року у спосіб, визначений у договорі. Також, з огляду на допущені банком порушення, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 3 % річних за період прострочення, інфляційних втрат та пені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення депозитного вкладу, нарахованих на нього процентів та відмовляючи в цій частині в позові, апеляційний суд дійшов висновку про те, що кошти депозитного вкладу разом з процентами були в повному обсязі перераховані на картковий рахунок позивача, що остання не спростовує. Відмовляючи в стягненні інфляційних втрат, суд виходив з положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року № 62-97р.

Зменшуючи розмір стягуваних 3 % річних за прострочення виплати грошового зобов'язання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно розраховано період прострочення, тому дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції в цій частині.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, виходячи з того, що банком порушено умови договору банківського вкладу щодо дострокового повернення вкладу за заявою вкладника через касу банку на її вимогу, чим прострочено виконання зобов'язань, що є підставою для стягнення 3 % річних.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 04 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик