Справа № 303/8996/13-ц
Номер ряд. стат. звіту - 26
05 лютого 2015 року м.Мукачево
Мукачівський місьрайонний суд Закарпатської області в складі одоноособово:
головуючого - судді Іваницького Р.С.
при секретарі судового засідання Чудіній В.М.
за участі позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики грошових коштів, -
ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідачів борг в розмірі 9 000 Євро, уточнені вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.59).
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до ст.. 74 ч.5 абз. 3, 4 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, заперечень чи клопотань від них на адресу суду не надходило (а.с. 56).
За згодою позивача та за ухвалою суду, проведено заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів згідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України. Почувши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного, що ОСОБА_4 під письмову розписку від 10.01.2008 року отримав у борг від позивача ОСОБА_1 10 000 Євро, строком до 10 січня 2013 року (а.с.6). Відповідно до Актового запису про смерть № 52 від 20.01.2014 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, помер (а.с.27-29). Згідно повідомлення № 385/01-16 від 12.12.2014 року приватного нотаріусу ОСОБА_5, що у її проваджені знаходиться спадкова справа № 38/2014 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлого, є його дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.49).
Виниклі правовідносини врегульовуються Цивільним законодавством України.
Статтею 37 ЦПК України, встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.
Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України відповідно до Постанови від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вважає, що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Предметом договору позики у справі, яка переглядається, є іноземна валюта.
Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.
Також, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у вище вказаній постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, визначила правову позицію, що Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із
ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов'язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов'язання належним чином не виконані.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Як вбачається з наданих суду позивачем допустимих і належних доказів, уточнені позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення.
Статтею 88 ч.1 ЦПК України, встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі наведенного та керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -
Уточненні позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 9 000 (дев'ять тисяч) Євро.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 043 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 10.02.2015 року.

Головуючий Р. Іваницький