У Х В А Л А

9 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання договору іпотеки припиненим,

в с т а н о в и л а:

В липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Зазначала, що 19 травня 2008 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого ОСОБА_5 було надано кредит у розмірі 160 тис доларів США, строком до 21 травня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,50 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 травня 2008 року нею з АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 87515, за умовами якого вона передала в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності. 2 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 травня 2008 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди про перенесення строків виконання зобов'язань зі сплати процентів за кредитним договором та про зміну кінцевого терміну повернення кредиту до 19 травня 2028 року.

Просила визнати дію іпотечного договору припиненим на підставі частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у зв'язку з тим, що її не було повідомлено про зміну умов основного зобов'язання та жодної згоди про зміну кінцевого терміну повернення кредиту вона не давала.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, в задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення суду касаційної інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 559 ЦК України, пункту 6 частини 1 статті 1 та статті 19 Закону України «Про іпотеку».

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Верховного Суду України від 23 лютого 2011 року.

ОСОБА_4 вказує на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову виходив із того, що в результаті доповнень до кредитного договору не збільшилася сума та термін дії майнових зобов'язань, оскільки відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Разом з тим в ухвалі Верховного Суду України від 23 лютого 2011 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суди дійшли висновку про те, що додаткові угоди до кредитного договору щодо збільшення процентної ставки за користування кредитом, збільшення строку погашення кредиту та суми кредиту, які були укладені без участі поручителя збільшують обсяг його відповідальності, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, є підставою для припинення поруки.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук