АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3017/15 Головуючий 1 - інстанції - Сугачова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

за участю секретаря - Пруднікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Московський районний відділ у місті Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Московського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати його знятися з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона є наймачем спірної квартири на підставі ордеру на жиле приміщення №106536 від 10.05.1993 року З 1998 рокув квартирі мешкали та були зареєстровані вона, її син ОСОБА_6та чоловік ОСОБА_5.

ОСОБА_5 з 1999 року в квартирі не проживає, оскільки вироком Комінтернівського районного суду був засуджений до позбавлення волі на 7 років. 09.06.2001 року їх шлюб було розірвано.

Після звільнення з місць позбавлення волі відповідач добровільно не з`явився до квартири , з заявами та скаргами про порушення його житлових прав та заявами з проханням не знімати його з реєстрації не звертався, квартирою не цікавиться.

Виходячи з наведеного, позивач змушена самостійно сплачувати комунальні послуги і за нього.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд не сприяв повному з'ясуванню обставин справи, оскільки не провів жодного судового засідання, на якому позивач мала б можливість скористатися своїми процесуальними правами.

Інші доводи апеляційної скарги повністю співпадають та повторюють доводи позовної заяви.

Виклик до апеляційного суду відповідача ОСОБА_5 здійснено через оголошення в пресі. Московський РВ у місті Харкові ГУДМС України в харківській області просить справу розгядати без участі свого представника, іршення прийняти на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та її представника, перевіривши доводи скарги і матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для задоволення позову правових підстав немає, оскільки переконливі докази того, що відповідач без поважних причин тривалий час не користується квартирою відсутні.

Судова колегія вважає, що вказаного висновку суд дійшов з порушеннями норм прцесуального права.

По справі встановлено, що позивач є наймачем житлової площі за адресою : АДРЕСА_1, на якій зареєстровані також її син ОСОБА_6 і ОСОБА_5 - колишній чоловік, шлюб з яким розірвано 09.06.2001 року.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.71 ЖК України житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім"ї понад шість місяців у випадках взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк або довічному позбавленню волі - протягом всього часу знаходження під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишились проживати інші члени родини.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк..

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи; роз"яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вказані вимоги закону судом не виконані.

Так, на підтвердження непроживання відповідача на спірній житловій площі позивач надала до суду акт, складений за участю її сина та сусідів по квартирі, підписи яких посвідчені дільницею № 41 КП " Жилкомсервіс", відповіді КП " Жилкомсервіс" та Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, згідно яким ОСОБА_5 не звертався з приводу перепон у користуванні квартирою та з заявами не зніммати його з реєстрації.

З метою перевірки твердження позивача про те, що відповідач був засуджений до позбавлення волі і після відбуття покарання до квартири не з"явився, суд надіслав запит до ГУМВС України в Харківській області, проте невірно та неповно вказав в цьому запиті інформацію щодо особи відносно якої запрошена інформація, зокрема прізвище відповідача зазначив як ОСОБА_6, у зв"язку з чим запит повернувся до суду без виконання 02.02.2015 року. Не звернувши увагу на допущену в запиті помилку, суд розглянув справу, пославшись в рішенні на те, що витребувати інформацію не виявилось можливим , позивачкою вона не була надана і в матеріалах справи відсутня.

У відповідності до ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційним судом досліджено відповідь Городищенської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служьби України в Рівненської області від 03.04.2015 року за № 30/03/1280, згідно якій ОСОБА_5,1964 року народження звільнився з Городищенської виправної колонії № 96 10.01.2014 року по відбуттю міри покарання.

Будь-які докази того, що відсутність відповідача на спірній житловій площі, зокрема з часу звільнення з місць позбавлення волі, пов"язана з перешкодами у користуванні житловою площею, які були створені позивачем, у справі відсутні.

З наведених підстав судова колегія доходить висновку, що рішення суду підлягає зміні на піудставі п.п 1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України,.зі скасуваанням його в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_4про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, тому підстави для задоволення позову ОСОБА_4 про зобов"язання ОСОБА_5 знятися з реєстрації задоволенню не підлягають , тому рішення суду першої інстагнції в цій частині судова колегія залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307,п.п.1,4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2015 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задовлленні позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов ОСОБА_7 в цій частині задовольнити. Визнати ОСОБА_5 втратившим право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - підпис Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -