Справа № 591/975/15-ц
Провадження № 2/591/781/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Шершак М.І.

при секретарі: Кузьмичовій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України, 3- особа ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

Позивач 13.02.2015 року звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивує свої вимоги тим, що з 03.03.2009 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, Державний вищий навчальний заклад «Українська академія банківської справи Національного банку України», перед звільненням обіймав посаду, провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління.13.11.2014 року його було попереджено про вивільнення з роботи у зв'язку з скороченням посади , у зв'язку з наступним вивільненням йому пропонували і вакантні посади: прибиральник територій, прибиральник господарських приміщень з посадовим окладом 1218 грн., а також пропонувалось посада сторожа з окладом 1218 грн. та провідного фахівця на 0,25 ставки з посадовим окладом 350 грн., він не погодився з цим і 14.01.2015 року позивача було звільнено зв'язку з скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає вказане звільнення не законним , оскільки при вивільненні адміністрацією відповідача не дотримано порядку звільнення передбаченого ч. 1 ст. 40 КЗпП України, не враховане його переважне право залишення на роботі, оскільки він як працівник з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, не враховано наявність у нього вищої освіти, досвіду роботи, проходження курсів підвищення кваліфікації , крім того звільнення відбулось за наказом не уповноваженої особи, просить суд визнати звільнення незаконним, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на час звільнення відповідно до розрахунку наданого у судове засідання 28.05.2015 року, а також за перенесені нервові хвилювання, порушення життєвого устрою пов'язаного з звільненням, стягнути з відповідача моральну шкоду розміром 4000 грн., а також витрати пов'язані з правовою допомогою .

У судовому засіданні позивач і його представник вимоги підтримали.

Представник відповідача з позовом не згоден зазначає, що постановою Правління Національного банку України № 683 від 29.10.2014 року, було затверджено нову структуру Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України» , якою було передбачено ліквідацію відділу капітального будівництва та технічного нагляду, де працював позивач на посаді провідного інженера.

На виконання вищезазначеної постанови, керівництвом академії було прийнято наказ про скорочення посад № 265-к від 30.10.2014 р., яким посаду провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду було скорочено.Позивач зазначає, що його не було ознайомлено з наказом про скорочення посад під підпис, але законодавством не встановлено вимог щодо ознайомлення працівників з таким наказом. Натомість, ст.49 КЗпП України передбачено обов'язок попередити працівника про наступне вивільнення, на виконання вимог ст. 492 КЗпП України, 13.11.2014 р. ОСОБА_2 особисто під підпис було повідомлено про майбутнє зіільнення та було запропоновано іншу вакантну роботу. Так, дійсно, попередження про звільнення було підписано ОСОБА_5, але в попередженні не вірно зазначено посаду, а саме, в.о. ректора замість проректора, дане порушення не є підставою для поновлення на роботі. ОСОБА_5 виключно в межах повноважень наданих виконуючим обов'язки ректора ОСОБА_6, оскільки відповідно до наказу №289-к від 10.11.2014 року ректора ОСОБА_5 було наділено повноваженнями по здійсненню роботи щодо забезпечення рівноправності працівників при їх вивільненні включаючи співпрацю із профспілковим комітетом та попередження робітників щодо їх майбутнього вивільнення та пропонування вакантних посад тощо. Отже, порушень з боку керівництва Академії допущено не було. Також представник відповідача суду пояснив, що позивач займав посаду, яка існувала в Академії в єдиному числі, а тому порівняти позивача його кваліфікацію з іншими працівниками не вбачалось можливим у зв'язку з відсутністю таких працівників. Крім того, запропонувати іншу посаду за кваліфікацією позивача не вбачалось можливим, оскільки в Академії було скорочено 72,5 посади, просить суд відмовити в задоволенні вимог.

Суд заслухавши сторони по справі, свідків, дослідивши надані суду докази сторонами в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню частково згідно наступного:

Як було встановлено під час судового засідання, що ОСОБА_2 03.03.2009 року перебував в трудових відносинах з відповідачем Державний вищий навчальний заклад «Українська академія банківської справи Національного банку України», перед звільненням обіймав посаду, провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління.13.11.2014 року позивача було попереджено про вивільнення з роботи у зв'язку з скороченням посади , у зв'язку з наступним вивільненням йому пропонували і вакантні посади: прибиральник територій, прибиральник господарських приміщень з посадовим окладом 1218 грн., а також пропонувалось посада сторожа з окладом 1218 грн. та провідного фахівця на 0,25 ставки з посадовим окладом 350 грн., він не погодився з цим і 14.01.2015 року позивача було звільнено зв'язку з скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, дані обставини не спростовуються сторонами і підтверджуються письмовими доказами, а саме: копією постанови за №683 а.с.26, копією наказу про скорочення посад а.с.27, копією наказу про звільнення позивача а.с.29.

Дане звільнення суд вважає незаконним з наступних підстав:

При вивільненні ОСОБА_2 адміністрацією Державний вищий навчальний заклад «Українська академія банківської справи Національного банку України», не дотримано порядку звільнення передбаченого ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: При розірванні трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв'язку з скороченням чисельності або штату працівників, власник або уповноважений ним орган має видати Наказ про скорочення посад. Із зазначеним наказом, під розписку, слід ознайомити всіх працівників, які в майбутньому можуть бути звільнені.

На підставі змін, які передбачаються в штатному розкладі, а саме: скорочення певних посад, визначаються конкретні працівники, які займають скорочуванні посади та підлягають звільненню.

Стаття 42 КЗпП України зазначає, що при визначені кола працівників, які підлягають звільненню у зв'язку із скороченням посад, необхідно враховувати, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, враховується наявність у працівника вищої освіти, досвіду роботи, проходження курсів підвищення кваліфікації тощо. Після визначення конкретних працівників які підлягають звільненню у зв'язку з скороченням посад, відповідно до статті 492 КЗпП України роботодавець видає другий наказ про попередження за два місяці конкретних працівників про можливе їх вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. Слід також зазначити, що накази про звільнення працівників, як розпорядчий документ з персоналу, згідно вимог трудового законодавства, видається за підписом уповноваженої особи, а саме: начальника, директора ... Відповідно до ст. 492 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний одночасно з попередженням про звільнення пропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. За відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації працівник підлягає звільненню за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Аналізуючи правовідносини які склались між сторонами, це трудові відносини, які врегульовані КЗпП України, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача було допущено порушення діючого трудового законодавства на час звільнення, а саме: Першочергово ОСОБА_2 не було ознайомлено з наказом «про скорочення посад» під підпис. Згідно розділу IV статуту Державний вищий навчальний заклад «Українська академія банківської справи Національного банку України». «Управління діяльністю Академії, права та обов'язки ректора», саме -ректор Академії в межах наданих йому повноважень видає накази і розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками і структурними підрозділами академії; приймає на роботу і звільняє з роботи працівників Академії згідно із законодавством України про працю. Виходячи з зазначеного накази про звільнення працівників видаються ректором Державний вищий навчальний заклад «Українська академія банківської справи Національного банку України». В період з 05.11.2014 по 01.12.2014 року тобто періоду звільнення позивача, обов'язки ректора виконував ОСОБА_6 в попередженні про вивільнення ОСОБА_2 від 13.11.2014 року виконуючим обов'язки ректора зазначений ОСОБА_5

Таким чином, попередження про вивільнення від 13.11.2014 року з яким був ознайомлений ОСОБА_2, видано та підписано не уповноваженою на те особою, в наслідок чого зазначений документ є недійсним, а тому не передбачає настання юридично значимих наслідків.Також при звільненні ОСОБА_2, відповідачем не було враховано норм викладених в ст. 42 КЗпП України, оскільки позивачу не було запропоновано обійняти одну з усіх вакантних посад, які б відповідали його досвіду роботи та кваліфікації.

Так, позивачу, який обіймав посаду провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління, пропонувалася посада сторожа, прибиральника територій, прибиральника службових приміщень з мінімальним посадовим окладом, в той час як іншим працівникам нижчої кваліфікації, посади яких було скорочено, адміністрацією відповідача було запропоновано посади, яким деякі з згадуваних працівників не відповідають за рівнем кваліфікації.Під час судового засідання досліджувались дані обставини і судом встановлено, що позивач неодноразово у письмовій формі звертався до адміністрації відповідача з проханням надати роз'яснення щодо цього. Адміністрація в свою чергу уникала відповіді на поставлені позивачем питання, зазначивши про наступне: «питання викладені в доповідній не породжують обов'язку керівництва надавати відповіді на поставлені запитання, матеріали справи а.с.9,10. Порушення прав позивача також підтверджується копією наказу за №264-к а.с.58-62, яким здійснено переміщення працівників на виконання Постанови НБУ від 29 жовтня 2014 року за №683 по якій проводилось скорочення працівників, виключенням являється позивач.

Таким чином суд вважає, що при звільненні ОСОБА_2, відповідачем порушено вимоги трудового законодавства, а також права позивача які підлягають захисту, шляхом визнання звільнення незаконним, поновлення позивача на роботі, а також стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог п. 32 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100. В наслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 не працює у відповідача з 14.01.2015 року , строк, що сплив із зазначеної дати до дня поновлення позивача на роботі є вимушеним прогулом, за час якого, з відповідача стягується середній заробіток. Середній заробіток рахується судом за період з 14.01.2015 року по 08.05.2015 року 90х807,32 грн., -21797,79 грн., розрахунок проведений відповідно до довідки відповідача а.с. 8, а також ПКМ України за №100 від 08.02.1995 року, стягненню підлягає сума 72658,8 грн. Також підлягають задоволенню частково вимоги про стягнення моральної шкоди. Постанова Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 зазначає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. Судом встановлено, що внаслідок незаконних дій відповідача, ОСОБА_2, зазнав моральних страждань, які виявилися у постійному хвилюванні про втрату засобів існування для себе і своєї родини, в пригніченому психологічному стані, пов'язаному з цим. Сума 2000 грн. буде достатньою для компенсації позивачу перенесених нервових страждань, порушення життєвого устрою.

В зв'язку з необхідністю захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_2 звернувся за правовою допомогою, про що між позивачем і адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем було укладено договір про надання правової допомоги № 1153-Р/14 віл 30.12.2014 року . На виконання даного договору позивачем сплачено 3 864,00 гри., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 4 від 19.01.2015 року а.с.5, а. такж 700 грн., квитанція від 12.05.2015 року за №25.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, витрати на правову допомогу належать до судових витрат, в зв'язку з чим у суду є всі правові підстави стягнути з відповідача на користь позивача витрати за правову допомогу. До пояснень представника відповідача, щодо обставин звільнення позивача суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються, зібраними і проаналізованими судом доказами, аналіз яких приведений в мотивувальній частині даного судового рішення

Керуючись: ст.ст.40,42,116,233,237 КЗпП України, ст.ст. 10,11,27,29,30,31,60,174,175,215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_2 з посади провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України», з 14.01.2015 року.

Поновити ОСОБА_2 на посаді провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України», з 14.01.2015 року.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України», на користь ОСОБА_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.01.2015 року по 28.05.2015 року розміром 72658,8 грн., моральну шкоду розміром 2000 грн., витрати за правову допомогу розміром 7364,00 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді провідного інженера відділу капітального будівництва та технічного нагляду господарського управління Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України», з 14.01.2015 року , та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 21797,64 грн., підлягає негайному виконанню .

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Українська академія банківської справи Національного банку України», на користь держави судовий збір розміром 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду особами, які брали участь у розгляді справи, може бути подана до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів після проголошення рішення суду і в порядку передбаченому ст. 294 ЦПК України.

Суддя М.І.Шершак