АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2061/15 Справа № 208/7169/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Похваліта С. М. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Козлова С.П., Котушенко С.П.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог відділ по захисту прав споживачів Дніпродзержинської міської ради про визнання договору недійсним та стягнення майнової і моральної шкоди, та за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання договору ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року було відмовлено, як в первісному, так і зустрічному позовах.

З таким рішенням, не погодилась ОСОБА_4, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість просила його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. ( а.с. 87)

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_4, законність і обґрунтованість в іншій його частині, колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2014 року між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5 був укладений договір № GP-14274, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій, а замовник зобов'язується оплатити та прийняти готові вироби. Згідно до умов договору вартість виробу склала 3 080 грн., завдаток, який сплатила позивачка складає 650 грн.

Звертаючись до суду, 21 серпня 2014 року, з позовом, ОСОБА_4 просила визнати вказаний договір від 13 серпня 2014 року недійсним, як вчинений під впливом обману та стягнути з відповідачки подвійну суму завданих їй збитків, в сумі 1331,80 грн., моральну шкоду, яку вона оцінює в 1500 грн., витрати за оформлення довіреності на її представника -289 грн., оплату претензії, відповідно квитанцій -40,60 грн., а також витрати на правову допомогу - 1350 грн. ( а.с.88)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив і їх недоведеності та необґрунтованості.

Зазначений висновок суду підтверджений належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є таким, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Вимогами ст.627 ЦК України, визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

За пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно прокоментовані вищезазначені вимоги Закону, а також обґрунтовано зроблений висновок про безпідставність доводів ОСОБА_4 про ненадання їй відповідачем належної інформації стосовно характеристики виробу, її ціни, не ознайомлення зі змістом та документами щодо укладеного договору, що спростовується її власноручним підписом на договорі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог, в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, ОСОБА_4, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді надано не було.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, оскільки вони зводяться до незгоди з цими висновками суду по оцінці доказів та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено з додержанням вимог процесуального та матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні. А отже апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: