Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 233/2626/14 Головуючий у 1 інстанції: Малінов О.С..
№ провадження 22-ц778/2966/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Кухаря С.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» в особі представника ОСОБА_3 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення суми страхового відшкодування та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення суми страхового відшкодування та пені

В обґрунтування позову зазначав, що 17.10.2013 рок мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль марки «Honda Prelude». реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) НІС № 147614, виданого 09.02.1999 року.

Він керував зазначеним автомобілем відповідно до довіреності від 19 лютого 2008 року, яка надає йому право представляти інтереси власника в компетентних органах, установах та організаціях, незалежно від їх форм власності та підпорядкуванням та галузевої залежності.

Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька ОСОБА_6, водія автомобіля НОМЕР_2, визнано винним в скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідальність заподіювача шкоди застрахована згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застраховано у АТ СК «АХА Страхування».

Одразу після настання страхового випадку ним була подана заява про виплату страхового відшкодування, яка знаходиться в матеріалах справи про врегулювання страхового випадку.

Постанова Ворошиловського районного суду м. Донецька від 25 грудня 2013 року була надана співробітнику відповідача на початку січня 2014 року.

Зазначає, що відповідно до ч.2 ст.36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання в відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його у разі невизнання вимог заявника прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Проте, станом на 07.04.2014 року ані повідомлення про відмову ані страхового відшкодування він не отримав.

Відповідачем було зроблено оцінку пошкоджень його транспортного засобу, та в усній формі було повідомлено, що вартість відновлювального ремонту становить суму більшу ніж ринкова вартість аналогічного транспортного засобу.

Також в усній формі йому було повідомлено, що дана ринкова вартість складає 25 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь 25 000 грн. страхового відшкодування.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2014 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги, зазначивши, що сума матеріального збитку 22 645 грн..

Зазначає, що заява про страхове відшкодування була подана ним страховику 25.10.201 року, страховик був зобовязаний не пізніше як до 22.01.2014 року прийняти рішення про здійснення сплати страхового відшкодування та виплатити його, чи відмовити у здійсненні сплати страхового відшкодування.

Вважає, що оскільки страховиком своєчасно не було прийнято рішення про здійснення сплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити йому пеню за період прострочення виконання зобовязання з 22.01.2014 року із розрахунку подвійної облікової ставки, яка складає 1 940 грн. 39 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 22 645 грн., пеню у сумі 1 940 грн. 39 коп. та витрати на проведення експертизи у сумі 480 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 22 645 грн. 00 коп., пеню в сумі 1 940 грн. 39 коп., судові витрати за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 480 грн. 00 коп., судовий збір у сумі 250 грн. 00 коп.. а всього 25 315 грн. 39 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» в особі представника ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про стягнення суми страхового відшкодування та пені, суд першої інстанції виходив з того, що останній хоча і не є власником автомобіля, проте під час ДТП керував автомобілем на підставі довіреності, тому він має право вимоги відшкодування на його користь матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП.

З таким висновком суду першої інстанції можна погодитись із таких підстав.

Відповідно до статей 22,23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Норми ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачають підстави відшкодування майнової і моральної шкоди.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст. 1187, 1188 ЦК України.

Питання страхового відшкодування за договором добровільного й обов'язкового страхування транспортного засобу та відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, регулюється нормами гл. 67 ЦК України, ст. 1194 ЦК України та спеціальними законами про страхування.

Аналіз зазначених правових норм, положень ст. 3 ЦПК України, ст. ст.11,15,16,22,23 ЦК України дає підстави для висновку, що потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 395-396 ЦК України положення норми ст. 386 ЦК України щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але правомірно володіє майном (на підставах, передбачених законом або договором), а відтак така особа має право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Такий висновок випливає й з роз'яснень, викладених в п.13 постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4, 01.03.2013, „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, де зазначено, що враховуючи, що відповідно до статей 386,395,396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором ( речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями ( користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4І керував автомобілем НОМЕР_3, на підставі довіреності від 19 лютого 2008 року (а.с. 6).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП ґрунтується на законі, оскільки останній правомірно володів транспортним засобом у момент дорожньо-траспортної пригоди, йому була спричинена матеріальна шкода, у зв'язку із чим має право звернення з позовом до суду про відшкодування матеріальної шкоди.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 своєчасно не подав заяву про відшкодування страхової суми, не узгодив розмір страхового відшкодування, розрахований Страховиком, тому перебіг строку для прийняття рішення не почався і у АТ „СК „АХА Страхування був відсутній обовязок приймати рішення по справі, а відтак не було порушено обовязку за Законом не відповідає встановленим по справі обставинам справи.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його у разі невизнання вимог заявника прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

При розгляді даної справи судом встановлено, що станом на 07.04.2014 року ані повідомлення про відмову, ані страхового відшкодування ОСОБА_4 не отримав.

АТ „СК „АХА Страхування було зроблено оцінку пошкоджень автомобіля НОМЕР_3, та в усній формі було повідомлено, що вартість відновлювального ремонту становить суму більшу ніж ринкова вартість аналогічного транспортного засобу. В такій же усній формі йому було повідомлено, що ринкова вартість складає 25 тис. грн., тому будь-яким чином узгодити цю суму у відповідності до вимог Закону у позивача не було можливості.

Стягуючи пеню за прострочення виплати страхового відшкодування суд обґрунтовано виходив з положень ч.36.5 ст. 36 Закону, які передбачають, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування ( регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом заява про страхове відшкодування була подана позивачем страховику 25.10.2013 року, страховик був зобовязаний не пізніше як до 22.01.2014 року прийняти рішення про здійснення сплати страхового відшкодування ( регламентної виплати) та виплатити його, чи відмовити у здійсненні сплати страхового відшкодування, що відповідачем зроблено не було.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд пр ло. исуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що підчас розгляду справи позивачем оплачено вартість товарознавчої експертизи. Згідно долученої квитанції, вартість проведення товарознавчої експертизи складає 480,00 грн. (а.с.1,98). Таким чином, зазначена сума є документально підтвердженою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі наведенного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухваленго законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесупального права є неспроможними та необґрунтованими і не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313,-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: