Справа № 304/1700/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Перечинського районного суду від 11 березня 2015 року по справі за позовом ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ПАТ «ОСОБА_2 Аваль (далі по тексту - ОСОБА_2) звернулося в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у відповідності до кредитного договору №014/4080/74/37923 від 05.02.2008 та додаткової угоди №014/4080/74/37923 від 01.04.2009 ВАТ ОСОБА_2 Аваль (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 Аваль) було надано ОСОБА_1 кредит у сумі 50750,00 доларів США із сплатою 13,00 % річних, з кінцевим терміном погашення до 04.02.2028. В забезпечення виконання вищевказаного договору між позивачем та співвідповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №014/4080/74/37923 від 05 лютого 2008 року, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 03.09.2014 виникла заборгованість у розмірі 59450,31 доларів США (744973,68 грн.). Посилаючись на дані обставини ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 59450,31 доларів США (744973,68 грн.) та судові витрати.

Заочним рішенням Перечинського районного суду від 11 березня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Перечинського районного суду від 27 березня 2015 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На це рішення відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовити повністю, а також відмовити в позові Банку до нього про стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 1787.43 доларів США (22398.34 грн.) та стягнення пені в розмірі 6834.70 доларів США (85645.84). Свою позицію мотивує тим, що, на його думку, судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, неправильно встановлено фактичні обставини справи та дано їм невірну правову оцінку.

Представником Банку на таку скаргу подано заперечення, в яких він просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з"явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи солідарно з позичальника та поручителя суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог Банку, а у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

За змістом ст.ст. 11, 509, 526, 611, 614, 623, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, цивільно-правові зобовязання виникають з договорів і повинні виконуватися належним чином; позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в по рядку, що встановлені договором; в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що за лишилась, та сплати процентів; особа відповідальна за порушення зобовязання, позичальник, який уклав і не виконує кредитний договір, повинен відшкодувати кредитору збитки в повному обсязі. Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого по рукою, є солідарна відповідальність боржника та поручителя (ст. 554 ЦК України).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.02.2008 між ВАТ ОСОБА_2 Аваль (правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_2 Аваль) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/4080/74/37923, згідно якого позивач надав останньому кредит у розмірі 50750,00 доларів США зі сплатою 13,00 % річних, з кінцевим строком повернення 04.02.2028 (а.с.9-17). Погашення кредиту проводилось ануїтетними платежами.

В забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором 05.02.2008 між Банком ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно якого поручитель несе з боржником солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобовязань (а.с. 22-25).

Встановлено, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував і, згідно наданого Банком розрахунку, станом на 03.09.2014 склалась заборгованість на суму 59450,31 доларів США (744973,68 грн.), з яких: 45187,75 доларів США (566249,10 грн.) - заборгованість по кредиту, 3803,39 доларів США (47723,05 грн.) заборгованість по сплаті відсотків, 10454,17 доларів США (131001,53 грн.) пеня (а.с.5-8)..

Із зазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що остання оплата на часткове погашення заборгованості по кредиту була здійснена ОСОБА_1 у червні 2014 року, яка була зарахована на погашення тіла кредиту та на погашення відсотків.

До суду ОСОБА_2 звернувся 16 жовтня 2014 року, тому доводи апелянта про пропуск Банком позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості по відсотках є безпідставними.

Щодо стягнення пені судова колегія дійшла таких висновків.

Виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, в т.ч. пенею (ст. 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням зобовязання (ст. 550 ч. 1).

Судом першої інстанції стягнуто на користь Банку пеню в розмірі 10454,17 долари США, що становить 131001,53 грн. Пеня нарахована за період з 22.09.2011 по 03.09.2014. Відповідно до п. 16.7 Кредитного договору до всіх правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням цього Договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю три роки. Тобто, сторони договору, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, домовились про збільшення позовної давності, зокрема, за вимогами про стягнення пені.

Тому доводи апелянта щодо необхідності стягнення пені за один рік також є безпідставними.

Так само і не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта щодо пропуску строку звернення з вимогою до поручителя.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до Договору поруки від 05.02.2008, він діє до повного виконання боргових зобовязань за Кредитним договором (п. 5.1.).

Апелянт вражає, що право вимоги до поручителя у банку виникло 5 квітня 2010 року з моменту першого прострочення сплати боржником чергового платежу. Проте, як уже зазначалось вище, ОСОБА_1 здійснював часткове погашення заборгованості до червня 2014 року.

19.06.2014 за № 1140000/157-840 Банком було надіслано ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором не більше ніж за 60 календарних днів з дати вимоги здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі зі сплатою процентів та пені (а.с.27).

Також, 19.06.2014 за № 1140000/157-841 було надіслано вимогу про виконання грошових зобовязань за договором поруки ОСОБА_3 - не пізніше 60 банківських днів з дати отримання вимоги погасити заборгованість (а.с.26).

Таким чином, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, і протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобовязаний предявити позов до поручителя.

Позовна заява Банку надійшла до суду 16 жовтня 2014 року через чотири місяці після направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове погашення кредиту.

Оскільки відповідачі взяті на себе зобовязання за укладеними договорами не виконували, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з позичальника та поручителя суми заборгованості за кредитним договором. Крім того, ОСОБА_3Ію рішення суду не оскаржувала.

Зважаючи на викладене, судова колегії вважає, що підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Перечинського районного суду від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня на брання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді