Справа № 307/3486/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 23 березня 2015 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на право приватної власності на землю та свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Вільховецько-Лазівської сільської ради Тячівського району та ОСОБА_3 у вересні 2014 р. (а.с.1-3, 61).

Після зміни предмету позову (а.с.88-89) остаточно просила:

- визнати недійсним і скасувати виданий ОСОБА_3 державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.03.2000 р., реєстровий № 138;

- визнати недійсним і скасувати рішення виконкому Вільховецько-Лазівської сільської ради № 47 від 18.09.2007 р. «Про оформлення права власності на нерухоме майно» та видане ОСОБА_3 свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 18.10.2007 р. щодо житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь 250 грн. судового збору та 800 грн. витрат на правову допомогу.

На обґрунтування зазначала, що незаконними діями відповідачів порушене її право як спадкоємиці першої черги за померлим батьком на приватизацію земельної ділянки площею 0.25 га, призначеної для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, та на сам будинок як спадкове майно.

Рішенням Тячівського районного суду від 23.03.15 р. у позові відмовлено (а.с.112-120).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про скасування свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 18.10.2007 р., виданого на підставі рішення виконкому Вільховецько-Лазівської сільської ради № 47 від 18.09.2007 р. Указує, що вступила в управління батьковим майном і має право на половину житлового будинку АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки.

У письмовому запереченні представник ОСОБА_4 в інтересах відповідачки ОСОБА_3 не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін.

У судове засідання сторони не з'явилися, хоча про час і місце такого були належно повідомлені.

Суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог, оскільки позивачка після смерті батька (ОСОБА_5) спадщину за ним у встановленому законом порядку не прийняла.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, з таких мотивів.

За правилами ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Як видно з позовної заяви, ідеться про захист спадкових прав ОСОБА_2

Установлено, що позивачка є донькою подружжя ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1) і ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2). Згідно з даними по господарської книги № 5 за 1991-1995 р. р. дворогосподарство АДРЕСА_1 рахувалося за ОСОБА_5 і ОСОБА_7 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3), а відповідно до по господарської книги № 8 указане дворогосподарство рахується за відповідачкою ОСОБА_3 За цим дворогосподарством закріплено земельну ділянку площею 0.25 га (а.с.7-12).

Згідно з положеннями ст.ст. 529, 548, 549, 560, 553 ЦК УРСР (чинного на момент смерті батька позивачки) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Позивачка як спадкоємиця першої черги за законом після смерті батька спадщини в установленому законом порядку не прийняла (зворотних даних немає), що нею по суті не заперечується.

Відповідно до вимог ст.ст. 1268 ч.3, 1269 ч.1, ч.2 ЦК України (чинного на момент смерті ОСОБА_7) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Установлено та не заперечується, що позивачка після смерті ОСОБА_7 (мачухи) разом із нею не проживала та заяву нотаріусу про прийняття спадщини не подавала. Тобто, спадщини за ОСОБА_7 у встановленому законом порядку також не прийняла.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

Оскільки спадкові права позивачки не порушені, власником або користувачем присадибної земельної ділянки вона не є і не була, то ні правових, ні фактичних підстав для звернення до суду з такими позовними вимогами в неї немає.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права мають декларативний характер і є необґрунтованими.

Твердження апелянта про те, що після смерті батька вона вступила в управління батьковим майном шляхом обробляння присадибної землі, косіння трави та утримання будинку в належному стані є бездоказовими, а її апеляційні претензії уже лише на половину спадкового майна (житлового будинку АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки) - безпідставними.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Тячівського районного суду від 23 березня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: