АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/4976/15 Головуючий 1 інстанції Тімонова В.М.
Справа № 2-5665/10 Доповідач Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 29 травня 2015 року за скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця відділу ДВС Балаклійського РУЮ Харківської області ОСОБА_3 від 16 березня 2015 року у ВП №25320344,-

ВСТАНОВИЛА:

28 травня 2015 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.384 ЦПК України.

Просив скасувати постанову старшого державного виконавця відділу ДВС Балаклійського РУЮ Харківської області ОСОБА_3 від 16 березня 2015 року у ВП №25320344 про передачу стягувачу ОСОБА_4 ? частки квартири за адресою: Харківська область, м.Балаклія, вул.Куйбишева, 7/5.

Посилався на те, що на виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів. 16 березня 2015 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Балаклійського РУЮ Харківської області ОСОБА_3 було винесено постанову про передачу стягувачеві ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу нереалізованого арештованого нерухомого майна, а саме: ? частини квартири, розташованої за адресою: Харківська область, м.Балаклія, вул.Куйбишева, 7/5, вартістю 98625 гривень, на яке було звернено стягнення під час примусового виконання виконавчого листа по справі №2-47/2011, виданого 16. березня 2011 року Балаклійським районним судом Харківської області про стягнення боргу з ОСОБА_1. Вважав оскаржувану постанову такою, що не відповідає вимогам ч.6 ст.52, ч.2 ст.58 та ч.9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 29 травня 2015 року у прийнятті до провадження скарги відмовлено, та заявнику роз'яснено право на звернення до адміністративного суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Матеріалами справи встановлено та визнається заявником, що оскаржувана постанова прийнята при примусовому виконання зведеного виконавчого провадження, до складу якого входять виконавчі документи видані судом загальної юрисдикції та постанова №21243505, яка видана 26 березня 2012 року ВДВС Балаклійського РУЮ Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору 6541,29 гривень.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п.9 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно із статтею 33 Закону про виконавче провадження кілька відкритих виконавчих проваджень про стягнення коштів лише з одного боржника об'єднуються у зведене виконавче провадження. Скарги стосовно рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) із метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження щодо виконання судових рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові №3 від 13 грудня 2010 року «Про практику застосуванняа адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» (п.6) розяснив наступне.

За змістом п. 8 ч. 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Тому судам слід ураховувати, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору або накладення штрафу, прийнятої під час виконання будь-яких виконавчих документів, у тому числі рішень судів загальної юрисдикції та господарських судів, також належать до адміністративної юрисдикції.

Постанавлюючи ухвалу про відмову у прийнятті скарги до провадження, суд першої інстанції виходив з того, що скарга не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки предметом оскарження є рішення державного виконавця прийтяте на виконання зведеного виконавчого провадження, у якому обєднано виконавчі провадження щодо виконання судових рішень суду загальної юрисдикції та постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Отже, висновок суду стосовно того, що розгляд скарги належить до юрисдикції адміністративного суду є правильним та доводами апеляційної скарги не спростовується.

Разом з тим, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Так, у мотивувальній частині ухвали суд вірно послався на п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, відповідно до якої суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства (п.13 зазначеної вище постановии №6 Пленуму ВССУ ).

Разом з тим, у резолютивній частині ухвали, суд помилково зазначив про відмову у прийнятті до провадження скарги, тоді як повинен був відмовити у відкритті провадження за скаргою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч. 2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 29 травня 2015 року змінити.

Резолютивну частину ухвали викласти в такій редакції:

У відкритті провадження за скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця відділу ДВС Балаклійського РУЮ Харківської області ОСОБА_3 від 16 березня 2015 року у ВП №25320344 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді