АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/331/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівЄльцова В. О. , Карпенко О. В.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотонівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів ,-

в с т а н о в и л а :

26 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів, посилаючись на те, що 26 серпня 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_7, з яким прожила до 19 серпня 1999 року, після чого сторони розлучились.

Позивач ОСОБА_6 зазначає у позові, що від даного шлюбу вони мають сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення залишився проживати з нею.

Рішенням Золотоніського міського суду від 17 лютого 1999 року з ОСОБА_7 стягуються на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_7 робив нерегулярні та незначні виплати аліментів, в зв'язку з чим на час повноліття сина, у нього утворилася заборгованість за аліментами в сумі 31020,48 грн., що підтверджується довідкою Золотоніського МРУЮ ВДВС.

Тому позивач ОСОБА_6 звернулася до суду із даним позовом та просила стягнути з відповідача ОСОБА_7 на її користь заборгованість за аліментами в сумі 31020, 48 грн.

Рішенням Золотонівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що після досягнення сином повноліття припиняються аліментні зобов'язання відповідача, а в стягненні заборгованості по виплаті аліментів судом відмовлено. Отже, боржник, який ухилявся від сплати аліментів, робив незначні нерегулярні виплати на утримання дитини, судом звільнений від стягнення даної заборгованості, що є порушенням закону, вважає апелянт. Просить рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2014 року скасувати, постановити нове рішення по суті позовних вимог, задовольнивши їх в повному обсязі. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить розгляд апеляційної скарги проводити без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 194 СК України не містить правових підстав для стягнення заборгованості за аліментами, встановлених на підставі рішення суду, виконавчий лист за яким був звернений до примусового виконання. Таких підстав для стягнення в судовому порядку заборгованості за аліментами не містять і інші норми Сімейного кодексу України або ж інший акт цивільного законодавства України.

Суд першої інстанції послався, що відповідно до вимог ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок стягнення аліментів, у відповідності до якої саме державний виконавець визначає розмір заборгованості, та у разі наявності якої понад три місяці, звертає стягнення на майно боржника. Тому, за відсутності спеціальної норми щодо можливості стягнення заборгованості за аліментами, положення ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» прямо вказує на необхідність державному виконавцю вчиняти виконавчі дії щодо нарахування та стягнення аліментів в примусовому порядку і одночасно не встановлює підстав для стягнення такої заборгованості в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими і відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що 26 серпня 1995 року сторони уклали шлюб, у якому перебували до 1999 року , в якому розірвали шлюб.

Рішенням Золотоніського міського суду Черкаської області від 17 лютого 1999 року стягнуто із відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Утворення заборгованості можливе у випадку, коли виконавчий лист пред'явлений до виконання, однак рішення суду про сплату аліментів з тих або інших причин не виконується.

За час виконавчого провадження заборгованість за аліментами може утворитися з об'єктивних причин, а також з вини платника аліментів або організації, в якій він працює, одержувача чи органів виконавчої служби. Порядок стягнення заборгованості визначається саме з врахуванням причини, що призвели до її утворення.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач на протязі всього періоду стягування аліментів, тобто з лютого 1999 року по вересень 2014 року сплачував аліменти не повністю в нарахованому розмірі, або протягом тривалого часу взагалі не сплачував аліментів ( як наприклад за період з вересня 1999 року до листопада 2001 року, коли було сплачено лише 20 грн. за листопад 2001 року. Фактично за весь період сплати аліментів відповідач ОСОБА_7 не доплачував досить значні суми по аліментах, в результаті чого і утворилася така велика сума заборгованості в 31020, 48 грн., підтверджена розрахунками державного виконавця.

Згідно даних довідки-розрахунку ВДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області від 21 жовтня 2014 року № 870, наданої позивачем ОСОБА_6, заборгованість по аліментах ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 11 вересня 1999 року по 15 вересня 2014 року становить 31020,48 грн.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, у разі відсутності заборгованості із сплати аліментів адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, повертають постанову державного виконавця про стягнення аліментів органу державної виконавчої служби з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу утриманих сум аліментів. У разі якщо утримані суми аліментів стягувачу не перераховані, державний виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, роз'яснює йому права, встановлені частиною першою статті 87 цього Закону, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Виходячи із викладеного, вбачається, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» і відповідно до даного закону суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Тобто, положення ст. 194 СК України передбачає позасудовий порядок стягнення заборгованості по аліментах.

В судовому порядку при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, СК України передбачає лише стягнення на користь одержувача аліментів неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, однак таких вимог про стягнення неустойки ( пені) позивачем в суді першої інстанції не було заявлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України не підлягають до задоволення, оскільки згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених ними вимог.

Із позовної заяви ОСОБА_6 вбачається, що при поданні до суду першої інстанції даного позову вона не заявляла вказаної вимоги про стягнення неустойки ( пені ), тому суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі позовних вимог, оскільки переглядається рішення суду першої інстанції .

Інших доводів та обґрунтувань апеляційна скарга не містить, які б спростовували висновки суду першої інстанції та давали підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки позивачем не надано суду доказів повідомлення відповідача про наявність у нього боргу зі сплати вказаних аліментів, а також не доведено, що між сторонами існує спір з приводу розміру заборгованості, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості у порядку ст.194 СК України, так як дана норма закону передбачає позасудовий порядок стягнення заборгованості за аліментами, а примусове стягнення заборгованість по аліментам здійснюється державним виконавцем відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Отже, правові підстави для стягнення заборгованості по аліментах за рішенням суду відсутні.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Золотонівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :