Справа № 460/1496/14 Головуючий у 1 інстанції: Тесля Б.І.
Провадження № 22-ц/783/948/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3. і її представника ОСОБА_4;

ОСОБА_5 і адвоката ОСОБА_6 - представників відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 і ОСОБА_8, представників ОСОБА_7, на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, у якому просила суд розірвати спадковий договір, укладений 03.08.2010 року між нею і згаданим відповідачем та посвідчений державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори, а також скасувати заборону на відчуження 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га в селі Рясна-Руська Яворівського району Львівської області, накладену державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачці на праві власності належить 13/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в селі Рясна-Руська Яворівського району Львівської області та земельна ділянка для обслуговування цього будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. На даний час позивачка має намір розпорядитися належним їй нерухомим майном, однак вона позбавлена цього права, оскільки Новояворівською державною нотаріальною конторою накладено заборону на його відчуження у зв'язку із укладенням 03 серпня 2010 року між нею та відповідачем спадкового договору, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався компенсовувати їй щомісячно витрати на утримання будинку і земельної ділянки та всі комунальні послуги, платежі та податки відповідно з рахунками, виконувати побутовий ремонт даного будинку, а в разі необхідності - виконувати інші її прохання чи розпорядження щодо надання їй необхідної допомоги чи вчинення дій, які вона не зможе здійснити за станом здоров'я в процесі користування та догляду за даним житловим будинком та земельною ділянкою, забезпечити її доступом до даного житлового будинку та земельної ділянки (далі - „Спадковий договір"). Однак відповідач свої зобов'язання згідно спадкового договору не виконує і не надає їй жодної допомоги у веденні домашнього господарства. Крім цього, відповідач 11 листопада 2013 року виїхав за межі України, в Канаду, де перебуває по даний час і, як їй відомо, не має наміру повертатися (а.с. 2-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Розірвано спадковий договір від 03 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори.

Скасовано заборону на відчуження 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 гектара в селі Рясна-Руська Яворівського району Львівської області, накладену 03 серпня 2010 року державним нотаріусом Новояворівської нотаріальної контри.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 114-116).

Дане рішення оскаржили ОСОБА_5 і ОСОБА_8 - представники ОСОБА_7

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважають, що висновок суду про наявність підстав для розірвання спадкового договору не грунтується на наявних в матеріалах доказах та вимогах чинного законодавства, оскільки обов'язки набувача за спадковим договором (відповідача) чітко визначені сторонами договору у його п. 4 та стосуються виключно житлового будинку та земельної ділянки, які є предметом цього договору, і не передбачають (зокрема) надання допомоги у веденні домашнього господарства відчужувачу (позивачці), обізнаності з її станом здоров'я, проживання з позивачкою.

Вважають, що висновок суду про те, що відповідачем не здійснюється догляд за будинком і земельною ділянкою та оплата усіх платежів, спростовується матеріалами справи, а саме: копіями квитанцій про сплату комунальних платежів та довідками про відсутність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Вважають, що актами обстеження матеріально-побутових умов будинку позивачки, складеними комісією Рясне-Руської сільської ради, підтверджується виконання відповідачем обов'язку щодо проведення дрібного ремонту цього житла.

Стверджують, що позивачка постійно проживає в іншій належній їй на праві власності квартирі, а в будинок АДРЕСА_1 у с. Рясне-Руська вона приїжджає лише у літній період для обробітку присадибної ділянки.

Висновок суду про те, що відповідач виїхав на постійне місце проживання до Канади, вважають помилковим, оскільки в Канаді відповідач перебуває тимчасово - в межах наданої йому робочої візи на період з 15.10.2013 року до 01.01.2016 року, що стверджується наявними у матеріалах справи доказами, що зумовлено необхідністю заробітку, який відповідач не може отримати в Україні (а.с. 122-130).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1302 ЦК України встановлено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача, а частиною 1 ст. 1308 ЦК України - що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.1999 року, 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в селі Рясна-Руська Яворівського району Львівської області позивачка успадкувала за заповітом своєї матері, ОСОБА_10, який остання склала ще 26.05.1993 року (а.с. 4, 26), а відтак доводи відповідача про те, що його бабця ОСОБА_10 хотіла „зробити (його) спадкоємцем належного їй на той час нерухомого майна" (а.с. 30), не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не можуть прийматися до уваги.

Пунктом 4 Спадкового договору передбачено, що при його укладенні відчужувач майна (позивачка ОСОБА_3.) покладає на набувача майна (відповідача ОСОБА_7.) наступні обов'язки:

· компенсувати відчужувачу щомісячно (чи оплачувати за неї) своєчасно всі витрати на утримання будинку та земельної ділянки, що являється предметом договору, та всі комунальні послуги, платежі та податки згідно з відповідними рахунками;

· виконувати дрібний ремонт даного будинку;

· в разі необхідності виконувати інші прохання чи розпорядження відчужувача щодо надання їй необхідної допомоги чи вчиненні дій, які відчужувач не може здійснити за станом свого здоров'я в процесі користування та догляду за даним житловим будинком та земельною ділянкою;

· забезпечити відчужувача доступом до даного житлового будинку та земельної ділянки (а.с. 6).

·

Як вбачається з вище наведеного, принаймі частину розпоряджень відчужувача (позивачки ОСОБА_3.) відповідач ОСОБА_7 зобов'язувався виконувати особисто, зокрема - в разі необхідності виконувати інші прохання чи розпорядження відчужувача щодо надання їй необхідної допомоги чи вчиненні дій, які відчужувач не може здійснити за станом свого здоров'я в процесі користування та догляду за даним житловим будинком та земельною ділянкою.

В той же час, ще у листопаді 2013 року відповідач виїхав за межі України (в Канаду), де і перебуває до цього часу, що об'єктивно позбавляє його можливості виконувати принаймі частину взятих на себе зобов'язань.

При цьому не можуть прийматися до уваги доводи відповідача про те, що він за взаємною згодою з ОСОБА_5 і ОСОБА_8 домовився стосовно того, що за його відсутності обов'язки за Спадковим договором будуть виконувати згадані особи, оскільки відповідачем не було подано до суду будь-яких доказів стосовно того, що таке передоручення виконання обов'язків було узгоджено з позивачкою ОСОБА_3., яка категорично таке узгодження заперечує і у якої відсутні будь-які правові підстави для пред'явлення відповідних вимог по виконанню Спадкового договору ОСОБА_5 і ОСОБА_8

Про вище наведене свідчить (зокрема) Перелік платежів здійснених ОСОБА_7 (поданий до суду його представником), згідно якого останні платежі по оплаті комунальних послуг ОСОБА_7 було здійснено ще у лютому 2014 року (а.с. 171).

Крім цього, таке передоручення виконання взятих на себе зобов'язань не передбачено умовами Спадкового договору.

Як вбачається з пояснень позивачки, відсутність заборгованості по оплаті за газопостачання та електропостачання по будинку пояснюється тим, що перед своїм від'їздом до Канади відповідач у жовтні-листопаді 2013 року демонтував все газове опалення, радіатори, ванну, туалет, газову колонку та відключив газ і воду, в результаті чого будинок став непридатним для проживання.

Вище наведені обставини стверджуються Актами обстеження матеріально-побутових умов від 29.07.2014 року та від 25.09.2014 року, а також від 30.01.2015 року, складеними комісією Рясне-Руської сільської ради (а.с. 73, 89, 159).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_8, представників ОСОБА_7, відхилити та залишити рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: