АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/736/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ПлахотнюкК.Г.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

28.04.2014 року позивач ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13.04.2014 року складає 63 995 грн. 28 коп., з яких : заборгованість за основною сумою кредиту - 41 328 грн. 95 коп., нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами - 6918 грн. 98 коп., пеня у розмірі 3613 грн. 47 коп., штраф у розмірі 1001 грн. 88 коп., штраф за невиконання умов страхування предмету застави - 11 132 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року позов задоволено частково : стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 863 грн. 28 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 528 грн. 63 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що 12.03.2014 року на підставі заяви позивача та виконавчого напису нотаріуса Відділом ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб «Renault Kengoo» , д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 У виконавчому написі зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави, необхідно задовольнити вимоги ПАТ ПУМБ в сумі 46 464 грн. 08 коп., що складається із заборгованості по сплаті тіла кредиту - 41 328 грн. 95 коп. та відсотків - 4385 грн. 13 коп. Тобто, позивач стягує заборгованість з відповідача як на підставі виконавчого напису нотаріуса, так і рішення суду, тим самим фактично здійснюючи притягнення відповідача до подвійної грошової відповідальності.

Оскільки по виконанню виконавчого напису нотаріуса проводяться виконавчі дії, то апелянт вважає, що зупинення виконавчого провадження на час розшуку автомобіля не є підставою для задоволення даного позову.

В судове засідання апелянт та його представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштових відправлень від 10 та 12 січня 2015 року.

В судовому засіданні представник позивача - Васильчиков І.В. вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.01.2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 188 грн. для придбання транспортного засобу марки «Renault» у продавця ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу в кредит від 10.01.2008 року; процентна ставка за користування кредитом становить 11,99 % річних; кредит надано позичальнику строком до 24.01.2015 року.

11.10.2013 року на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про дострокове повернення усієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. Проте зазначена вимога ні в 30-денний строк з моменту отримання, ні на час розгляду справи відповідачем виконана не була.

06.03.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за заявою ПАТ «ПУМБ», було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Renault Kengoo 1.9 D», д.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, та який на підставі договору застави від 24.01.2008 року переданий в заставу ПАТ «ПУМБ». За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного транспортного засобу, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ ПУМБ у розмірі заборгованості по сплаті кредиту - 41 328 грн. 95 коп., заборгованості по сплаті процентів у розмірі 4385 грн. 13 коп., що утворилась станом на 10.10.2013 року.

12.03.2014 року ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження щодо виконання у примусовому порядку зазначеного виконавчого напису; 25.03.2014 року прийнято постанову про оголошення в розшук майна боржника - автомобіля «Renault Kengoo1.9 D», д.н. НОМЕР_1, а виконавче провадження у зв'язку з розшуком транспортного засобу зупинено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність вчиненого виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави у даному випадку не може бути підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості, оскільки виконавчий напис не виконано, автомобіль перебуває у розшуку, виконавче провадження зупинено.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13.04.2014 року складається із : заборгованості за основною сумою кредиту - 41 328 грн. 95 коп., нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами - 6918 грн. 98 коп., пені у розмірі 3613 грн. 47 коп., штрафу в розмірі 1001 грн. 88 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу за невиконання умов страхування предмету застави - 11 132 грн., суд першої інстанції виходив з того, що сума такого штрафу є необґрунтованою, оскільки визначена у розмірі 10% від страхової суми - 111 320 грн., що була погоджена сторонами на час укладання кредитного договору. При цьому позивачем не враховано вимоги п.4.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору та ті обставини, що на час проведення розрахунку розмір заборгованості за основною сумою кредиту становить 41 328 грн. 95 коп. і станом на квітень 2014 року змінилася дійсна вартість транспортного засобу, який мав би бути предметом страхування.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 11 132 грн. - сторонами не оскаржувалось, підстав для обов'язкового скасування рішення не вбачається, тому колегія суддів рішення у цій частині не перевіряє.

Висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення суми основної заборгованості - 41 328 грн. 95 коп., процентів - 6918 грн. 98 коп., пені - 3613 грн. 47 коп. та штрафу у розмірі 1001 грн. 88 коп., всього на суму 52 863 грн. 28 коп., колегія суддів вважає законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача є аналогічними його запереченням на позовну заяву, вони були предметом розгляду суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при наявності виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави стягнення заборгованості за рішенням суду є неможливим, оскільки є подвійним стягненням, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що з даним позовом банк звернувся до суду 28 квітня 2014 року, тобто після того, як державним виконавцем 25 березня 2014 року було зупинено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса у зв'язку з розшуком транспортного засобу, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 і який є предметом застави.

Будь-яких даних про результати розшуку автомобіля чи добровільну передачу відповідачем транспортного засобу для реалізації до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ні на час ухвалення оскаржуваного рішення від 05.11.2014 року, ні на даний період часу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення суми заборгованості по кредиту, процентах та неустойці, оскільки заборгованість по кредитному договору відповідачем не погашена, виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави не виконано.

Апеляційна скарга відповідача не містить заперечень щодо правильності розрахунку заборгованості, відповідно до якого залишок невиплаченої суми кредиту становить - 41 328 грн. 95 коп. нараховані та непогашені проценти за період з 24.11.2012 року по 23.04.2014 року складають 6918 грн. 98 коп.; пеня, нарахована за порушення строків сплати суми кредиту та відсотків за період з 14.05.2013 року по 13.04.2014 року становить 3613 грн. 47 коп., та штраф за невиконання вимог п.4.3.3 договору - 1% від суми наданого кредиту - 1001 грн. 88 коп.

Підстав для сумніву у правильності наведених позивачем розрахунків суми заборгованості не вбачається. Матеріали справи не містять доказів тих обставин, що сума погашеного кредиту є більшою, ніж зазначено у розрахунку. Обґрунтованих доводів щодо неправильності нарахування заборгованості по процентах, пені та штрафу - апеляційна скарга не містить.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що ним допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Таким чином, суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права та послався на положення - ст. 509, 525, 526, 527, 1050, 1054 ЦК України , й ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: