Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/70/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальова О. Б.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

03.02.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої

Бубличенко В.П.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом комунального підприємства «Житлогосп» до ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за апеляційною скаргою відповідачів на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року КП «Житлогосп» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що КП «Житлогосп» є балансоутримувачем житлових будинків м.Олександрії та надає населенню послуги по обслуговуванню будинків та прибудинкових територій. Відповідачі, які є співвласниками квартири АДРЕСА_1 у м.Олександрії та споживачами вказаних послуг, належним чином не виконували свій обов»язок по оплаті наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого за період з 01.12.2010 по 30.01.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 2037, 60 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року позов задоволено: стягнуто солідарно з відповідачів на користь КП «Житлогосп» 2037 гривень 60 коп. заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та по 60 грн. 90 коп. з кожного у відшкодування судових витрат.

Суд виходив з того, що відповідачі, сплачуючи частково за ці послуги, не надали належних та допустимих доказів неякісного надання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також з того, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не є підставою для відмови у задоволенні позову за умови наявності факту надання позивачем послуг.

В апеляційній скарзі відповідачі просять скасувати рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказують на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими. Зокрема, посилаються на те, що відсутність договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території є, відповідно до чинного законодавства, підставою для відмови у задоволенні позову.

Зазначають, що суд не взяв до уваги, що позивач належним чином не повідомив їх про зміну тарифу на послуги, як це передбачено ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому вони сплачують за тарифом, який існував до жовтня 2011 року.

Також вказують на те, що висновок суду про відсутність належних доказів щодо неякісного надання послуг не відповідає матеріалам справи, до яких долучено наданий ними протокол зборів мешканців будинку №2 від 11.08.2014 року, яким підтверджується цей факт.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6, які просили задовольнити скаргу, представника КП «Житлогосп» Чернова О.С., який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення без змін з таких підстав.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивач є балансоутримувачем житлового будинку, в якому знаходиться належна відповідачам квартира, та надає мешканцям послуги по обслуговуванню цього будинку та прибудинкової території згідно з рішенням Олександрійської міської ради №29 від 23.11.2010 року.

Відповідачам на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 та на ім»я ОСОБА_5 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1. Відповідачі свій обов»язок по щомісячній оплаті послуг не здійснювали, у зв»язку з чим, згідно наданого позивачем розрахунку мається заборгованість за надані комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.12.2010 по 31.01.2014 року в розмірі 2 037,60 грн.

Обов»язок власника житла нести витрати, пов»язані з утриманням майна, до яких, зокрема відносяться витрати, що пов»язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей передбачений Законом України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності з 1 січня 2005 року, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року (із змінами).

На позивача, як виконавця послуг, покладено обов»язок щодо надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій( прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, вивезення побутових відходів тощо).

Ст.ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов»язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами укладеного договору, оплата наданих послуг є обов»язком споживача.

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2011 року позивачем був підготовлений письмовий договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, але ОСОБА_6 він був підписаний лише 31.07.2014 року. Позивач фактично надавав відповідачам послуги з утримання будинку та прибудинкової території протягом періоду, за який утворилась заборгованість, а відповідачі користувалися зазначеними послугами, а тому зобов»язані оплатити їх вартість за встановленим тарифом.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року з наступними змінами та доповненнями, споживач зобов»язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, якщо він фактично користувався ними.

Факт відсутності письмового договору на надання житлово-комунальних послуг, на що посилаються в апеляційній скарзі відповідачі, як на підставу для відмови у задоволенні позову, сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки фактично відповідачі отримують послуги з утримання будинку та прибудинкової території, частково оплачують ці послуги, що свідчить про те, що між сторонами склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується також наявністю особового рахунку, відкритого на ім»я відповідача ОСОБА_5 (НОМЕР_1).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що доказів, передбачених законом щодо ненадання послуг, або неякісного надання послуг, а саме актів-претензій, які є підставою для перерахунку платежів, відповідачами не надано.

Протокол зборів мешканців будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 від 11.08.2014 року, на який посилаються відповідачі як на підтвердження факту надання позивачем послуг неналежної якості, насправді не містить фактичних даних щодо неналежного виконання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території за весь спірний період та не спростовує наданих позивачем доказів щодо належного виконання послуг, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку. З наданої відповідачем письмової відповіді в.о.директора КП «Житлогосп» від 29.10.2014 року вбачається, що позивач не визнав претензії мешканців будинку щодо ненадання ним щомісяця послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання, водовідведення, зливної каналізації, електропостачання, освітлення місць загального користування, виконання поточного ремонту будинку.

Посилання на те, що позивач змінив тариф на житлово-комунальні послуги відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №763 від 06.10.2011 року та не повідомив про це споживачів, не відповідають фактичним обставинам справи. В судовому засіданні представник позивача надав докази того, що повідомлення про зміну тарифів було опубліковано в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (а.с.168) та на інформаційних стендах біля під»їздів будинків.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи,належним чином перевірив доводи сторін та надав їм належну правову оцінку, ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав для висновку про порушення судом вимог закону, тому підстави для скасування рішення відсутні.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, ч.1 ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 відхилити, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: