Провадження №2/761/1079/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 січня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва
в складі: головуючого-судді Мальцева Д.О.,
при секретарі Кривошия О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаранттерм» про розірвання договору та стягнення коштів, -
Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до п. 1.1. договору Замовник (Позивач) доручає, в виконавець (Відповідач) приймає на себе доставку готової продукції віконні системи.
Відповідно до п.п.3.1, 3.2. дог загальна вартість робіт становить 7085 грн. Замовник зобов'язується провести 80 % передоплати по замовленню протягом 2-х банківських днів з моменту підписання договору та провести повний розрахунок згідно пунктів Договору.
П. 3.4 вказаного Договору визначено, що Виконавець зобов'язується доставити продукцію протягом 30-ти робочих днів після отримання Карти заміру та підписання Договору при умові поступлення коштів виконавцю.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 цього Кодексу визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Позивач виконав умови договору, вніс передоплату в розмірі 5 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 09.07.2014р. (а.с. 7).
Відповідач у визначений строк не виконав свої зобов'язання.
09.09.2014р. Позивач звернувся до Відповідача з претензію про повернення суми передоплати в розмірі 5 000 грн. (а.с. 8-9). Разом з тим, Відповідачем вказана претензія була залишена поза увагою.
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Згідно норм ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги в частині розірвання договору та стягнення суми передоплати в розмірі 5000 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд приходить до висновку, що вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача інфляційних витрат в розмірі - 146, 16 грн. та 3 % річних у розмірі 23, 83 грн., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Як вбачається з матеріалів справи (п.1.1. Договору), Відповідач приймає на себе доставку готової продукції - віконні системи, а отже у Відповідача перед Позивачем не виникало обов'язку виконати грошове зобов'язання.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243, 60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 610, 611, 629 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаранттерм» про розірвання договору та стягнення коштів - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаранттерм» на користь ОСОБА_1 суму попередньої оплати у розмірі 5000 (п'ять тисяч)грн.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаранттерм» на користь ОСОБА_1 и судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути, подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене через Шевченківський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: