Ухвала

іменем україни

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі - ПрАТ «ПРОСТО-страхування») звернулося до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що у зв'язку з виплатою позивачем страхового відшкодування у розмірі 4 137 грн 24 коп. ОСОБА_7 у страхової компанії виникло право регресної вимоги до водія, винного у дорожньо-транспортній пригоді, який керував застрахованим у ПрАТ «ПРОСТО-страхування» автомобілем марки Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом Latre, державний номерний знак НОМЕР_2, на підставі підпункту 38.1 (ґ) пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «ПРОСТО-страхування» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 грудня 2011 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_8 укладений договір, поліс № АВ/1512922 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким було застраховано відповідальність власника наземного транспортного засобу Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1.

Унаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_6 18 січня 2012 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої стали: автомобіль Chevrolet Aveo SF 69 Y, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить ОСОБА_7 та застрахований автомобіль Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом Latre, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_6

Згідно зі звітом про оцінку пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Chevrolet Aveo SF 69 Y, вартість відновлюваного ремонту становить 4 137 грн 24 коп.

Власник Chevrolet Aveo SF 69 Y ОСОБА_7 звернувся до страховика ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв'язку із чим було складено страховий акт від 30 березня 2012 року та видано розпорядження від 03 квітня 2012 року № 001387 на виплату страхового відшкодування в сумі 4 137 грн 24 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що позовна вимога про відшкодування шкоди в порядку регресу не підлягає задоволенню, оскільки до позивача, що виплатив страховий платіж, не перейшло право регресної вимоги, а виникло право вимоги в порядку суброгації.

Також колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивач лише вказує на те, що а ні страхувальник, а ні водій застрахованого автомобіля не повідомили страхову компанію про страховий випадок, однак жодним чином дану обставину не довів.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 07 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Однак із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте відповідні зміни до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 по 08 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року № 6-1цс14.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим.

Крім того, суд першої інстанцій дійшов помилкових висновків про те, що до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про суброгацію, оскільки у страховика виникло право на звернення з регресним позовом згідно з вимогами закону, на що апеляційний суд також уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко