Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/550/15 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та відсотків,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним, в обґрунтування якого зазначала, що 18.04.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики. Відповідно до якого відповідач отримав від позивача 165 000 доларів США. Відповідно до п. 4 договору позики строк повернення грошей -01.10.2011 року. Зобов'язання щодо повернення позики відповідач не виконав в повному обсязі. Станом на день подання позову сума основного боргу складає 165 000 доларів США, що еквівалентно 1318 350 гривень за курсом НБУ 7,99 грн. за 1 долар США. Пунктом 7 договору позики встановлений розмір відсотків за користування позикою - 2% від суми позики, які сплачуються щомісячно, до дня повернення суми позики. Відповідно до розрахунку сума щомісячної сплати відсотків за період з 18.04.2009 року по 01.10.2011 року складає 748 822 грн. 80 коп. Враховуючи порушення своїх прав, позивач звернувся для їх поновлення до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 1 318 350 грн. 00 коп., відсотків у розмірі 748 482 грн. 58 коп. та судових витрат у розмірі 3 441 грн. 00 коп.,

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 1318 350 гривень 00 копійок, суму відсотків за користування позикою у розмірі 748 482 гривні 58 копійок та судові витрати у розмірі 3 441 гривня 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін та ухвалив відповідне закону рішення.

Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як вбачається з договору позики, складання та підписання якого сторони не заперечують, позивач 18 квітня 2009 року надав відповідачеві позику у розмірі 165 000 доларів на 40 місяців до 1 жовтня 2011 року

Позов заявлено 6 березня 2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

Тому посилання апелянта на пропуск строку позовної давності не ґрунтується на законі, позаяк за положеннями ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи борг за договором позики, суд першої інстанції виходив з порушення відповідачем положень ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України щодо повернення боргу за даним договором.

Заперечуючи проти рішення суду, відповідач разом з тим не оспорює договір позики, не заперечує факту отримання грошової суми та не спростовує наданий позивачем розрахунок.

Безпідставними є посилання на застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення неустойки, передбаченої ст. 258 ЦК. Адже ані позивач не просив стягувати з відповідача неустойку та не заявляв про це позов, ані у судовому рішенні не було стягнуто будь-яку неустойку з відповідача.

Також не є переконливими посилання апелянта на те, що у договорі позики не зазначений строк сплати процентів, адже із змісту договору вбачається, що повернення процентів мало відбуватися щомісячно, та визначено остаточну дату повернення всієї заборгованої суми.

Не підтверджені належними доказами посилання відповідача на те, що він повертав частину боргу.

Так, за ст. 545 ЦК прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Натомість відповідачем не надано належно оформлених розписок про часткове повернення боргу.

З огляду на вкладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: