АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3378/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про зміну стягувача за рішенням суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року у задоволенні заяви ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та ухвалення нової про задоволення заяви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2011 року позовні вимоги АТ «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 21 229,97 доларів США, що еквівалентно 1 700 214,73 грн.

20.11.2013 року між АТ «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України укладено договір про передавання в управління непроданих активів відповідно до умов якого, установник управління передає в управління управителеві активи наявні на балансі установника управління на дату укладання цього договору, а управитель приймає в управління активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника за рахунок активів.

На підставі п. 2.4 договору управитель, а саме ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», має право володіти, користуватись і розпоряджатися активами відповідно до законодавства України та цього договору, бути процесуальним правонаступником установника, а саме АТ «Банк регіонального розвитку», в справах однією із сторін яких є установник управління , а також правонаступником у виконавчих провадженнях однією із сторін яких є установник управління.

У зв'язку з укладенням вказаного договору в жовтні 2014 року ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» звернулось до суду з заявою про заміну стягувача за рішенням суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції прийшов до висновків що заміна стягувача за рішенням суду можлива лише на стадії виконавчого провадження після його відкриття.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа N 6-122цс13), яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Так, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах в межах повноважень та у спосіб визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії вчинені до його вступу у виконавче провадження обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони яку правонаступник замінив.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України встановлено що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Отже, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Вказані висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року.

Проте відмовивши в задоволенні заяви суд першої інстанції не врахував вищевказаних вимог законодавства, обставин справи та не дав оцінки укладеному між сторонами 20.11.2013 року договору про передавання в управління непроданих активів.

З огляду на викладене оскаржена ухвала є передчасною, постановленою з порушенням норм процесуального права, підлягає до скасування, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2014 року -скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: