Провадження № 22-ц/773/56/15 Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд з вказаним позовом покликаючись на такі обставини.

25.12.2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір на виготовлення та передачі у власність виробів - ПВХ конструкцій балконних вікон.

У зв'язку з укладенням цього договору в цей же день вона одержала кредитні кошти в ПАТ «Альфа-Банк», сплативши таким чином відповідачу 4000 грн.

Станом на день звернення до суду відповідач не виконав зобов'язань по виготовленню ПВХ конструкцій, порушуючи тим самим вимоги п. 3.2 договору про виконання зобов'язання в 30 денний термін.

Також вона 13.01.2014 року зверталася до відповідача з заявою про розірвання договору, на що відповідач не відреагував.

З вини відповідача, який порушив зобов'язання, їй заподіяно моральної шкоди, оскільки вона не покращила своїх житлових умов, не здійснила теплоізоляції квартири, що завдало їй моральної шкоди, котра виявилась в порушенні емоційного стану, проживанні в некомфортних умовах.

У зв'язку з цим просила розірвати укладений договір АS 332 від 25 грудня 2013 року, стягнути з відповідача 4000 гривень, внесених на виконання умов договору, неустойку за прострочення виконання зобов'язання в сумі 88 гривень, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В суді апеляційної інстанції відповідач та його представник апеляційну скаргу заперечили, просили відхилити.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено передбачених ст. 651 ЦК України обставин для розірвання договору, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача одержаного за договором, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду підтверджуються зібраними в справі доказами та відповідають Закону.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2013 року ОСОБА_3 уклала договір AS-332 з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. умов договору AS-332 від 25 грудня 2013 року, відповідач зобов'язувався в строк до 30 діб з моменту укладання договору передати товар. Вартість товару становить 4000 грн. (а. с. 4).

Позивач на виконання умов договору, перерахувала на поточний рахунок фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 кошти в сумі 4000 гривень, що стверджується копією листа № 9054-23.1-б/б від 04 лютого 2014 року надісланого ПАТ «Альфа-Банк» (а. с. 9).

Наведеним стверджується, що між сторонами у справі був укладений договір, який за своєю правовою природою є договором підряду, предметом якого є оплатна організація робіт по виготовленню та передачі у власність металоконструкції з поліхлорвінілу (а.с. 4).

Такий висновок слідує з положень ч. 1 ст. 837 ЦК України, якою визначено, що за договором підряду підрядник зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умовами п.3.2 договору передбачено, що відповідач зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 30 днів з моменту укладення Договору.

Виходячи із 5-ти денної тривалості робочого тижня фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, дати укладення договору - 25 грудня 2013 року, законодавчо встановлених святкових днів - 1 січня, 7 січня, строк виконання зобов'язань тривалістю 30 робочих днів закінчувався 10 лютого 2014 року.

Разом з тим, паспортом на відвантаження стверджується, що виробник продукції відвантажив вікна, виготовлені для ОСОБА_3 ще 18.01.2014 року (а.с. 37).

Актом від 23.01.2014 року стверджується, що відповідач 23.01.2013 року, тобто, завчасно, ще до закінчення строку виконання зобов'язань за Договором, вчинив дії з метою передачі позивачу виготовлених вікон, однак, остання відмовилася їх прийняти.

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2014 року - в день, який настав строк виконання зобов'язання відповідно до умов договору, ОСОБА_1 надіслав лист ОСОБА_3, в якому зазначив, що черговий раз повідомляє останню про виготовлення металоконструкцій та пропонує узгодити дату доставки (а.с. 38-40).

ОСОБА_3 на пропозицію одержати виготовлені вироби не відповіла.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 були дотримані умови договору щодо строків виконання зобов'язання.

На виконання вимог ч. 3 ст. 10, ч. І ст. 60 ЦПК України, наданих відповідачем доказів позивач не спростувала.

Щодо доводів позивача про направлення 13.01.2014 року відповідачу ОСОБА_1 заяви про розірвання договору слід зазначити таке.

Згідно з частиною четвертою статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитись від договору підряду, виплативши підряднику плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, законом замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час за умови, що роботи ще не закінчені, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Натомість, із наданого відповідачем паспорта на виготовлену продукцію вбачається, що 15.01.2014 року замовлення ОСОБА_3 було виготовлене (а.с. 99).

При цьому ОСОБА_1 пояснив, що лист ОСОБА_3 про відмову від Договору одержав після цієї дати. Позивач ОСОБА_3 таких доводів відповідача не спростувала.

Відтак, одноторонньої відмови від договору не відбулося.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: