25 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Барановської Л.В., Музичко С.Г.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», за участі третьої особи: ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк» про визнання кредитного договору недійсним, -
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме: визнати недійсним кредитний договір № 2627/0608/45-018 від 06.06.2008.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що06.06.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 2627/0608//45-018, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 90 000,00 дол. США для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, строком до 06.06.2038 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,40% річних.

Справа 761/34300/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5460/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Саадулаєв А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Як встановлено в ході судового розгляду справи, ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Із п. 11.13 кредитного договору № 2627/0608//45-018 від 06.06.2008 вбачається, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також, при укладанні договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 № 168, в повному обсязі.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір укладено в письмовій формі, підписано повноважними особами, він містить всі суттєві умови, передбачені законом для договорів, які мають істотне значення та були узгоджені сторонами.

Крім того, що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не з'ясовано виконання переддоговірної роботи з позичальником, то такі доводи спростовуються п. 11.13 спірного кредитного договору.

Разом з тим, представник позивача в апеляційній скарзі посилається на те, що умови спірного договору є несправедливими, тому що всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами, тому несправедливі умови договору в даному випадку відсутні.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки доводи позивача, викладені як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи та доказів, які містяться в матеріалах справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», за участі третьої особи: ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк» про визнання кредитного договору недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: