Справа №591/4158/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шершак М. І.
Номер провадження 22-ц/788/32/15 Суддя-доповідач - Маслов В. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання недійсним договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2014 року та додатковим рішенням цього ж суду від 26 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним договір від 09 січня 2014 року № 224747 укладений між сторонами. Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 4375 грн. та 4 877 грн. 80 коп. сплачені за договором, 1500 грн. витрат на правову допомогу, а всього 10752 грн. 90 коп. В решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Гранфінресурс» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, незаконність і необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити. При цьому зазначає, що місцевий суд, визнаючи договір недійсним, не з'ясував чи відноситься діяльність ТОВ «Гранфінресурс» до надання фінансових послуг, які підлягають ліцензуванню та прийшов до передчасного висновку, що сторони уклали договір за відсутності відповідної ліцензії. Апелянт стверджує, що товариство не надає фінансових послуг, а тому його діяльність не потребує ліцензування.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення місцевого суду залишенню без зміни, виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09 січня 2014 року між сторонами було укладено договір № 224747 разом з додатками до нього (а.с. 6 - 8).

Відповідно до умов п. 1.1 договору відповідач зобов'язався вчинити від імені та за рахунок учасника - позивача певні юридичні дії, спрямовані на отримання відповідної суми у позику, зазначеної у Додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності Програми "Альянс Україна", що міститься в Додатку № 2, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини.

Також зазначеним договором передбачені обов'язки учасника, зокрема, сплатити одноразовий комісійний внесок.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору, учасник в день підписання договору сплачує одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є отримання відповідної суми у позику.

Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку №2, після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім.

Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку.

Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього ( ст. 12 додатку №2 ).

На виконання умов договору, позивач сплатив 9252 грн. 80 коп. у вигляді одноразового комісійного внеску та чотирьох щомісячних внесків, що підтверджується квитанціями, копії яких є на а.с. 9 - 11.

Позивач стверджує, що вказані платежі здійснив з метою отримання у найближчий час позики у розмірі 125000 грн. для придбання житла. З часом він зрозумів, що позики не отримає і доля його грошей стала невідомою.

Визнаючи недійсним укладений сторонами договір, суд першої інстанції вважав доведеними позовні вимоги щодо недійсності договору із - за:

- відсутності у відповідача ліцензії на надання фінансових послуг такого роду;

- введення позивача в оману відповідачем;

- ознак пірамідальної схеми в діяльності відповідача.

Рішення суду по двом останнім позиціям не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.

Разом з тим, колегія суддів знаходить, що діяльність відповідача по збору грошових коштів фізичних осіб, по їх акумулюванню, адмініструванню, розподілу між клієнтами, видачі позик без залучення своїх коштів, витрачання частини цих коштів на свій прибуток і утримання свого апарату є наданням фінансових послуг населенню і повинна піддаватися ліцензуванню у відповідності з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

Пунктом 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема із надання фінансових послуг.

Згідно з п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як зазначено у п.п. 2, 6, 11 - 1 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 вказаного Закону здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року № 3462-VІ (введено в дію з 09 січня 2012 року) фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом провести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів дня придбання товарів у групах (розпорядження від 09 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»).

Фінансовим установам цим законом було надано час протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність до вимог цього Закону, тобто до 09 січня 2013 року.

Оскільки спірний договір між сторонами був укладений 09 січня 2014 року, тобто після 09 січня 2013 року, то відповідач не момент укладення договору зобов'язаний був отримати ліцензію, однак не вчинив таких дій.

Визнавши недійсним договір з вказаної підстави, суд першої інстанції обґрунтовано застосував наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, з поверненням позивачу сплачених ним 9252 грн. 80 коп.

Рішення місцевого суду в цій частині відповідає вимогам ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 227 ЦК України.

Не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги про скасування рішення місцевого суду і про постановлення нового рішення про відмову у позові у зв'язку з тим, що договір укладений з позивачем не підлягав ліцензуванню, оскільки не підпадає під поняття надання фінансових послуг. З наведених вище підстав колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що договір, укладений сторонами, підпадає під поняття надання фінансових послуг, а тому така діяльність відповідача потребувала ліцензуванню з 09 січня 2013 року. Такої ліцензії у відповідача не було на день укладення договору 09 січня 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги ТОВ «Гранфінресурс» висновків суду не спростовують.

За викладених обставин і фактів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, у відповідності зі ст.212 ЦПК України дав оцінку зібраним доказам і вирішив спір у відповідності з законом, тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2014 року в оскарженій частині залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала апеляційного суду набрали законної сили, але можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -