У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Василевича В.С.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про визнання права на проживання в гуртожитку .

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,які з*явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про визнання права на проживання в гуртожитку відмовлено.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необгрунтованість, вказуючи, що висновок суду про те, що він виселився із кімнати гуртожитку в 2004 році не відповідає дійсності.

Він фактично продовжував проживати в спірній кімнаті гуртожитку і після розлучення з дружиною, в нього були ключі від кімнати, він сплачував комунальні платежі за це житло.

Рішення суду грунтується на обставинах, встановлених рішенням суду від 28 березня 2012 року, яким його колишню дружину та 2 дітей було виселено з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

В розгляді цієї справи він участі не приймав, був допитаний судом в якості свідка, а тому суд при вирішенні його позову не мав права застосовувати ч.3 ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 125 Житлового кодексу України з гуртожитку без надання іншого житла не можуть бути виселені особи, які пропрацювали в установі, організації ,яка надавала їм це житло, не менше 10 років, а він в органах внутрішніх справ працював 18 років 10 місяців.

Цих обставин судом при вирішенні справи не враховано.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити повністю.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник Рівненського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області вказує, що викладені в ній доводи є безпідставними.

Рішенням Рівненського міського суду від 28 березня 2012 року, яке є чинним , безспірно встановлено, що ОСОБА_1 з 2008 року проживає з іншою сім*єю за іншою адресою, в 2000 році він звільнився з роботи, в 2007 році розлучився з дружиною і знявся з реєстраційного обліку в гуртожитку.

Покликання в скарзі на те, що суд не вправі був застосовувати правила ч.3 ст.61 ЦПК України є безпідставним,оскільки саме попереднім рішенням суду були встановлені обставини про втрату ним права на проживання у гуртожитку, внаслідок чого його бувша дружина та діти підлягали виселенню, оскільки їх право на проживання у гуртожитку було похідним від права ОСОБА_1

Безпідставним є і наведення у апеляційній скарзі норм житлового законодавства про заборону виселення осіб із гуртожитку, тому що ОСОБА_1 виселився самостійно, про що особисто вказав при розгляді справи про виселення його бувшої дружини та дітей.

Просить апеляційну скаргу відхилити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявив щодо визнання за ним права на проживання у кімнаті № 412 гуртожитку Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області за адресою м.Рівне, вул.Дворецька,106.

Вказана кімната йому була надана в 1990 році як працівнику міліції і він там проживав з сім*єю до 2004 року.

Після звільнення з роботи і у зв*язку з розірванням шлюбу в 2004 році ОСОБА_1добровільно виселився з гуртожитку, а в 2008 році знявся з реєстраційного обліку.

Рішенням Рівненського міського суду від 28 березня 2012 року було задоволено позов Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області про виселення із гуртожитку бувшої дружини позивача та його дітей.

Цим же рішенням суду було встановлено, що в 2008 році ОСОБА_1 виселився з гуртожитку, знявся з реєстрації, перебуває у іншому шлюбі і зареєстрований та проживає за іншою адресою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права на проживання в гуртожитку Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, суд першої інстанції вірно покликався на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, у відповідності до яких обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Висновок суду про безпідставність позовних вимог відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Василевич В.С.

Суддя апеляційного суду Рівненськоїобласті О.С.Малько