У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року суддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С. , розглянувши матеріали подання Відділу примусового виконання УДВС ГТУЮ у Київській області щодо обмеження права виїзду боржника за межі України без вилучення паспортного документу, боржник: ОСОБА_1, стягувач: ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець звернувся до суду із поданням щодо обмеження права виїзду боржника за межі України без вилучення паспортного документу.

Дослідивши матеріали подання, приходжу до висновку, що воно (подання) подане з порушенням вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до його форми та змісту, а тому підлягає залишенню без руху для усунення недоліків, виходячи з наступних підстав.

Так стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З викладеного вбачається, що кожен має право на звернення до суду за захистом своїх вже порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і дане звернення повинно відповідати порядку визначеному ЦПК України.

Як вже зазначалося вище, заявник звернувся до суду із поданням щодо обмеження права виїзду боржника за межі України без вилучення паспортного документу.

Мною встановлено, що питання тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України, врегульовано ст. 377-1 ЦПК України.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що нею хоч і надано право державному виконавцю на звернення до суду із таким поданням, однак не визначено вимоги які до нього зазвичай ставляться.

Стаття 8 ЦПК України визначає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи приписи зазначеної норми цивільно-процесуального закону вважаю за можливе застосувати до відносин які склалися аналогію закону, а саме норми ЦПК України, які встановлюють вимоги до позовних заяв, застосувавши їх до подання державного виконавця.

Так статті 119 та 120 ЦПК України встановлюють обов'язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов'язок дотримання яких покладається на позивача.

Зокрема стаття 119 ЦПК України, визначає, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 7 своєї Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Мною встановлено, що незважаючи на вимоги вищезазначених норм цивільно-процесуального закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України державним виконавцем в своєму поданні не конкретизовано змісту своїх вимог, зокрема останнім не вказано в прохальній його частині, до виконання яких саме зобов'язань та за якими виконавчими документами він просить обмежити право виїзду за межі України боржнику - ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про доведеність тієї обставини, що подання не може вважатися таким, що відповідає вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства, які ставляться до його форми та змісту.

Стаття 121 ЦПК України визначає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 11, 118, 119, 121, 377-1 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Подання Відділу примусового виконання УДВС ГТУЮ у Київській області щодо обмеження права виїзду боржника за межі України без вилучення паспортного документу, боржник: ОСОБА_1, стягувач: ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - залишити без руху.

Надати заявнику строк в 3 (три) дні з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.

Роз'яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали в указаний термін, матеріали подання будуть вважатись неподаними і повернуті йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяВ. С. Декаленко