Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1610/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.07.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Кіселика С.А., Суржика М.М.

секретар: Кравченко Я.С.,

за участю представника позивача та представника третьої особи, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся в суд з позовом до Реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та виключення з Державного реєстру речових право на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності. Зазначав, що позивач є інвалідом 2 групи Великої Вітчизняної війни. У 1995 році придбав для власного користування сарай біля будинку по АДРЕСА_1 у попереднього власника, але без оформлення відповідних документів. Згодом переобладнав вказаний сарай під гараж, яким користується до даного часу. З метою набуття права власності на земельну ділянку, на якій розміщено вказаний гараж, ОСОБА_3 звернувся до міської ради з відповідною заявою. За наслідками її розгляду Кіровоградська міська рада рішенням № 2233 від 29 січня 2013 року надала ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража. На підставі вказаного рішення позивач отримав кадастровий номер земельної ділянки та Витяг з ДЗК.

Проте, ОСОБА_4 після оформлення технічного паспорта на гараж, яким користується ОСОБА_3, та довідки про присвоєння адреси, 21 грудня 2013 року отримав свідоцтво про право власності на цей гараж, яке було видано Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області.

Посилаючись на порушення його права на земельну ділянку і права на гараж, просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21 грудня 2013 року на ім'я ОСОБА_4, скасувати державну реєстрацію права власності на гараж від 21 грудня 2013 року на ім'я ОСОБА_4, виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності від 21 грудня 2013 року № 15102394 (а.с.2-4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.63-65).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с. 74-76).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник третьої особи заперечив проти них і просив рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача - Реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив (а.с.104).

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Кіровоградської міської ради № 2233 від 29 січня 2013 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_1 площею 0,0030 га для будівництва індивідуального гаража за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі (а.с.6).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.7).

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що на земельній ділянці щодо якої йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою розташований гараж, який він придбав у 1995 році і яким користується до даного часу. Проте, 18 грудня 2013 року ОСОБА_4 виготовив технічний паспорт на цей гараж та отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке було видано Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 15102081 від 21 грудня 2013 року підтверджується, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить гараж АДРЕСА_2, загальною плошею 13,1 кв.м.(а.с.17,18).

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК (в редакції Закону України від 11 лютого 2010 р. № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (далі - Закон №1878-VІ) права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України та п.2 ч.1ст.3, ст.321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач (ст.30 ЦПК України). Сторони - це суб'єкти спірних матеріальних правовідносин.

Відповідачем у позові щодо права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Спір, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстраціє права власності на нерухоме майно, вирішується в позовному провадженні, а тому належним відповідачем є власник спірного майна, оскільки він володіє таким правом на предмет спору, який робить необхідним його залучення до участі у справі.

Предметом позову ОСОБА_3 є спір про право власності на гараж, який виник між ОСОБА_3, як особою, яка фактично користується гаражем і вважає себе власником цього майна та ОСОБА_4, який є власником гаража на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, участь ОСОБА_4 у розгляді справи є обов'язковою.

Реєстраційна служба Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області є органом, уповноваженим законом на здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, зокрема, гаража. Спір між ОСОБА_3 та Реєстраційною службою щодо права власності на гараж, як свідчать матеріали справи, відсутній.

Вказане свідчить, що належним відповідачем в цій справі є власник гаража - ОСОБА_4, а не Реєстраційна служба Кіровоградського міського управління юстиції, яка здійснила реєстрацію права власності на спірне майно.

Проте, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4 як власник майна, відповідачем у позові зазначений не був, суд відповідно до ст. 33 ЦПК питання про його залучення до участі у справі не вирішував, хоча рішення суду безпосередньо зачіпає його права.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Вирішуючи питання про призначення справи до судового розгляду, суд першої інстанції в обов' язковому порядку має вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред' явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз' яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов' язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Разом з тим, чинним процесуальним законодавством апеляційний суд не наділений правом залучення належної особи до участі у справі та вирішення спору як суд першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позов пред' явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Рішення апеляційного суду про відмову в позові не перешкоджає позивачу звернутися з позовом до належного відповідача.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: