Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., при секретарі: Марусій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВ «Баядера Логістик» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, вказавши, в обґрунтування позову наступне. 29 липня 2014 року між ТОВ «Баядера Логістик» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 1/14, на виконання якого Позивач передав Відповідачу грошові кошти у розмірі 150 000 грн., а Відповідач зобов'язалась повернути грошові кошти до 30.09.2014 року, однак у вказаний строк Відповідач грошові кошти не повернула. Крім того, відповідно до умов договору Позичальник сплачує Позикодавцю штраф у розмірі 10 % від суми позики, що складає 15 000 гривень, у разі несвоєчасного повернення суми позики. У зв'язку з невиконанням Відповідачем умов договору, Позивач звернувся до суду та просить стягнути з Відповідача суму боргу за договором позики № 1/14 від 29.07.2014 року у розмірі 150 000 гривень, штраф у розмірі 15 000 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1650 гривень.

У судовому засіданні представник Позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі, стягнути з Відповідача суму боргу та судові витрати.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Відповідач пояснила суду, що насправді договір позики з Позивачем не укладався, грошові кошти за договором позики не передавались. Пояснила, що вона працювала у ПП «Баядера» та у зв'язку з реорганізацією ПП «Баядера» в ТОВ «Баядера Логістик» на вимогу керівництва вона була звільнена з роботи за власним бажанням, після чого, наступного дня була прийнята на роботу у ТОВ «Баядера Логістик». Обов'язковою умовою при прийнятті на роботу було підписання незаповненого бланку договору позики, бланку розписки про отримання грошових коштів та бланку видаткового касового ордеру з незаповненими графами. Грошові кошти за вказаним договором не отримувала. Пояснила, що у 2014 році керівництво почало вимагати від неї покриття начебто допущеної нею нестачі шляхом передачі документів на квартиру та її негайного відчуження. Вважає, що посадові особи ТОВ «Баядера Логістик» без її відома внесли завідомо неправдиві відомості до бланку договору, розписки та видаткового касового ордеру, в тому числі дані про отримання грошових коштів у сумі 150 000 гривень. У зв'язку з чим вважає, що договір є неукладеним, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються в обґрунтування позовних вимог та заперечень на позов, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначала, що договір є неукладеним. У якості доказів посилається на показання свідків, а також документи щодо наявності грошових коштів у касі Товариства.

Показання свідків, на переконання суду, не є належними доказами на підтвердження того, що договір Відповідачем був підписаний в інший період часу та його графи, в яких зазначені істотні умови договору, були не заповнені. Інші доводи Відповідача щодо наявності кримінального провадження щодо суми нестачі ТОВ «Баядера Логістик», приїзду до неї додому працівників Товариства суд вважає такими, що не мають відношення до предмету доказування, тому не бере до уваги.

В даному випадку належним доказом на підтвердження зазначених обставин щодо підписання договору є висновок експерта.

Відповідач та її представник не скористались своїм правом на заявлення клопотання про призначення експертизи документа для вирішення зазначених питань, відмовившись від підтримання даного клопотання в судовому засіданні.

За положеннями ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, в договорі від 29.07.2014 року зазначені сторони, їх вірні реквізити, сума, яку Відповідач отримує у позику, документи на підтвердження даного, строк повернення.

Ч. 1 ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, коли позикодавець є юридична особа. Ця вимога закону була виконана.

Договір позики підписаний від імені ТОВ «Баядера Логістик» Львутіним Д.О., на що йому надано право довіреністю від 31.12.2013 року та з іншої сторони ОСОБА_1 особисто, що нею не заперечується.

Відповідач ОСОБА_1 зазначає, що була змушена підписати договір, однак вимоги про визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст. 231, 233 ЦК України чи з інших підстав, суду не заявляла.

А отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що договір укладений на умовах, зазначених у ньому, оскільки будь-яких належних доказів на спростування зазначених обставин суду не надано.

Також судом встановлено, що на виконання умов договору від 29.07.2014 року, Відповідачу 31.07.2014 року було видано з каси підприємства суму коштів у розмірі 150000 грн., про що в матеріалах справи наявна копія розписки від 31.07.2014 року та видатково-касового ордеру № 974 від 31.07.2014 року, оригінали яких було оглянуто судом.

Доводи Відповідача щодо відсутності у ТОВ «Баядера Логістик» права на укладення договорів позики є необґрунтованими у зв'язку з наступним.

Так, Відповідач посилається на ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якого ТОВ «Баядера Логістик» не є фінансовою установою і не має правомочності надавати кошти у позику, тому що це є фінансовою послугою. Проте, дія вказаного закону не застосовується до цивільно-правової угоди у вигляді договору позики № 1/14 від 29.07.2014 р., укладеного між ТОВ «Баядера Логістик» та ОСОБА_1, бо даний договір не був укладений з метою отримання прибутку, тому не являється фінансовою послугою за своєю сутністю.

Окрім того, Статутом ТОВ «Баядера Логістик» в редакції 2010 року, що був чинний на момент укладання договору позики, а саме п. 4.1.7 Розділу 4 передбачено право Товариства надавати позики, нарівні з чинним законодавством України.

Також судом перевірені доводи Відповідача щодо наявності в касі Товариства суми коштів в розмірі 150000 грн. станом на 31.07.2014 року та встановлено, що 31.07.2014 року на початок дня в касі був залишок коштів у розмірі 15293,62 грн., протягом дня в касу підприємства було внесено 347953,02 грн., а видано з каси - 355036,66 грн. Таким чином, необхідна сума коштів була наявна в касі підприємства, що підтверджують такі документи, як касова книга та прибутково-касові ордери, видатково-касові ордери, відомість, які були досліджені судом, та підстав сумніватися в їх достовірності в судовому засіданні не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що договір позики № 1/14 від 29 липня 2014 року між сторонами був укладений відповідно до вимог діючого законодавства, факт отримання Відповідачем грошових коштів належним чином підтверджено.

Відповідно до п.1.1 Договору Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти (позику), а останній зобов'язується повернути таку ж суму грошей у визначений Договором строк. Відповідно до п.1.2. Договору сума позики складає 150 000 гривень.

Відповідно до п.3.1. Договору Позичальник зобов'язується повертати позику Позикодавцеві частинами або одним платежем із таким розрахунком, щоб повернути всю суму до 30.09.3014 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У встановлений договором строк та на час звернення до суду, позика Відповідачем Позивачу не повернута.

У зв'язку з викладеним позовні вимоги ТОВ «Баядера Логістик» про стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу за договором позики у розмірі 150 000 гривень є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 6.2. Договору позики від 29.07.2014 року у разі несвоєчасного повернення суми позики, Позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10 відсотків від суми позики.

На підставі встановлених судом обставин, враховуючи, що позичальником у визначений в договорі термін не повернута сума позики, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Баядера Логістик» законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню з Відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики в розмірі 150 000 грн. та сума штрафу розмірі 15 000 гривень.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1650 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» суму боргу за договором позики № 1/14 від 29.07.2014 року у розмірі 150 000 гривень, штраф у розмірі 15 000 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1650 гривень, а всього 166 650 (сто шістдесят шість тисяч шістсот п'ятдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.В.Калюжна