АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №411/2-155/11 Головуючий в першій інстанції
№ провадження 22ц/774/829/К/15 Бардін О.С.
Категорія 27 (І) Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.

при секретарі - Петренко К.І.

за участі: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

представника Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" - Дорош Олександра Григоровича;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2010 року ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" звернулось з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та штрафних санкцій обґрунтовуючи позов тим, що 06 жовтня 2008 року між ним і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 995/1-333-2008. Згідно умов вищевказаного договору позивач надав кредит в розмірі 7000 грн. зі сплатою 3,33-33,3% відсотків річних за користування кредитом, зі строком повернення кредиту 06 липня 2011 року, а ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання погашати отриманий кредит щомісячно і відсотки за його використання.

В якості забезпечення по кредиту між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 995/1-333/п-2008 від 06 жовтня 2008 року. Згідно умов цього договору ОСОБА_2 зобов'язалася перед позивачем у повному обсязі відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_6

Однак, ОСОБА_6 порушив взяті на себе зобов'язання та не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків. 25.08.2009р. та 14.10.2009р. відповідачам по справі були направлені поштою листи-вимоги, 06.10.2009 року та 17.11.2009 року відповідно вони були ними отримані.

Станом на 01.01.2010 р. заборгованість за кредитним договором складає 50053,87 грн., тому уточнивши 25.02.2011 року позов позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь отриманий кредит 6910 грн., комісію 92,31 грн., проценти 11333,75 грн., за вирахуванням сплачених відповідачем 220 грн., та 31937,80 грн. пені за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту та стягнути судові витрати.

Рішенням суду від 17 березня 2011 року позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_2, на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Криворізької філії публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором № 995/1-333-2008 від 06.10.2008р. у розмірі 23116 грн. 06 коп., та витрати по справі - судовий збір у розмірі 231 грн. 16 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд до суд першої інстанції посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що кредитний договір був укладений під впливом тяжких для відповідачів обставин, а саме у зв'язку із хворобою ОСОБА_2

Крім того, рішення суду ухвалено на підставі ксерокопій документів та доказів, які надав лише позивач, відповідачі були позбавлені можливості реалізувати свої права, оскільки не знали про існування позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 06 жовтня 2008 року між ПАТ Банк Фінанси та кредит і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 995/1-333-2008. Згідно умов вищевказаного договору позивач надав кредит в розмірі 7000 грн. зі сплатою 3,33-33,3% відсотків річних за користування кредитом, зі строком повернення кредиту 06 липня 2011 року, а ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання погашати отриманий кредит щомісячно і відсотки за його використання (а.с.6-8 - копія договору № 995/1-333-2008, а.с.9-12 - копія договору №008-6/005153).

06 жовтня 2008р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 995/1-333/п-2008. Згідно умов цього договору ОСОБА_2 зобов'язалася перед позивачем у повному обсязі відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_6 (а.с.13 - копія договору).

Станом на час розгляду позову, а саме 17.03.2011 року заборгованість ОСОБА_6 перед відповідачем становить 18116 грн. 06 коп., що складається із суми отриманого кредиту - 6910 грн.; суми нарахованої комісії - 92,31 грн., суми нарахованих процентів - 11333,75 грн., та 220 грн. - суми погашеної відповідачем заборгованості.

Крім того позивачем нарахована сума пені за несвоєчасне погашення відповідачем несанкціонованого овердрафту по кредитному ліміту в розмірі 31937,80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача районний суд правильно виходив з того, що грошові зобов'язання повинні виконуватись своєчасно та в строки встановлені законом або договором, та відповідно до ст.ст. 525,526, 543,5351,554,651, 1050,1054 ЦК України ухвалив законне та обґрунтоване рішення зменшивши при цьому розмір неустойки з 31937,80 грн. до 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те судом не враховано, що кредитний договір був укладений під впливом тяжких для відповідачів обставин, а саме у зв'язку із хворобою ОСОБА_2 не можуть бути підставою для скасування законного рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз"яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище не може бути підставою для визнання правочинів недійсними з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції не находить підстав для скасування рішення суду, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не доведено належним чином, що кредитний договір було укладено для забезпечення належного медичного догляду або лікування.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалено на підставі ксерокопій документів та доказів, які надав лише позивач, оскільки для підтвердження розміру заборгованості позивачем надавались завірені копії документів кредитної справи по ОСОБА_6 та розрахунок заборгованості по кредитному договору №995/1-333- 2008 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 06.10.2008 позичальник ОСОБА_6 по договору №008-Р/005153 про відкриття карткового рахунку, надання та використання платіжної карти від 06.10.2008 по договору поруки №995/1-333/П-2008 від 06.10.2008 поручитель - ОСОБА_2 станом на 17.02.2011р., які у сукупності з іншими доказами (кредитний договір, договір поруки, вимоги та інші докази, які надавались при подачі позовної заяви) є достатніми та допустимими доказами в контексті норм законодавства та на підставі яких, з врахуванням договірних правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору та договору поруки, підписаного сторонами суд ухвалив законне рішення.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 не наполягав та не заявляв клопотань про витребування від позивача оригіналів будь яких документів, що стосуються кредитного договору, та не вказав, які саме ксерокопії, яких документів викликають в нього сумнів.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі були позбавлені можливості реалізувати свої права, оскільки не знали про існування позову спростовуються матеріалами справи.

Так, повідомлення сторін про час і місце розгляду справи було проведено відповідно до вимог статей 74 - 76 ЦПК України, при цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення, в тому числі як зазначає ст. 74 ЦПК України судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до паспортних даних, які надавались відповідачами по справі при оформлені кредитного договору та при подачі Банком позовної заяви ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та саме за вказаними адресами відповідачам були направлені повідомлення про розгляд справи, а на а.с. 36 міститься повідомлення про вручення відповідачам поштового відправлення з копією позову та повісткою про розгляд справи 20.05.2010 року, тобто відповідачі були повідомлені про наявність позову про стягнення з них заборгованості за кредитним договором.

Клопотання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про направлення справи на новий розгляд до суд першої інстанції колегія суддів не приймає до уваги, оскільки чинними нормами ЦПК України, суд апеляційної інстанції не наділений правом скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 повинна бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 308 ЦПК України, залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: