Номер провадження 2/754/1478/15
Справа №754/630/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.09.2006 року між Банком та відповідачем був укладений Договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1483, 90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24, 00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк умови договору виконав належним чином, а відповідач умови договору не виконує, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 24555, 97 грн. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 24555, 97 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що, дійсно, він укладав договір з Банком на суму 1483, 90 грн., але борг повернув у повному обсязі. Крім того, було декілька судових рішень, якими було стягнуто з нього заборгованість. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, у зв"язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-3496/13, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07.09.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_1, з другої сторони, укладений Договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на суму 1483, 90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24, 00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Але ОСОБА_1, в порушення умов договору, свої зобов"язання належним чином не виконує.

Як вказує у своїх позовних вимогах Банк станом на 27.11.2014 року у відповідача перед Банком виникла заборгованість у розмірі 24555, 97 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (Субсидіарну) відповідальність поручителя.

Але як встановлено при розгляді справи, борг за договором ОСОБА_1 погасив у повному обсязі, що підтверджується відповідним розрахунком, наданим Банком.

Крім того, з наданих відповідачем документів вбачається, що суддею Деснянського районного суду м. Києва 27.01.2010 року був виданий наказ про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 07.09.2006 року, а також рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська також було стягнуто з нього заборгованість за вказаним договором.

На даний час Банк зазначає про наявність у відповідача станом на 27.11.2014 року заборгованості на загальну суму 24555, 97 грн., зокрема:

- 8276, 11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 356, 16 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 14278, 18 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором;

а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1142, 52 грн. - штраф (процентна складова).

З письмових доказів по справі, зокрема, судового наказу та судового рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 вбачається, що з нього було стягнуто заборгованість за договором від 07.09.2006 року 13251, 44 грн. та 9640, 67 грн. відповідно, зокрема заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань за договором, судовий штраф (фіксована сума), судовий штраф (відсоток).

Перевіряючи розрахунок, наданий Банком, судом встановлено, що жодна із нарахованих сум не знайшла свого підтвердження і була значно завищена, враховуючи наявність судових рішень про стягнення боргу з ОСОБА_1, а представник Банку з цього приводу обґрунтованих пояснень суду не надав, і відносно яких сум проводився розрахунок, пояснити не зміг.

При цьому суд не в змозі виконати власний розрахунок з урахуванням вимог діючого законодавства, оскільки надані представником позивача суду документи є неповними, що унеможливлює визначення точних періодів заборгованості та розміри заборгованостей, відносно яких слід проводити розрахунок, з урахуванням судових рішень про стягнення боргу з ОСОБА_1

Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Але при розгляді даної справи Банком не було надано достатньо доказів того, що дійсно, на даний час у відповідача ОСОБА_1 перед Банком існує заборгованість у розмірі, визначеному розрахунком.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги Банку про стягнення боргу з ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: