Номер провадження: 22-ц/785/1018/15
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача, "КП ЖКС "Вузівський", - Якубової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року за позовом Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и л а:

24 квітня 2013 року Комунальне підприємство "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" (далі - КП "ЖКС "Вузівський") звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачка ОСОБА_4 є наймачем, зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем житлово-комунальних послуг. Згідно рішення Одеської міської ради №1173-V від 05 квітня 2007 року КП "ЖКС "Вузівський" є балансоутримувачем вказаного будинку й надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території і по збиранню та вивезенню твердих побутових відходів. Підприємство надавало відповідачу вчасно та відповідної якості послуги, але споживач не сплачує за надані послуги з 01 жовтня 2009 року по 31 березня 2014 року, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 3432,85 грн., яка складається з послуг за утримання будинку та прибудинкової території - 2800,63 грн., вивозу сміття - 19,50 грн., з збирання та вивезення сміття ТБВ ТОВ "СОЮЗ" - 450,22 грн., з збирання та вивезення сміття ТБВ ТОВ "Раф плюс" - 162,50 грн. Добровільно сплатити заборгованість за надані послуги відповідач не бажає.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, позивач просив суд позов задовольнити.

Під час розгляду справі, 26 серпня 2014 року, у якості співвідповідачів були залучені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які зареєстровані та проживають за вказаною адресою (а.с. 52-53).

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 56-57).

Рішенням суду першої інстанції позов КП "ЖКС "Вузівський" задоволено частково. Суд стягнув солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивача 2054,07 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн. (а.с. 43-45).

В апеляційній скарзі позивач, КП "ЖКС "Вузівський", просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача, КП "ЖКС "Вузівський", пояснення на апеляцію представника позивача, "КП ЖКС "Вузовський", - Якубової Л.М., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача, КП "ЖКС "Вузівський", підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст. ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні-послуги" та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (далі - Правил) затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів № 5 від 14 січня 2009 року, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 (наймач), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають в двокімнатній квартирі № 64, загальною площею 43,5 кв.м., житловою - 30,18 кв.м., у буд. АДРЕСА_1 (а.с. 7) та є споживачами житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.п. 1.3., 1.4. Статуту Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський", затвердженого рішенням Одеської міської ради від 04 липня 2007 року № 1449-V, засновником підприємства э Одеська міська рада. Згідно рішення Одеської міської ради № 1173-V від 05 квітня 2007 року "Про визначення виконавцем житлово-комунальних послуг у м. Одеса" КП "ЖКС "Вузівський" є балансоутримувачем вказаного будинку й надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території і з вивезення твердих побутових відходів (а.с. 87).

Підприємство надавало відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчасно та відповідної якості послуги, але споживачі не сплачують за надані послуги, 30 жовтня 2009 року відповідачка ОСОБА_4 отримала від міської ради муніципальну допомогу в розмірі 2869 грн. на погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2003 року по 01 вересня 2009 року, а за період з 01 жовтня 2009 року по 31 березня 2014 року сума заборгованості за відрахуванням субсидії на оплату комунальних послуг та 78,25 грн., які самостійно сплачено споживачем 01 квітня 2011 року, складає 3432,85 грн., яка складається з послуг за утримання будинку та прибудинкової території - 2800,63 грн., вивозу сміття - 19,50 грн., з збирання та вивезення сміття ТБВ ТОВ "СОЮЗ" - 450,22 грн., з збирання та вивезення сміття ТБВ ТОВ "Раф плюс" - 162,50 грн. (а.с. 37-51).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не сплачували за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2014 року 2054, 07 грн., у тому числі з утримання будинку та прибудинкової території - 1703,07 грн. та вивіз сміття 351 грн. в межах строку позовної давності, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів на користь підприємства.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

За змістом ст. ст. 64, 66, 67, 156 та 162 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним, користуються нарівні з ним усіма правами та несуть усі обов'язки, у тому числі і по утриманню будинку і прибудинкової території. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі були зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як на заперечення проти позову.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, та не надав правильної оцінки наявним справі доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів, а також доказів, які додані до апеляційної скарги.

Аналізуючи зазначені правові норми, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, з'ясовуючи вказані обставини справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів приймає до уваги докази, надані позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій і вважає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі не звернулись до суду з заявою про застосування строку позовної давності, тому у суду не було законних підстав для його застосування.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 нарівні з наймачем квартири ОСОБА_4 зобов'язані нести витрати по сплаті за спожиті житлово-комунальні послуги. З виписки з особистого рахунку НОМЕР_4 відповідачки ОСОБА_4 за період з 01 жовтня 2009 року по 31 березня 2014 року вбачається, що сума заборгованості за житлово-комунальні послуги становить 3432,85 грн., яка складається з послуг за утримання будинку та прибудинкової території - 2800,63 грн., вивозу сміття - 19,50 грн., з збирання та вивезення сміття ТБВ ТОВ "СОЮЗ" - 450,22 грн., з збирання та вивезення сміття ТБВ ТОВ "Раф плюс" - 162,50 грн., що підтверджується наявними у справі розрахунками позивача.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що в судовому засіданні доведено, що відповідачі порушують права позивача на отримання сплати за спожиті житлово-комунальні послуги в строк, встановлений діючим законодавством, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦПК України порушене право підлягає судовому захисту шляхом стягнення вказаної заборгованості.

Отже вимоги КП ЖКС "Вузівський" є законними, обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст.. ст.. 10, 60, 179, 212, 212, 213 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме ст. ст. 256, 267 ЦК України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" задовольнити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2014 року змінити й ухвалити нове рішення.

Позов Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь Комунального підприємства "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський", зареєстроване місце знаходження: м. Одеса, вул. Шишкіна, буд. 60А, заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 3432 грн. 85 коп., у тому числі: за утримання будинку та прибудинкової території - 2800,63 грн., вивозу сміття - 19,50 грн., з збирання та вивезення сміття ТБВ ТОВ "СОЮЗ" - 450,22 грн., з збирання та вивезення сміття ТБВ ТОВ "Раф плюс" - 162,50 грн., та судовий збір в сумі 243,60 грн. в рівних частках по 81 грн. 20 коп. з кожного на розрахунковий рахунок 1 ПАТ "МАРФІН БАНК" в м. Іллічівську МФО 328168, ОКПО 35303304.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік