Ухвала

іменем україни

18 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» про зобов'язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» про зобов'язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що рішенням чергових загальних зборів акціонерів Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» від 08 квітня 2011 року № Р-17-1 він був звільнений з посади голови правління товариства.

08 квітня 2011 року наглядовою радою товариства прийнято постанову № ПР-74 про дострокове припинення дії строкового трудового договору за контрактом, укладеним з головою правління товариства ОСОБА_1 28 липня 2010 року.

Наказом виконувача обов'язків голови правління товариства від 08 квітня 2011 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи з підстав, передбачених контрактом (п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Указане звільнення з роботи він оскаржив до суду. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 липня 2011 року та додатковим рішенням цього ж суду від 10 серпня 2011 року його позов було задоволено. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 грудня 2011 року вказані судові рішення були скасовані та у позові ОСОБА_1 про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу відмовлено. Змінено дату його звільнення з роботи з 08 квітня 2011 року на 18 квітня 2011 року.

Посилаючись на те, що відповідачем на порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України наказу про його звільнення у строк, визначений судом, видано не було, розрахунок в розмірі середнього заробітку за час перебування на лікарняному виплачено не було, не була оформлена трудова книжка шляхом внесення запису про дату та підстави його звільнення, ОСОБА_1 просив ухвалити рішення, яким змінити дату звільнення з 08 квітня 2011 року на 18 квітня 2011 року; зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення із зазначенням дати звільнення - 18 квітня 2011 року; зобов'язати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку; стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 10 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки виплата всіх належних йому сум при звільненні була проведена 29 квітня 2011 року, що підтверджується видатковим касовим ордером, а з позовними вимогами до суду ОСОБА_1 звернувся 15 грудня 2014 року, тобто після спливу тримісячного строку на звернення до суду.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, зазначав, що у випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск строку звернення до суду.

При цьому апеляційний суд зазначав, що вимоги про зобов'язання видати належним чином оформлену трудову книжку не підлягають задоволенню, оскільки трудова книжка 25 березня 2011 року була видана ОСОБА_1 для консультації у Пенсійному фонді та знаходиться у нього, що підтверджується розпискою.

Також не підлягають задоволенню вимоги про оплату лікарняного з 08 до 18 квітня 2011 року, оскільки підставою для виплати коштів за час перебування на лікарняному є листок непрацездатності, який позивачем наданий не був.

Щодо зміни дати звільнення, суд зазначав, що оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, уже змінено дату звільнення з 08 квітня 2011 року на 18 квітня 2011 року, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: О.І. Євтушенко

О.М. Ситнік