Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал», третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання договору іпотеки нікчемним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» (далі - ПАТ «АКБ «Траст-капітал») про визнання нікчемним договору іпотеки.

Позивачка посилалась на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, в якому зареєстровані та проживають вона та її діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_5 На підставі державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 09 лютого 2004 року, позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 595 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_6 та закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» (далі ЗАТ «АКБ «Траст-капітал»), між банком та нею укладено іпотечний договір, предметом якого є будинок АДРЕСА_1, та земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вказувала на те, що при укладенні зазначеного іпотечного договору ОСОБА_6 було надано недостовірну інформацію приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 щодо довідки про склад сім'ї та реєстрацію в зазначеному будинку, зокрема у ній не вказані їх неповнолітні діти. Також у порушення прав дітей органом опіки та піклування не надано дозвіл на укладення договору іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року, позов задоволено.

Визнано нікчемним договір іпотеки № 10/ІФ-06, укладений 30 серпня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстровим № 3629, витяг № 8912459 у Державному реєстрі іпотек.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину іпотеки № 10/ІФ-06, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстровим № 3629, витяг № 8912459 у Державному реєстрі іпотек.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «АКБ «Траст-капітал», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 30 серпня 2006 року між ЗАТ «АКБ «Траст-капітал», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Траст-капітал», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 10-ФТ-06, згідно з яким ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 1 млн дол. США зі сплатою 13 % річних, терміном до 31 серпня 2007 року.

На забезпечення виконання вказаного договору 30 серпня 2006 року між ЗАТ «АКБ «Траст-капітал», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Траст-капітал», та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 10/1Ф-06, згідно з яким ОСОБА_3 передала в іпотеку земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок АДРЕСА_1, які належать іпотекодавцю на праві особистої приватної власності.

Також встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при укладанні іпотечного договору було порушено норми чинного законодавства, у зв'язку з чим було порушено право неповнолітніх дітей.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Результат системного аналізу ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладання договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей, як зазначено у ч. 6 ст. 203 ЦК України, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що на час укладення іпотечного договору неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійно проживали та мали право користування будинком АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою органу самоорганізації населення мікрорайону «Тульський» від 15 липня 2011 року про реєстрацію дітей у будинку та довідкою Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 01 червня 2012 року.

Разом із тим суди не звернули уваги на те, що у довідці органу самоорганізації населення мікрорайону «Тульський» від 15 липня 2011 року не вказано, з якого саме часу зареєстровані у спірному будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Поза увагою суду залишилася та обставина, що вказана довідка підписана тією ж особою ОСОБА_9, яка підписала довідку, надану нотаріусу на момент укладення спірного договору, та згідно з останньою у будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані тільки ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Крім того, згідно з іпотечним договором іпотекодавець ОСОБА_3 підтвердила, що предмет іпотеки не є для іпотекодавця та членів його сім'ї тощо єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів сім'ї іпотекодавця достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, на предмет іпотеки не поширюються права користування, проживання (реєстрації) малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей, яких іпотекодавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором.

Крім того, відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанції не врахували, що договір іпотеки є оспорюваним правочином, а відтак висновок суду про визнання нікчемним за підстав невідповідності його вимогам закону, є помилковим.

Ухвалюючи рішення, суди на вищенаведені обставини уваги не звернули, всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України не навели мотивів, чому не взяли до уваги вищезгадані докази, та дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для визнання нікчемним договору іпотеки.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, то судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк