Справа № 526/1353/14-ц
Провадження № 2/526/4/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Тищенко Л.І.

при секретарі Лопушняк Т.П.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч цивільну справу за позовною заявою ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Державна реєстраційна служба України, Служба у справах дітей Гадяцької районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність,

в с т а н о в и в:

ПАТ «ДельтаБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що 24 липня 2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, укладено договір про надання споживчого кредиту 0, відповідно до умов якого він отримав кредит в сумі 22000 доларів США, який зобов`язувався повернути у повному обсязі в строк до 27 лютого 2024 року або достроково зі сплатою 15 відсотків річних за користування кредитом. З метою виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме будинок з господарською будівлею загальною площею 121,0 кв.м., житловою площею 79,7 кв.м., гараж загальною площею 65,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується договором іпотеки від 24.07.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк». На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту, у позичальника ОСОБА_3 утворилась заборгованість у розмірі 411101,42 грн., яка складається з: 20664,58 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 239821,64 грн. - заборгованість за кредитом; 14758,57 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 171279,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Банк направляв відповідачу вимогу про виконання зобов`язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення мешканців та вимогу про направлення іпотекодержателю усієї наявної документації на предмет іпотеки разом з ключами від будинку, однак вимоги позивача не виконано, що є підставою для звернення до суду з позовом. Оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконуються, тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта банк» права власності на майно, визнати право власності на предмет іпотеки, припинити право власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки, виселити з будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідача та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, витребувати від ОСОБА_1 та передати ПАТ «Дельта банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи на будинок з господарською будівлею, який розташований за вищевказаною адресою та стягнути витрати по сплаті судового збору.

22.12.2014 року у судовому засіданні представник позивача Штанько В.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також зобов'язався надати докази на підтвердження позовних вимог, за клопотанням представника відповідача, а саме щодо неточностей розрахунку заборгованості, касовий ордер отримання ОСОБА_3 коштів та для огляду оригінали документів, а саме договір і додаткові угоди, ксерокопії яких містяться в матеріалах справи.

20.01.2015 року представник позивача у судове не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив судове засідання провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначені вище докази суду не надав.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив суд залишити їх без задоволення, суду пояснив, що він дійсно являється власником будинку, на який позивач просить звернути стягнення за кредитним договором, що укладався між його батьком та банком. Даний будинок є єдиним його житлом, в якому зареєстрованим є також його малолітній син.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, з підстав викладених у письмових запереченнях, а саме в зв'язку з тим, що договір про надання споживчого кредиту від 24.07.2008 року не є забезпеченням виконання відповідачем договірних зобов'язань його батька перед банком, оскільки п.1.1. даного договору викладений в іншій редакції у договорі про внесення змін від 5.05.2009 року, де відсутнє таке зобов'язання. Відповідно до наданої позивачем виписки по кредитному договору значиться, що заборгованість у розмірі 20664,58 доларів США є погашеною, сума кредиту списана у збиток, а сума процентів списана за рахунок спеціальних резервів. Окрім того, відповідач будучи майновим поручителем, немає іншого нерухомого майна, а будинок, на який позивач просить звернути стягнення є його постійним місцем проживання.

Третя особа ОСОБА_3 також просив відмовити у задоволенні позовних вимог, суду пояснив, що договір, на який посилається позивач у своєму позові, а саме від 24.07.2008 року, був укладений як реструктуризація заборгованості за попереднім кредитним договором, що був укладений між ним та банком. А тому зазначені у договорі кошти, а саме кредит у сумі 22000 доларів США, він не отримував. Заборгованість за попереднім кредитним договором по можливості ним відшкодовується, а тому немає підстав для звернення стягнення на будинок, власником якого є його син.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Гадяцької районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Представник третьої особи Державної реєстраційної служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність не підлягають до задоволення, з таких підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24 липня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 22000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, строком користування до 27 лютого 2014 року, який було змінено додатковою угодою № 1 від 04 лютого 2009 року.

08 грудня 2011 року, між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк», укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

У забезпечення зобов'язань по кредитному договору № 0 від 24.07.2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», з відповідачем ОСОБА_1, було укладено договір іпотеки від 24 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 4009, відповідно до пункту 1.1 якого, предметом іпотеки значиться нерухоме майно: будинок, позначений у технічному паспорті літ. А1, загальною площею 121,0 кв.м., житловою площею 79,7 кв.м. та гараж - літ. Б, загальною площею 65,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Гадяцької міської ради від 18.11.2014 року, в будинку по АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою суду від 18 листопада 2014 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено службу у справах дітей Гадяцької райдержадміністрації.

Відповідно до договору про внесення змін від 05.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 606, у зв`язку з укладенням іпотекодержателем та позичальником ОСОБА_6 ОСОБА_7 угоди про надання споживчого кредиту № 1 від 04.02.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24.07.2008 року, п. 1.1. договору іпотеки від 24.07.2008 року за реєстровим № 4009, викладено у наступній редакції: в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 1 від 04.02.2009 року, згідно з яким іпотекодавець зобов`язаний повернути іпотекодержателю не пізніше 27.02.2024 року кредит у розмірі 20686,60 (двадцять тисяч шістсот вісімдесят шість доларів США 60 центів), що дорівнює еквіваленту 159286,82 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 82 коп. за курсом НБУ на дату складання кредитного договору, та всіх передбачених ними платежів іпотекодавець зобов`язується використовувати кошти за цільовим призначенням, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом та відсотки - 15 % річних і комісію згідно умов кредитного договору № 1.

Тобто даними змінами взагалі не визначено нерухоме майно, яке передається в іпотеку.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частини 1 та 2 ст. 590 ЦК України передбачають, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом , заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - при вирішенні спорів за участю майнових поручителів, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку з цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Крім того, у п. 41 вищезазначеної Постанови, зазначено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Станом на 12 травня 2014 року, заборгованість перед банком, як зазначає позивач у своєму позові складає 411101 (чотириста одинадцять тисяч сто одна) грн. 42 коп., з яких 20664,58 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 239821,64 грн. - заборгованість за кредитом; 14758,57 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 171279,77 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

До позову надано виписку по кредитному договору ОСОБА_3 за період з 24.07.2008 по 14.03.2012 року, згідно якої заборгованість за період з 24.07.2008 по 14.03.2012 року по рахунку 2203 у розмірі 20664,58 доларів США з 18.11.2011 року значиться погашеною, а за рахунком 9611 сума кредиту 20664,58 доларів США з 18.11.2011 року списана у збиток, за рахунком 9601 сума відсотків у розмірі 6338,22 доларів США списана за рахунок спеціальних резервів також 18.11.2011 року.

Згідно розрахунку заборгованості, який також міститься в матеріалах справи, загальна сума заборгованості станом на 12.05.2015 року становить 20664,58 доларів США.

Тобто докази надані позивачем щодо заборгованості по кредитному договору є суперечливими між собою, і дані суперечності позивачем не усунуті.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи суперечності у наданих позивачем доказах, а саме в розрахунку суми заборгованості по кредитному договору, в зв'язку з чим неможливо встановити співмірність суми заборгованості за кредитом з вартістю іпотечного майна, а також суперечності у договорах про надання споживчого кредиту від 24.07.2008 року та договорі про внесення змін від 05.03.2009 року, які позивачем не усунуті під час розгляду справи, а також відсутність доказів підтверджуючих першочерговість задоволення вимог позивача саме за рахунок предмету застави, власником якого є не боржник, а майновий поручитель, а не стягнення боргу з самого боржника у разі його наявності, тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність права власності ОСОБА_1 на житловий будинок, набуття його у власність позивачем, виселення з будинку власника та зареєстрованих осіб.

З підстав відмови позивачу у позові, не підлягають до задоволення також вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 572, 590 ЦК України, п. п. 23, 41 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити ПАТ "Дельта Банк" в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом припинення права власності ОСОБА_1 на житловий будинок, набуття його у власність позивачем, виселення з будинку власника та зареєстрованих осіб, стягнення судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Головуюча: підпис

Копія:вірно

Суддя Гадяцького

районного суду Л. І. Тищенко