АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4091/13-ц 22-ц/774/2214/К/15
Справа № 211/4091/13-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/2214/К/15 Сарат Н.О.
Категорія № 27 (ІІІ) Доповідач Соколан Н.О.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Соколан Н. О.,

суддів: Зубакової Л. В., Митрофанової Л. В.,

при секретарі: Петренко К. І.

за участю: відповідача - ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( надалі - ПАТ «КБ»ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 30.04.2008 року укладено кредитний договір №KRKWGA00151100, за умовами якого вона отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21584,56 доларів США строком до 29.04.2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30.04.2008 року укладено договір Іпотеки, за умовами якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 65,78 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м, яка розташована за адресоюАДРЕСА_2, яка належить їм на праві власності. на підставі свідоцтва про право власності. У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.12.2012 року звернуто стягнення на вищевказану квартиру шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Посилаючись на ст. 40 ЗУ "Про іпотеку", ст. 109 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіальне поширюється на адресу вказаної квартири.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про виселення, закрито у зв'язку зі смертю.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виселення.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не містить заборони на виселення та не поширюється на спірні правовідносини.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, просять рішення суду як законне та обґрунтоване, на їх думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, 30.04.2008 року між сторонами укладено кредитний договір №KRKWGA00151100, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21584,56 доларів США строком до 29.04.2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30.04.2008 року укладено договір Іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1) надали в іпотеку нерухоме майно, належне їм на праві спільної сумісної власності, а саме: квартиру загальною площею 65,78 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.12.2012 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KRKWGA00151100 від 30.04.2008 року в розмірі 24647,44 долари США звернуто стягнення на трикімнатну квартиру загальною площею 65,78, житловою площею 39,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу.

У квітні 2013 року у порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ПАТ КБ «ПриватБанк» направив відповідачам, кожному окремо, вимогу у тридцятиденний термін звільнити приміщення зазначеної вище квартири. Згідно копії зворотних поштових повідомлень, вимога отримана відповідачами 03 травня 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції керувався Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та дійшов висновку, що позивачем не надано доказів вручення відповідачам письмової вимоги про виселення, крім того, спірне майно є єдиним житлом для відповідачів, тому під час дії мораторію вимоги про виселення не підлягають задоволено.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», однак з інших підстав, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.575 Цивільного Кодексу України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим законом.

Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель управі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст.590 ЦК України і передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом «Про іпотеку».

Згідно ч.3 ст.33 Закону «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону «Про іпотеку». Так, згідно із чч.1, 2 ст.39 цього закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст.40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у ч.1 якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст.109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 закону «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином, під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 закону «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього закону, так і норма ст.109 ЖК Української РСР.

За змістом цих норм, особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» не ставив питання про виселення відповідачів у інше належне їм житло, або в житло, яке пропонував позивач .

Оскільки квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.4 ч.1 309, 313, 314, 316, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: