АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1040 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Бобровник О.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Желепи О.В.

При секретарі - Осмолович В.С.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

Представника ТОВ «Мега Астер»

на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 28.10.2014 р.

в справі за позовом позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Мега Астер»

про визнання права власності на майнові права на об'єкт незавершеного будівництва

заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,

перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 28.10.2014 р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Мега Астер» про визнання права власності на майнові права на об'єкт незавершеного будівництва.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на майнові права на офісне приміщення в секції III шостого поверху, орієнтовною загальною площею 300,65 кв.м. в адміністративно-виставковому центрі з офісними приміщеннями, що розташований на розі АДРЕСА_1 в м. Києві; стягнуто з ТОВ «Мега Астер» на користь ОСОБА_2 судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Мега Астер» просить це рішення скасувати і провадження у справі закрити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 25.06.2007 р. між позивачем та ЗАТ «Будсоцсервіс» було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 01-06/07-Е, а саме : безпроцентних іменних облігацій номінальною вартістю 24,99 грн. в кількості 133 062 штук на загальну суму - 3 325 219,38 грн., які були передані позивачу після повної сплати передбаченої договором суми, про що було складено Акт виконання робіт до договору з купівлі продажу цінних паперів №01-06/07Е від 09 липня 2007 року.

Емісія та розміщення цільових облігацій, виконання зобов'язань за якими передбачається передання у власність інвестора об'єктів нерухомості у результаті їх будівництва, є засобом для фінансування будівництва із залученням коштів від фізичних та юридичних осіб.

Такий порядок передбачає випуск власником (замовником будівництва) облігацій, які підтверджують зобов'язання такого власника оплатити ці облігації, зокрема шляхом передачі особі, яка набуде у майбутньому у власника приміщення нерухомого майна. При цьому погашення облігацій може здійснюватись конкретно визначеним (закріпленим) майном відповідно до умов розміщення облігацій.

Так, відповідно до Проспекту емісії іменних цільових облігацій, емітент та особа, що придбає облігації, укладають договір про резервування приміщення, який регулює всі умови щодо надання приміщення у власність та в якому вказуються повні реквізити приміщення.

На виконання вказаних вимог між позивачем та ЗАТ «Будсоцсервіс» 25.06.2007 р. було укладено договір №01-06/07 про резервування приміщення, відповідно до п.2.1. якого ЗАТ «Будсоцсевіс» закріпив за позивачем офісне приміщення в секції ІІІ шостого поверху загальною площею 300,65 кв.м в адміністративно-виставковому центрі з офісними приміщеннями, що розташований на розі АДРЕСА_1 в Солом'янському районі м. Києві, та майнові права на частину об'єкту незавершеного будівництва.

Згідно п.2.2. вказаного договору резервування частини об'єкту незавершеного будівництва за позивачкою надає їй майнові права на нього на період до здачі ЗАТ «Будсоцсервіс» офісного центру в експлуатацію та передачі їй права власності шляхом укладення відповідного договору.

При передачі майнових прав на частину об'єкту незавершеного будівництва 25.06.2007 р. позивач та ЗАТ «Будсоцсервіс» склали та підписали Акт прийому-передачі майнових прав на офісне приміщення, відповідно до змісту якого позивачу було передано у власність майнові права на частину об'єкту незавершеного будівництва з наступними технічними характеристиками:

Тип нерухомості - Адміністративно-виставковий центр з офісними приміщеннями та підземним паркінгом.

Адреса розташування об'єкту нерухомості - Адміністративно-виставковий центр з офісними приміщеннями розташований на розі АДРЕСА_1 в Солом'янському районі м. Києві; Загальна кількість поверхів в об'єкті нерухомості - 16; Поверх, на якому розташований об'єкт - 6 (Шостий); Секція розташування об'єкта - Третя; орієнтовна загальна площа об'єкта, к.м. - 300,65 (триста цілих, шістдесят п'ять сотих) кв.м.

Тому, суд правильно вважав, що майнові права на частину об'єкту незавершеного будівництва передані позивачці у власність згідно з умовами вищевказаних договорів на підставі акту приймання-передачі, укладеного із ЗАТ «Будсоцсервіс», та після повної оплати повного пакету облігацій.

На підставі договору № 01-06/07 від 25.06.2007 р. про резервування приміщення в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване приватне обтяження позивачки у вигляді виключного права на придбання та заборону відчужувати майнові права на приміщення, які є об'єктом договору резервування.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка, зокрема, зазначала, що оскільки, всупереч вимог ст. 9 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження був відчужений боржником, що вона своєї згоди на відчуження об'єкту не давала, а письмово її не було повідомлено про відчуження, то вона вважає свої майнові права на вказаний об»єкт порушеними у зв»язку із невизнанням відповідачем за нею права власності на майнові права на цей об»єкт незавершеного будівництва.

Тому, вважає, що відповідно до ст. 392 ЦК України вона як власник має підстави для відновлення свого невизнаного іншою особою права власності на майнові права шляхом їх визнання.

Виходячи із змісту ст.ст. 177, 190 ЦКУкраїни, об'єктамицивільних прав є речі, у тому числі, гроші та цінні папери, інше майно, зокрема майнові права як особливий об'єкт, що є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Таким чином, майнові права можуть визначатись як суб'єктивне право учасників цивільних правовідносин, пов'язане з володінням, користуванням, розпорядженням речами, а також, майновими вимогами, що виникають між учасниками цивільного обороту з приводу цих речей.

Згідно ст.194 ЦК Україницінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його випустила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його випуску, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. До особи, яка набула право власності на цінний папір, переходять в сукупності усі права, які ним посвідчуються.

Згідно ст.ст.4, 7 ЗУ «Про інвестиційну діяльність» інвесторвідповідно до законодавчих актів має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, якими можуть бути будь яке майно, а також майнові права.

Факт фінансування будівництва спірного об'єкту позивачкою підтверджується платіжними дорученнями, з яких видно, що було здійснено фінансування об'єкту шляхом викупу облігацій щодо об'єкту нерухомого майна.

Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України в листі № 19-50-2309 від 22.06.2007 р. до завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об'єкт, а майнові права на нього.

Тому, відповідно до норм чинного законодавства України, умов договору резервування та договорів купівлі-продажу цінних паперів, позивачка як інвестор є власником майнових прав на об'єкт до завершення його будівництва і прийняття в експлуатацію.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ст. 334 ЦК України,правовласності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно, в тому числі майнові права), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 392 ЦК Українивласник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Доводи відповідача з посиланням на ст.38 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» про сплив строку виконання всіх грошових зобов«язань банкрута не можуть бути взяті до уваги, оскільки, грошові зобов»язання не є предметом розгляду даної справи.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, з посиланням на ст.42 вказаного Закону, про те, що усі види майнових прав (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, як такі , що не відповідають обставинам справи.

Так, майнові права на об»єкт, переданий ЗАТ «Будсоцсервіс» позивачці у власність згідно умов вищевказаних договорів та на підставі акту приймання-передачі, укладених між ЗАТ «Будсоцсервіс» та позивачкою, та здійсненою 100% оплатою вартості об»єкта, що мало місце в період з 25.06.2007 р. по 9.07.2007 р., тобто, до визнання ЗАТ «Будсоцсервіс» банкрутом (7.11.2011 р.), та до початку 1.03.2012 р. відносно останнього ліквідаційної процедури.

Тому, вказані майнові права позивачки не перебували у власності банкрута - ЗАТ «Будсоцсервіс», та відповідно до вимог ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не могли бути включені до ліквідаційної маси останнього і відчужені.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п'яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 вказаного Закону.

Оскільки, позивачка своєї згоди не давала на відчуження об'єкту, а письмово її не було повідомлено про відчуження, то відповідно до ст. 392 ЦК України вона як власник має підстави для відновлення свого невизнаного іншою особою права власності на майнові права шляхом їх визнання.

Виходячи із змісту ст.ст.15,16, 392 ЦК України, а також необхідності захисту інтересів позивачки як інвестора, яка є фізичною особою та несе юридичні ризики неналежного виконання контрагентом вчинених правочинів, якими оформлені інвестиційні відносини, - позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на майнові права на проінвестовані приміщення ґрунтуються на вимогах закону.

Тому, суд обгрунтовано вважав, що вимоги стосовно визнання за позивачкою права власності на майнові права на проінвестовані приміщення є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Мега Астер» - відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 28.10.2014 р. - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :