Справа №490/5919/14-ц 17.03.2015 17.03.2015 17.03.2015
Провадження №22-ц/784/685/15
Головуючий першої інстанції: Чулуп О.С.
Категорія: 54 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представників відповідача Рядінського О.І. і Смільницького Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська стоматологічна лікарня» (далі - КЗММР «Миколаївська стоматологічна лікарня») про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

У С Т А Н О В И Л А :

06 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до КЗ ММР «Миколаївська стоматологічна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 вказувала, що з 01 березня 2013 року працювала на посаді лікаря стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 КЗ ММР «Миколаївська стоматологічна лікарня».

Наказом головного лікаря поліклініки № 37-к від 07 квітня 2014 року позивачку було звільнено із займаної посади на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП.

Вказане звільнення вважає незаконним та насідком упередженого ставлення до себе з боку керівництва поліклініки, оскільки ніяких порушень трудових обов'язків чи правил внутрішнього трудового розпорядку не вчиняла. 04 квітня 2014 року вона виконала розпорядження керівника щодо надання письмових пояснень, невиконання якого їй також ставлять в провину та зазначають як підставу видання оскаржуваного наказу. Крім того зазначає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було накладено на неї 07 квітня 2014 року, тобто, після спливу передбаченого ч.2 ст. 148 КЗпП України шестимісячного строку з дня вчинення проступків, які зазначені як підстава для її звільнення. До того ж в зв'язку з перебуванням на лікарняному вона не була присутня на засіданні профспілкового комітету, на якому було погоджено її звільнення, та про проведення цього засідання не повідомлялась.

Також позивач вважає, що такі незаконні дії відповідача погіршили стан її здоров'я, вплинули на її нервовий стан, що призвело до зіпсування стосунків з оточуючими людьми, внаслідок чого їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 5 000 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КЗ ММР «Миколаївська стоматологічна лікарня» № 37-к від 07 квітня 2014 року про її звільнення з посади лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 КЗ ММР «Миколаївська стоматологічна лікарня» на підставі п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП, поновити її на роботі з 08 квітня 2014 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року в позові ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 01 березня 2013 року працювала на посаді лікаря стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 КЗ ММР «Миколаївська стоматологічна лікарня», куди була переведена з міської поліклініки № 5 (а.с. 8-10). Наказами № 188 від 06.08.2013 р., № 263 від 30.09.2013 р., № 288 від 29.11.2013 р. її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с. 24, 25, 27).

21 листопада 2013 року комісією в складі працівників відповідача було складено Акт службового розслідування за результатами перевірки звітно-облікової документації лікаря стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення №1 ОСОБА_2 та використання стоматологічного матеріалу для пільгової категорії населення. Згідно висновків комісії ОСОБА_2 облікова документація велась із порушеннями, відсутні "Листки обліку роботи лікаря-стоматолога" за 01.03.2013р., 26.03.2013р., 27.03.2013р., 28.03.2013р., 06.05.2013р., 20.06.2013р., 21.06.2013р.; лікування пацієнтів згідно записів в "Медичних картках стоматологічного хворого" ф.043/о проводилось не за "Протоколами надання стоматологічної допомоги за спеціальністю терапевтична стоматологія"; встановлено розбіжності у записах "Медичної карти стоматологічного хворого" ф.№ 0143/о та "Листках щоденного обліку роботи лікаря-стоматолога" ф. №37/о та розбіжності в записах "Журналу приходу та витрат пломбіровочного матеріалу" та "Медичних картах стоматологічного хворого" ф.043/о, що, на думку комісії, свідчить про використання ОСОБА_2 стоматологічного матеріалу для пільгової категорії не за призначенням (а.с. 12-13).

Наказом головного лікаря поліклініки № 37-к від 07 квітня 2014 року позивачку було звільнено із займаної посади на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП (а.с. 14-15). Згідно вказаного наказу порушення трудових обов'язків позивачкою, що стали підставою для її звільненні, полягають у наступному:

1) порушення Інструкції щодо заповнення форм первинної облікової документації у вигляді відсутності листків обліку роботи лікаря-стоматолога ф. № 037/о за 01.03.2013 р., 26.03.2013 р., 27.03.2013 р., 28.03.2013 р., 06.05.2013 р., 20.06.2013 р., 21.06.2013 р.;

2) розбіжності у записах в медичних картках стоматологічного хворого ф. № 043/о та у листках обліку роботи лікаря-стоматолога ф. № 037/о і в журналі приходу витрат пломбіровочного матеріалу пацієнтів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16;

3) відсутність медичних карток стоматологічного хворого ф. № 043/о пацієнтів ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_7, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та інших, для лікування яких було використано нею стоматологічний матеріал, придбаний за бюджетні кошти для пільгових категорій населення, не за призначенням;

4) невиконання розпорядження головного лікаря про надання у строк до 14:00 год. 00 хв. 04 квітня 2014 року письмових пояснень з приводу виявлених порушень.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником підприємства (установи, організації) або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до цього працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту цієї норми, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково, і ті громадські стягнення, як застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року

Статтею 148КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що строки притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, встановлені ст.148 КЗпП, не пропущені, відповідач при прийнятті рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення діяв правомірно, відповідно до вимог трудового законодавства, а тому права позивачки не порушені.

Проте, повністю колегія суддів не може погодитися з таким висновком.

Так, місцевим судом було вірно встановлено, що шестимісячний строк, який відліковується з дня вчинення проступку, сплинув за усіма фактами, що зазначені в оскаржуваному наказі в якості підстави для звільнення позивачки, окрім фактів, пов'язаних із лікуванням ОСОБА_2 стоматологічного хворого ОСОБА_16, що мав місце 14 жовтня 2013р.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що на час видання оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_2 місячний строк для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності враховуючи час її перебування на лікарняному і у відпустці, не сплив.

Між тим, такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що порушення трудових обов'язків ОСОБА_2 було виявлено 21 листопада 2013 року, оскільки саме цією датою датований Акт службового розслідування за результатами перевірки звітно-облікової документації лікаря стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення №1 ОСОБА_2 (а.с. 12-13), висновки якого були підставою для винесення наказу про звільнення позивачки.

Передбачений ч. 1 ст. 148 КЗпП України місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення є граничним та його перебіг починається з дня виявлення проступку. Отже, зазначений строк застосування дисциплінарного стягнення до позивачки слід відраховувати з 22 листопада 2013 року.

Вказаний Акт службового розслідування підписаний членами комісії без застережень, зокрема, стосовно дати його складання. Та обставина, що згідно доповідної члена комісії - заступника головного лікаря ОСОБА_23 - внаслідок відсутності 21 листопада 2013 року на роботі члена комісії ОСОБА_24 та неможливістю у зв'язку з цим підписання ним цього Акту, даний документ був наданий головному лікарю КЗ ММР «Миколаївська стоматологічна лікарня» 25 листопада 2013 року (а.с. 131)., - не подовжує місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення, що відліковується з дня виявлення проступку.

Згідно довідки відповідача щодо періоду перебування ОСОБА_2 у відпустках та на лікарняному (а.с. 69-130) та виходячи з нижченаведеного розрахунку календарних днів за період з 22 листопада 2013 року по 07 квітня 2014 року з відрахуванням часу перебування ОСОБА_2 у відпустках та на лікарняному, наказ про звільнення позивачки був виданий на 38-й день після виявлення проступків:

з 22.11.2013р. по 03.12.2013р. включно - 12 днів,

з 25.01.2014р. по 20.01.2014р. включно - 2 дні,

з 15.02.2014р. по 16.02.2014р. включно - 2 дні,

з 20.02.2014р. по 06.03.2014р. включно - 15 днів,

з 15.03.2014р. по 16.03.2014р. включно - 2 дні,

з 03.04.2014р. по 06.04.2014р. включно - 4 дні.

До того ж, згідно вищевказаного розрахунку оскаржуваний був виданий на 34-й день ознайомлення головного лікаря КЗ ММР «Миколаївська стоматологічна лікарня» з Актом службового розслідування від 21 листопада 2014р..

Оскільки норми трудового законодавства не допускають можливості застосування дисциплінарного стягнення, якщо з дня виявлення проступку працівника пройшло більше місяця (не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування у відпустці), то звільнення ОСОБА_2 на підставі викладених в Акті службового розслідування від 21 листопада 2013 року фактів є незаконним у зв'язку із закінченням встановленого КЗпП граничного строку для застосування дисциплінарного стягнення.

Також не може бути підставою для звільнення ОСОБА_2 посилання в оскаржуваному наказі на невиконання розпорядження головного лікаря про надання у строк до 14:00 год. 00 хв. 04 квітня 2014 року письмових пояснень з приводу виявлених порушень, оскільки позивачкою таке розпорядження було виконано (а.с. 23).

Наведені обставини свідчать про порушення трудових прав позивачки, а тому вона підлягає поновленню на посаді лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 КЗ ММР «Миколаївська стоматологічна лікарня».

Передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 дотримано.

Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Згідно наданої відповідачем довідки середньоденна заробітна плата позивачка складала 117 грн. 41 коп. (а.с.100). Отже, за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2014 року по 17 березня 2015 року, тобто по день розгляду справи в апеляційному суді (236 робочих днів) середній заробіток ОСОБА_2 складає 27 708грн. 76коп.

Внаслідок незаконного звільнення з роботи позивачка зазнала душевних та психічних страждань, а тому у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, які зазнала позивачка, а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає можливим визначити суму такого відшкодування у 200 грн.

За такого, рішення суду на підставі ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог та одночасно відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 781грн.03коп. судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, виходячи з передбачених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставок за вимоги майнового і немайнового характеру

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська стоматологічна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на роботі у Комунальному закладі Миколаївської міської ради «Миколаївська стоматологічна лікарня» на посаді лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 з 08 квітня 2014 року.

Стягнути з Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська стоматологічна лікарня» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 27708грн. 76коп. (двадцять сім тисяч сімсот вісім гривень сімдесят шість копійок) без врахування податків та інших обов'язкових платежів, та 200 (двісті) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська стоматологічна лікарня» на користь держави судовий збір в сумі 781грн.03коп. (сімсот вісімдесят одна гривня три копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуячий

Судді