Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Автомир», про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 березня

2010 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від

8 вересня 2014 року,

встановила:

У серпні 2009 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору про надання кредиту від 24 квітня 2008 року, укладеного між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

далі - ПАТ «ОТП Банк»), і товариство з обмеженою відповідальністю «Автомир» (далі - ТОВ «Автомир»), останнє отримало кредит у розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, який складає 5 000 000 грн, або еквівалент цієї суми в доларах США, зі сплатою 12% річних, з кінцевим терміном повернення до 15 травня 2013 року.

Виконання умов указаного договору забезпеченого договорами поруки від 24 квітня 2008 року, укладеними між позивачем та ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з кожним окремо, за якими останні взяли на себе зобов'язання відповідати перед позивачем за невиконання позичальником умов кредитного договору в повному обсязі.

Посилаючись на неналежне виконання ТОВ «Автомир» умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості на суму

1 071 756,77 доларів США, що еквівалентно 8 324 656,36 грн, а також штрафні санкції в розмірі 89 666,54 грн, просив виниклу заборгованість стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від

29 березня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» суму у розмірі 8 414 322,90 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від

8 вересня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість у загальному розмірі 8 414 322,90 грн, яка утворились станом на 10 серпня 2009 року і складається із: заборгованості за основною сумою кредиту в сумі 7 805 763,98 грн, заборгованості за процентами в сумі 518 892,38 грн, пені в сумі 64 666,54 грн, комісії в сумі 25 000 грн, на виконання солідарного зобов'язання ТОВ «Автомир», що виникло за кредитним договором про надання кредиту від 24 квітня 2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість у загальному розмірі 8 414 322,90 грн, яка утворились станом на 10 серпня 2009 року і складається із: заборгованості за основною сумою кредиту в сумі 7 805 763,98 грн, заборгованості за процентами в сумі 518 892,38 грн, пені у сумі 64 666,54 грн, комісії в сумі 25 000 грн, на виконання солідарного зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Автомир», що виникло за кредитним договором про надання кредиту від 24 квітня 2008 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стягуючи кредитну заборгованість солідарно з двох відповідачів, суд першої інстанції виходив із того, що останні повинні відповідати за неналежне виконання позичальником кредитного зобов`язання і нести негативні наслідки таких дій, а саме, сплатити заборговану та неповернуту частину кредиту, заборговані проценти за користування кредитом та штрафні санкції.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд посилався на те, що з поручителями були укладені самостійні договори поруки і вони між собою солідарно не поручались за боржника.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 24 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ТОВ «Автомир» укладено договір про надання кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, який складає 5 000 000 грн зі строком повернення не пізніше 15 травня 2013 року включно. Сторони погодили, що проценти за кредит в доларах США розраховуються банком від суми кредиту в доларах США на підставі процентної ставки в розмірі 12% та процентної ставки в розмірі LIBOR+9,5%. (пп. 1.4.1.1.1, 1.4.1.1.1 договору).

Договором № 1 від 23 липня 2008 року, укладеного між цими сторонами, було внесено зміни до зазначеного договору, якими сторони погодили, що проценти за кредит в доларах США розраховуються банком від суми кредиту в доларах США на підставі процентної ставки в розмірі LIBOR+11,5%. При цьому за обставини, що згідно з положеннями п. 1.4.2.

з підпунктами) цього договору відбулося збільшення процентної ставки, то з дати перегляду процентної ставки і до закінчення строку дії цього договору проценти за кредит в доларах США розраховуються банком від суми кредиту в доларах США на підставі процентної ставки в розмірі LIBOR + 13,5% річних.

Згідно п. 2 договору №1 від 23 липня 2008 року положення цього договору підлягають відображенню (шляхом внесення змін) в документах забезпечення не пізніше 20 (двадцяти) календарних днів з дати укладення цього договору. Всі витрати, що можуть виникнути у зв'язку з таким відображенням, сплачуються або компенсуються (у випадку необхідності) клієнтом.

Виконання умов договору про надання кредиту забезпечено договорами поруки, укладеними того ж дня між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, з кожним окремо.

Пунктом 2.3 вказаних договорів поруки, передбачено, що у разі зміни розміру зобов'язання після укладення договір поруки, в тому числі збільшення, таке зобов'язання забезпечується в повному розмірі.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2

ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Дійшовши до висновку про наявність у банка права на збільшення процентної ставки, та стягуючи солідарно з боржника та поручителів суму боргу, апеляційний суд у порушення вимог 212, 303, 316 ЦПК України не перевірив виконання банком п. 2 договору №1 від 23 липня 2008 року про зміну договору про надання кредиту від 24 квітня 2008 року та не з'ясував, чи були внесені зміни до договору поруки в частині підвищення процентної ставки, та чи було досягнуто згоди поручителя ОСОБА_4 щодо збільшення обсягу його відповідальності.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, тому у силу ст. 338 ЦПК України ухвалене рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 8 вересня

2014 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська