У х в а л а

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_6, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання незаконним та скасування п.1.1 розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконною та скасування реєстрації права власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16 липня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_5 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано п.1.1 Розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22 червня 1999 року № 683 щодо визнання за ОСОБА_6 права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1; визнано недійсним свідоцтво про право власності на вищезазначений будинок, видане на ім'я ОСОБА_6 на підставі вказаного розпорядження; визнано незаконною реєстрацію права власності на зазначений будинок, здійснену Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 11 серпня 1999 року за реєстраційним номером 11299.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 липня 2014 року скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2013 року залишено в силі.

2 червня 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_5 звернулись до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 113 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки та статей 358, 393 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, 16 квітня 2014 року, 17 грудня 2014 року, 28 березня 2012 року, 24 грудня 2014 року, 4 березня 2015 року, 18 березня 2015 року і 11 березня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 19 листопада 2014 року, про перегляд якої порушують питання заявники, касаційний суд, скасовуючи рішення апеляційного суду, погодився з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог, оскільки реальний поділ будинку між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з визначенням частин, належним їм на праві власності, не проводився.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 1 квітня 2015 року касаційний суд, передаючи справу на новий апеляційний розгляд, зазначив про необхідність встановлення судом фактичних обставин справи;

- в ухвалі від 16 квітня 2014 року касаційний суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення місцевого суду, погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в зв'язку з недоведеністю та безпідставністю заявлених вимог;

- в ухвалі від 17 грудня 2014 року касаційний суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення місцевого суду, погодився з його висновком про наявність у співвласника спірного будинку права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном;

- в рішенні від 28 березня 2012 року касаційний суд дійшов висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між сторонами, оскільки відчуження спірного будинку, частка в якому належить позивачці, відбулося з порушенням її права привілеєвої купівлі.

У наданих заявником для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, 4 березня 2015 року, 18 березня 2015 року і 11 березня 2015 року суд касаційної інстанції, передаючи справи на новий розгляд до судів першої інстанції, дійшов висновків про порушення судами при вирішенні спорів процесуального законодавства щодо повноти з'ясування фактичних обставин, характеру правовідносин між сторонами та нормами права, які їх регулюють.

Отже, надані заявниками судові рішення судів касаційної інстанції не можуть слугувати прикладом неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у справах, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_6, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання незаконним та скасування п.1.1 розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконною та скасування реєстрації права власності за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін