АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
№ 22-ц/796/1300/15 Головуючий в 1 інстанції: Ільєва Т.Г. Доповідач : Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Желепи О.В.

Суддів: Кабанченко О.А., Рубан С.М.

При секретарі: Осмолович В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Державний виконавець ВДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві про стягнення неустойки за невиплату аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 про стягнення неустойки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 20 000 грн.

В іншій частині її вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про часткове звільнення від заборгованості за аліментами -відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням , відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні позову про стягнення з нього неустойки.

Скаргу обґрунтовував тим, що суд порушив процесуальні норми ст.ст. 58,59, 207 ЦПК України. Оскільки суддя залишила без розгляду заяву в частині стягнення заборгованості за аліментами в сумі 18 897 грн. 86 коп., відповідно нараховувати пеню на вказану суму суд не мав права.

Висновок суду про те, що він не оскаржував розмір заборгованості є помилковим. Суд не перевірив надану державним виконавцем довідку про визначення розміру заборгованості, оскільки в матеріалах справи відсутні документи Статистичного управління щодо розміру мінімальної заробітної плати для нарахування аліментів. При ухваленні рішення про звільнення його від заборгованості, суд не врахував, що спір про стягнення аліментів не з його вини слухався судом більш ніж півроку, також суд не взяв до уваги, що позивачка з сином проживає в будинку, який є його власністю, чим позбавляє його можливості заробляти гроші на оренді вказаного будинку з яких він міг би сплачувати аліменти та нести витрати на утримання будинку.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивачка та її представник заперечували проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Задовольняючи частково позов про стягнення неустойки та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд вважав встановленими такі обставини.

Судом встановлено, що за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.07.2013року та до повноліття дитини.

На виконання цього рішення був виданий виконавчий лист № 755/5026/13 від 10.01.2014 року, який перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої лужби

Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

За довідкою - розрахунком державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 21.03.2014 р. №1283/6 загальна заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на виконання ухваленого судового рішення та виданого на його підставі виконавчого листа № 755/5026/13 від 10.01.2014 року, станом на 01.04.2014 року складала 13 862,93 грн.(а. с. 5).

За довідкою - розрахунком державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 21.03.2014 р. №1283/6 загальна заборгованість ОСОБА_2. по сплаті аліментів на виконання ухваленого судового рішення та виданого на його підставі виконавчого листа № 755/5026/13 від 10.01.2014 року, станом на 01.07.2014 року складала 18 897,86 грн. (а.с.32).

Відповідач та його представники заперечували наявність такої заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 18 897,86 грн.г посилаючись на її неправильне визначення державним виконавцем, виходячи з середнього заробітку.

Судом були витребувані матеріали виконавчого провадження і перевірено, що така заборгованість виникла на підставі ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили, та виданого на його виконання виконавчого листа.

Розмір заборгованості із сплати аліментів визначений державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, що підтверджується наявними у справі доказами.

Згідно виконавчого листа № 755/5026/13 від 10.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, заборгованість станом на 01 липня 2014 року становила 18 897,86 грн. та на момент ухвалення рішення не погашена.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як видно з матеріалів справи, станом на 01.07.2014 р. сума заборгованості становила 18 897,86 грн.

Позивачем приведено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що становить 49 421,62 грн., який перевірено судом.

Згідно зі ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

Факт наявності заборгованості по сплаті аліментів підтверджується відповідними розрахунками державних виконавців, при цьому, суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об'єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів.

ОСОБА_2 не надав суду переконливих доказів в підтвердження того, що вказана заборгованість виникла не з його вини та є наслідком тяжкої хвороби чи іншої незалежної від нього обставини, а тому є всі підстави для стягнення неустойки (пені).

За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки, (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

До суду ОСОБА_2 не надано доказів наявності обставин, за яких суд мав би можливість дійти висновку, що заборгованість утворилась з незалежних від ОСОБА_2 причин, підстав для часткового звільнення від сплати заборгованості не встановлено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 розрахунок заборгованості по аліментам не оскаржувався, а тому саме цей розрахунок суд бере до уваги при розрахунку пені за прострочення сплати аліментів.

Разом з тим, розмір неустойки є значно більшим, ніж загальний розмір простроченої заборгованості за аліментами.

Ураховуючи усі обставини справи та матеріальний стан відповідача, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважав можливим застосувати ч. 2 ст. 196 СК України і зменшити розмір належної до стягнення неустойки до 20 000,00 грн.

Виходячи з наявних в матеріалах справи письмових доказів, які були досліджені судом, вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про наявність підстав для стягнення неустойки з відповідача в розмірі визначеному судом відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог про стягнення заборгованості є підставою для відмови у вимогах про стягнення неустойки є помилковими, оскільки закон не ставить в залежність право позивача на отримання пені за невиконання зобов`язань по сплаті аліментів, від подачі нею позову про стягнення заборгованості. Так як суд встановив, що заборгованість по аліментам існує, що не оспорює відповідач, а також з урахуванням недоведеності відповідачем, що заборгованість виникла не з його вини, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав у позивача вимагати неустойку.

Доводи скарги про не врахування судом строку розгляду справи про стягнення аліментів при визначенні розміру неустойки, колегія не приймає, тому, що відповідно до вимог закону неустойка нараховується на всю заборгованість в тому числі і на ту, що виникла з часу звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів. Разом з тим суд враховує, що вказані аліменти відповідач зобов`язаний був платити після ухвалення судового рішення та набрання ним законної сили. Проте враховуючи, що розмір неустойки судом був зменшений до 20 000 грн., відсутні підстави вважати, що судом неустойка стягнута в більшому розмірі, ніж визначено законом.

Посилання в скарзі на те, що відповідач заперечував проти визначеного виконавцем розміру заборгованості колегія не приймає, тому, що з наданого відповідачем розрахунку вбачається, що він вважав, що в період коли він не працював він зобов`язаний був платити аліменти в розмірі 30% від прожиткового мінімуму. Така позиція є помилковою, оскільки заборгованість за аліментами визначається на підставі ст. 195 СК України, відповідно до якої, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із доходу, який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості .

Так, як боржник не оскаржив дії державного виконавця, щодо невірного визначення розміру заборгованості, та не надав до районного суду доказів, які б свідчили про допущені помилки, підстави для задоволення зустрічного позову у суду були відсутні.

Подані до апеляційного суду доводи та довідки, щодо порядку обчислення аліментів не можуть бути враховані відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК України, так як на ці доводи позивач не посилався в позовні заяві про звільнення від сплати заборгованості, та не навів поважних причин не подання доказів до районного суду .

Доводи скарги про те, що проживання позивача з дитиною в будинку відповідача є підставою для звільнення відповідача від сплати заборгованості є також помилковими, оскільки вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від його обов`язку утримувати свою дитину.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції надана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: