АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Планета-Міст» (філія «БУ Дніпро-Міст») про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника, -

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Планета-Міст» (філія «БУ Дніпро-Міст») про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника. Просив стягнути 21000 грн. невиплаченої заробітної плати за період з серпня 2012 року по 24 травня 2013 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про відвід складу суду та передачу справи на розгляд іншому суду відмовлено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Планета-Міст» (філія «БУ Дніпро-Міст») про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду 1-ї інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що привело до неправильного вирішення справи.

Унікальний номер справи: 753/18145/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2453/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Вважає, що оскільки було відмовлено в задоволенні його заяви про відвід судді та передачі справи на розгляд до іншого суду, таким чином у нього є підстави для недовіри всім суддям Дарницького районного суду. На думку представника апелянта, судом першої інстанції неправомірно притягнуто його до відповідальності за порушення адвокатської етики в судовому засіданні та не встановлено усі обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4) ч.1 ст. 293 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для

вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що під час рогляду справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Планета-Міст» (філія «БУ Дніпро-Міст») про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника до суду надійшла письмова заява арбітражного керуючого Щербань О.М. - ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Планета-Міст» (філія «БУ Дніпро-Міст») про припинення провадження у справі з посиланням на те, що постановою Господарського суду м. Києва від 31 березня 2014 р. ТОВ «БМК Планета - Міст» визнано банкрутом, а відповідно до п. 7 ст. 12 Господарського кодексу України справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, підвідомчі господарським судам.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно п. 1) ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, постановою Господарського суду м. Києва від 31 березня 2014 р. ТОВ «БМК Планета Міст» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 43-47).

Відповідно п. 7 п. 7 ст. 12 Господарського кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, в тому числі справи у спорах про стягнення заробітної плати.

Аналогічна норма міститься і в ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 06.12.2012 р. №5518-VI).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Крім того, вищевказаною постановою роз'яснено судам, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 ГПК справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

Поняття банкрутства, порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом, порядок та умови застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредитора визначаються Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За цим Законом банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність та погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури (стаття 1 вказаного Закону).

У зв'язку з наведеним вимоги про поновлення строку звернення до боржника щодо його грошових зобов'язань, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, та про зобов'язання включити до переліку кредиторів не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на фактичні обставини справи, а саме: відкриття провадження у справі про банкрутство 15 травня 2014 року (а.с. 41-42) та звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати 30 вересня 2014 року, підстави для розгляду справи в порядку цивільного судочинства відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому ця ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги висновків в ухвалі суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях, колегія суддів вважає, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року обґрунтована та законна і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: