Провадження № 22-ц/780/1775/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв
Категорія 58 17.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд визнати договір «Автопакет» № 604/МКЗЗ/АП/2008-840 від 06.08.2008 року, укладений між позивачем та відповідачем, з усіма додатками, змінами та доповненнями недійсним з моменту його укладення, застосувати наслідки недійсності правочину та застосувати односторонню реституцію: зобов'язати відповідача повернути позивачу, сплачені по договору відсотки, пеню, штрафні санкції, тощо у валюті, в якій здійснювалась оплата, а саме 13039,75 доларів США та кредитні кошти в сумі 31300 доларів США; зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити внесені відсотки за користування коштами, як за валютним вкладом з можливістю поповнення з відсотковою ставкою, яка була звичайною для подібних депозитних вкладів в даному банку в період з моменту здійснення першого внеску (05.09.2008 року) та до моменту виконання рішення суду; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок наданих відповідачем позивачу коштів у сумі 31300 доларів США в національну валюту України за комерційним курсом позивача на момент укладання угоди, встановити реальну ціну угоди в грошовій одиниці України, яка підлягає поверненню відповідачу в зв'язку з визнанням угоди недійсною. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.08.2008 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» було укладено договір «Автопакет» з подальшим укладенням договору про внесення змін та доповнень від 27 березня 2012 року.

Відповідно до умов угоди відповідач надав позивачу кредит у суму 31300 доларів США зі сплатою 13,25 відсотків річних строком до 05 серпня 2013 року на придбання автотранспортного засобу та витрати, що пов'язані з державною реєстрацією. 24.06.2014 року позивачем було повністю погашено заборгованість за цією угодою, про що свідчить довідка банку від 11.07.2014 року. Проте, підписання та виконання зазначеного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком обману, чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку ВАТ КБ «Надра», а саме: відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає законодавство. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» позивач зазначив, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. З вищезазначених підстав, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та про ухвалення нового, про задоволення позову, через порушення норм процесуального та матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідачем навмисно було введено в оману позивача, що відповідно до ст. 230 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06.08.2008 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», що змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», було укладено договір «Автопакет» № 604/МКЗЗ/АП/2008-840 з подальшим укладенням договору про внесення змін та доповнень від 27 березня 2012 року, що підписали сторони. Відповідно до умов угоди відповідач надав позивачу кредит у суму 31300 доларів США зі сплатою 13,25 відсотків річних строком до 05 серпня 2013 року на придбання автотранспортного засобу та витрати, що пов'язані з державною реєстрацією.

Сторони виконали умови кредитного договору «Автопакет», договору про внесення змін та доповнень, що не заперечується сторонами у справі.

Станом на 10.07.2014 позивач повністю погасив заборгованість за угодою, кредит закритий, про що свідчить довідка банку від 11.07.2014 та від 11.11.2014 з відповідним розрахунком заборгованості.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо підстав та порядку нарахування комісії, відсотків, пені, штрафних санкцій за невиконання чи порушення умов договору. Сторони виконали умови договору, будь-яких заперечень в момент їх укладення не надходило, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору не дійсним.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на нормах закону та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апелянта про те, що судом не було взято до уваги посилання на навмисне введення відповідачем його в оману про сукупну вартість кредиту не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять, про що вірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності в оскаржуваному договорі суттєвої диспропорції прав та обов'язків споживача.

Так, відповідач, маючи вищу юридичну освіту, під час укладення договору мав змогу оцінити надану йому банком інформацію та не погодитися на отримання кредиту на умовах викладених в договорі.

Крім того питання наявності суттєвої диспропорції є оціночним, і колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта в цій частині, оскільки останній, отримавши досить велику суму кредитних коштів, відповідно до вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України уклав договір з банком на умовах, на які погодились сторони.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.