У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Сумської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2007 року б/н у сумі 29 871 грн 05 коп.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 28 березня 2007 року між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення коштів, що відповідає строку дії картки. У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 10 000 грн, але взятих на себе зобов'язань відповідач не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 29 871 грн 05 коп., з яких: 9 991 грн 02 коп. - заборгованість за кредитом, 10 560 грн 61 коп. - заборгованість за процентами за користування коштами, 7 420 грн 80 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1 398 грн 62 коп. штрафу (процентна складова).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від

24 січня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Справа апеляційним судом розглядалася неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 03 грудня 2014 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від

24 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2007 року за період з 30 серпня 2010 року по 31 травня 2013 року у загальній сумі 13 876 грн 25 коп., у тому числі: 2372 грн 77 коп. - заборгованість за кредитом, 6 569 грн 77 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 796 грн 76 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 636 грн 95 коп. - штраф (процентна складова).

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в іншій частині відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з договором від 28 березня 2007 року Закрите акціонерне товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») надало відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії карти, та порядком погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми трат. У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 10 000 грн.

У заяві позичальника від 28 березня 2007 року зазначено, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження та погодився з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 9).

Позичальник 28 березня 2007 року отримав у банку кредитну картку «Універсальна» (НОМЕР_2) з сумою кредитного ліміту 4 000 грн, тип картки: НОМЕР_1 Visa Event Credit, валюта: гривня, тип кредитного ліміту: фінансовий фіксований, сума кредитного ліміту: 4 000 грн, базова процентна ставка: 2 проценти в місяць з розрахунку 360 днів у році, розмір комісії за кредитне обслуговування - 1,5 % від суми трат, строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми трат. Погашення заборгованості за кредитним лімітом може проводитись як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної картки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач після закінчення строку дії кредитної карти продовжував нею користуватися чи отримав нову, банк набув право вимоги за договором з часу закінчення строку дії кредитної карти, строк позовної давності переривався у зв'язку із здійсненням відповідачем платежу 24 листопада 2009 року, та вважав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у серпні 2013 року звернулося до суду після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем до ухвалення рішення судом першої інстанції, а позивач не порушував питання про поновлення строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до довідки банку, наданих ним розрахунків та витягів з програмного комплексу кредитна картка НОМЕР_2 видана відповідачу строком до липня 2011 року, з використанням виданої відповідачеві кредитної картки проводились операції зі зняттям вкладу, поповнення рахунка, оплата за послуги та товари у 2008-2009 роках, та вважав, що з урахуванням п. 5.3 Правил користування платіжною картою, де сторонами узгоджено порядок погашення кредиту у визначеному розмірі щомісячно від суми трат, право банку вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожної чергової трати, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, та дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість, яка виникла з 30 серпня 2010 року по 31 травня 2013 року - в межах загального трирічного строку позовної давності, що передували даті звернення до суду.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 3.1.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною картою» Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною договору про надання банківських послуг, строк дії карти зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надходила письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач 28 березня 2007 року отримав у банку кредитну картку «Універсальна» (НОМЕР_2), строк дії якої відповідно до п. 3.1.1 Умов зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік) - листопад 2007 року (а. с. 130, т. 1), а по закінченню вказаного строку дія карти - шляхом надання клієнту карти з новим строком дії - банком відповідно до п. 3.1.3 Умов не продовжувалась, на порушення ч. 2 ст. 59 ЦПК України дійшов помилкового висновку про те, що кредитна картка НОМЕР_2 видана відповідачу строком дії до липня 2011 року.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною договору про надання банківських послуг, платіжна карта - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карти, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунка платника, або відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів з своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів в готівковій формі в касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до п. 5.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною картою» Умов та правил надання банківських послуг строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжних картках з встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості за кредитом.

Мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань держателя, які щомісячно підлягають сплаті держателем в період дії карти. Даний платіж розраховується як сума овердрафту і суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати процентів і частини заборгованості за кредитом.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що сторонами з урахуванням п. 5.3 Правил користування платіжною картою узгоджено порядок погашення кредиту - по 7 % щомісячно від суми трат, комісії за кредитне обслуговування - по 1,5 % від суми трат, відсотків по 2 % в місяць з розрахунку 360 днів у році, дійшов правильного висновку про те, що умовами договору про надання банківських послуг, укладеного між сторонами, передбачено погашення боргу частинами (щомісячними платежами), та перебіг позовної давності за вимогами банку необхідно обчислювати за кожним простроченим платежем, оскільки саме після несплати чергового щомісячного платежу в визначеному розмірі від суми трат, що є порушенням встановленого таким чином фактично графіку погашення платежу, банк повинен був довідатися про порушення своїх прав

Разом з тим суд апеляційної інстанції не врахував, що використовувати платіжну карту, в тому числі здійснювати переказ коштів з рахунка платника або відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, отримувати грошові кошти в готівковій формі в касах банку, через банківський автомат, відповідач як держатель карти може в період дії карти -до останнього дня листопада 2007 року, отже, і останній щомісячний мінімальний обов'язковий платіж у визначеному розмірі від суми трат підлягав сплаті держателем карти до останнього дня листопада 2007 року, і саме з моменту порушення відповідачем строку погашення чергового платежу почався перебіг позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2009 року відповідачем здійснено платіж на погашення заборгованості, а 19 вересня 2013 року відповідач подав до суду першої інстанції заперечення на позов, в якому просив у задоволенні позову банку до нього відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності (а. с. 30).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 цього Кодексу).

Отже, у даному випадку суд апеляційної інстанції не правильно визначив початок перебігу позовної давності, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про часткове задоволення позову.

Натомість суд першої інстанції, вирішуючи спір, виходив з того, що строк дії банківської карти, що видана відповідачу, зазначений на лицьовій стороні картки - листопад 2007 року, по закінченню вказаного строку банк не видавав, а відповідач не отримував карти з новим строком дії, обґрунтовано вважав, що навіть з урахуванням переривання позовної давності у зв'язку із здійсненням відповідачем платежу 24 листопада 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» у серпні 2013 року звернулося до суду після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням у силі рішення суду першої інстанції. Помилкове посилання судом першої інстанції на п. 5.4 розділу ІІ «Правила користування платіжною картою» Умов та правил надання банківських послуг з огляду на викладене не може тягти за собою скасування рішення суду першої інстанції, оскільки початок перебігу позовної давності визначений правильно, а пропуск позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 03 грудня 2014 року скасувати, залишити в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник