У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Коротуна В.М., Маляренка А.В.,Попович О.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, третя особа − ОСОБА_8, про визнання договорів недійсними, за касаційними скаргами ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі − ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») в особі Дніпропетровської обласної дирекції звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 04 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_7 було укладено генеральну кредитну угоду № 014/08-11/288-06, відповідно до умов якої банк зобов'язався надавати ОСОБА_7 кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди.

02 березня 2007 року в рамках вищезазначеної генеральної кредитної угоди між банком та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 014/08/11/288/2-06, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у сумі 17 000 доларів США зі сплатою 14,5 % річних, строком на 60 місяців.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, 02 березня 2007 року між банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки, відповідно у умов якого остання взяла на себе повну відповідальність за виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором від 02 березня 2007 року № 014/08/11/288/2-06.

Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 02 червня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 20 992 доларів США 28 центів, що за курсом НБУ є еквівалентним 247 183 грн 93 коп., які позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів солідарно.

У липні 2014 року ОСОБА_7 звернулась із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому зазначила, що 02 березня 2007 року між нею та банком в рамках генеральної кредитної угоди було укладено кредитний договір № 014/08/11/288/2-06, відповідно до умов якого банк надав їй кредит в сумі 17 000 доларів США зі сплатою 14,5 % річних строком на 60 місяців.

02 березня 2007 року між банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки, відповідно у умов якого ОСОБА_8 взяла на себе повну відповідальність за виконання нею зобов'язань за кредитним договором від 02 березня 2007 року № 014/08/11/288/2-06.

Також 02 березня 2007 року між ОСОБА_7 та банком було укладено договір застави, згідно з яким вона передала в заставу належний їй на праві власності автомобіль Toyota Lexys, 1999 року випуску.

Текст наведених договорів містить положення які значно погіршують її становище як споживача, а саме: банк, надавши кредит у доларах США, всі ризики знецінення національної валюти України поклав виключно на неї, чим, всупереч принципу добросовісності порушив її права як споживача. Грошовою одиницею в Україні є гривня, у зв'язку із чим грошове зобов'язання у договорі повинно було бути виражене в національній валюті України. Використання готівкою іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України, якої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не має. Оскільки зазначені умови кредитного договору є дискримінаційними та несправедливими. ОСОБА_7 просила визнати недійсними: генеральну кредитну угоду від 04 серпня 2006 року № 014/08-11/288-06; додаткову угоду від 02 березня 2007 року № 1; кредитний договір від 02 березня 2007 року № 014/08-11/288/2-06; договір застави транспортного засобу від 02 березня 2007 року № 014/08-11/288/-06/1 та визначити суму, що підлягає поверненню ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у розмірі 36 648 грн 64 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, первинний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором від 02 березня 2007 року № 014/08-11/288/2-06, яка станом на 02 червня 2014 року становить 247 183 грн 93 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 130 671 грн 73 коп.; заборгованості за відсотками - 53 198 грн 82 коп.; заборгованості по пені - 63 313 грн 38 коп. Вирішено питання про судовий збору. У решті позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первинного позову та задоволення зустрічного позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первинного позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 04 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 було укладено генеральну кредитну угоду № 014/08-11/288-06, відповідно до якої було встановлено максимальний ліміт кредитування у сумі 21 500 доларів США, терміном до 03 серпня 2013 року під ставку 13 % річних (а. с. 7).

02 березня 2007 року до цієї генеральної угоди було внесено зміни, а саме: змінено розмір ліміту кредитування до 37 640 доларів США терміном до 03 серпня 2013 року (а. с. 8).

На забезпечення виконання всіх зобов'язань між ОСОБА_7 та банком було укладено договір застави транспортного засобу від 04 серпня 2006 року № 014/08-02/754-6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, реєстровий № 2998, про передачу в заставу належного заставодавцю рухомого майна − транспортного засобу марки Мazda, 2005 року випуску (а. с. 116).

Також між позичальником та банком було укладено договір застави транспортного засобу № 014/08-11/288-06/1 від 02 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, реєстровий № 404, про передачу в заставу належного заставодавцю рухомого майна − транспортного засобу марки Toyota Lexys, 1999 року випуску (а. с. 119−120).

02 березня 2007 року в рамках генеральної кредитної угоди від 04 серпня 2006 року № 014/08-11/288-06 було укладено кредитний договір № 014/08-11/288/2-06, згідно з яким банк надав ОСОБА_7 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 17 000 доларів США зі сплатою ставки у розмірі 14,5 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 27 лютого 2012 року (а. с. 9).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 02 березня 2007 року між банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки, відповідно у умов якого остання взяла на себе повну відповідальність за виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором від 02 березня 2007 року № 014/08/11/288/2-06 (а. с. 11).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за генеральною кредитною угодою від 04 серпня 2006 року № 014/08-11/288-06т приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. вчинено виконавчий напис від 19 травня 2010 року № 881 про звернення стягнення на предмет застави − транспортний засіб марки Мazda (а. с. 117) та виконавчий напис № 883 від 19 травня 2010 року про звернення стягнення на предмет застави − транспортний засіб марки Toyota Lexys, 1999 року випуску (а. с. 121).

У рамках примусового виконання виконавчого напису від 19 травня 2010 року № 881 транспортний засіб марки Мazda був реалізований на аукціоні 27 грудня 2010 року за ціною 63 500 грн (а. с. 118). Кошти від реалізації у сумі 52 218 грн 06 коп. перераховані Заводським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ стягувачу.

У рамках примусового виконання виконавчого напису від 19 травня 2010 року № 883, заставне майно транспортний засіб марки Toyota Lexys, 1999 року випуску реалізований на аукціоні 17 серпня 2011 року за ціною 73 650 грн (а. с. 122−123). Кошти у сумі 56 150 грн 10 коп. перераховані Заводським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ стягувачу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_7 вчасно та у повному обсязі свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 02 червня 2014 року складала 20 992 долари 28 центів США, що у 02 червня 2014 року 247 183 грн 93 коп., та складається з заборгованості за кредитом - 11 097 доларів 39 центів США, що еквівалентно 130 671 грн 73 коп.; заборгованості за відсотками − 4 517 доларів США 95 центів, що еквівалентно 53 198 грн 82 коп., та пені за несвоєчасне сплачення кредиту − 5 376 долара 94 центи США, що еквівалентно 63 313 грн 38 коп.

У березні 2012 року поручителю ОСОБА_8 було направлено вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором (а. с. 15)

Строк генеральної угоди закінчується 03 серпня 2013 року, отже надіславши вимогу, банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України <nau://ukr/435-15|st559> порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14), виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України <nau://ukr/435-15|st559> необхідно дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1050>. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Отже, враховуючи, що банк змінив строк виконання основного зобов'язання надіславши у березні 2012 року вимогу, банк мав право звернутися з вимогою до поручителя у судовому порядку до вересня 2012 року, разом з тим банк звернувся до суду у травні 2013 року.

Задовольняючи частково первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за генеральною кредитною угодою виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього. У задоволені позовних вимог до поручителя слід відмовити, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилася.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При вирішенні спору судом апеляційної інстанції дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 <nau://ukr/1618-15|st338>-341 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st341> як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції немає, оскільки висновки суду про часткове задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 <nau://ukr/1618-15|st337>, 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства «Райфафайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Попович О.В. Ступак