Справа № 462/7770/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 лютого 2015 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Галайко Н.М.

при секретарі с/з - Рущак Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позов ОСОБА_2 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Відділення №3 Філії «Західне РУ» про повернення депозиту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про повернення вкладу, який в подальшому уточнив у розмірі 11892 долари США. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.09.2013 р. між ним та відповідачем в особі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Відділення №3 Філії «Західне РУ» був укладений депозитний договір за № 9815/370-13 на строк дії з 02.10.2014 р., згідно якого він вніс на рахунок відповідача кошти у розмірі 24035 долари США під 9,60 процентів річних та зобов'язанням відповідача повернути суму вкладів та виплатити нараховані проценти на умовах та в порядку, які передбачені цим договором та відкрито депозитний рахунок НОМЕР_1. 02.10.2014 р. він звернувся до відповідача з листом-скаргою про повернення вкладу, однак у зв'язку з відсутністю коштів у відповідача та неможливістю повернення вкладу йому почали виплачувати по 100 доларів США щоденно. Оскільки відповідачем не повернено залишкової суми у розмірі 11713 доларів США та 3% річних від простроченої суми, що становить 179 доларів США, на загальну суму 11892 доларів США, які і просить стягнути у примусовому порядку.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився із невідомих причин, про розгляд справи був належним чином повідомлений. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення сторін/їх представників, оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку що позов слід задоволити.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Судом встановлено, що 27.09.2013 р. між ним та відповідачем в особі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Відділення №3 Філії «Західне РУ» був укладений депозитний договір за № 9815/370-13 на строк дії з 02.10.2014 р., згідно якого він вніс на рахунок відповідача кошти у розмірі 24035 долари США під 9,60 процентів річних та зобов'язанням відповідача повернути суму вкладів та виплатити нараховані проценти на умовах та в порядку, які передбачені цим договором та відкрито депозитний рахунок НОМЕР_1.

02.10.2014 р. позивач звернувся до відповідача з листом-скаргою про повернення вкладу, однак у зв'язку з відсутністю коштів у відповідача та неможливістю повернення вкладу позивачу почали виплачувати по 100 доларів США щоденно.

Згідно із випискою по особовому рахунку за період на 25.02.2015 року невиплачений залишок по рахуноку НОМЕР_1 становить 11713,41 долари США.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову :уму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516).

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення,які встановлені договором.

З ст. 1061 ЦК України вбачається, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу, а згідно ч. 5 вказаної статті у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516).

Вимога про повернення коштів позивачем, як зазначалося вище, була направлена до банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав.

У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (N 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне:

«Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному:

У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.

Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року №516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті - доларах США. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів позивачу повинно здійснюватись теж у доларах США.

Також на думку суду з банку на користь позивача необхідно стягнути 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини п'ятої статті 1061, частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виконало своїх зобов'язань перед позивачем за депозитним договором за № 9815/370-13 від 27.09.2013 р. у сумі 11713 доларів США та 3% річних від простроченої суми, що становить 179 доларів США, а тому позов слід задоволити.

Окрім того, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 3334,52 грн. на користь держави (виходячи з курсу 2800,04 грн. за 100 доларів станом на 25.02.2015 року).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212- 215, 225-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 1060, 1061 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Відділення №3 Філії «Західне РУ» на користь ОСОБА_2 /іпн НОМЕР_2/ 11892 (одинадцять тисяч вісімсот дев'яносто дві ) доларів США 00 центів.

Стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Відділення №3 Філії «Західне РУ» на користь держави 3334,52 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя Галайко Н.М.