У х в а л а

ІМенем УКраїни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 11 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ZRSWAN02000171, за умовами якого банк зобов'язувався надати кредит у розмірі 36 534,87 доларів США строком до 10 жовтня 2013 року. Посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, просило задовольнити позов.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 12 525,87 доларів США. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Збільшено загальний розмір заборгованості за кредитом та процентами до 14 169,60 доларів США, розмір пені - до 9 491 грн 23 коп.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 істотно порушив умови договору, односторонньо відмовився від взятого на себе зобов'язання по поверненню отриманих за укладеним між сторонами кредитним договором коштів.

Однак повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 638 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843712/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ч. 1 ст. 640 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843714/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. У разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843714/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

За змістом ст. ст. 1046, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей.

З огляду на вказані положення цього Кодексу кредитний договір є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей.

Судами встановлено, що 11 жовтня 2006 року банком та ОСОБА_3 було підписано кредитний договір № ZRSWAN02000171, за умовами якого банк зобов'язувався надати кредит у розмірі 36 534,87 доларів США строком до 10 жовтня 2013 року.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу банку на строк з 11 жовтня 2006 року по 10 жовтня 2013 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 26025 доларів США на наступні цілі: для купівлі автомобіля, а також 10509,88 доларів США на сплату страхових платежів.

Згідно п. 2.1.1 банк зобов'язується надати кредит шляхом й у межах сум, визначених п. 1.1 цього договору.

Відповідно до договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів і доручає банку перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування з правом одержання з каси банку іноземної валюти, її продажу і зарахування від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу (п. 2.1.3 кредитного договору).

При вирішенні спору суди на вказані умови договору уваги не звернули, не врахували, що кредитний договір є укладеним з моменту передачі грошей, порядок отримання яких був визначений у договорі і в подальшому не змінювався.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу банку відповідач не отримував, порядок їх отримання, в т.ч. шляхом безготівкового перерахування на будь-які рахунки, надання позивачу права на продаж валюти, крім випадків, визначених п. 2.1.3, ні сторонами договору, ні ОСОБА_3 в односторонньому порядку не змінювались і доказів щодо існування цих обставин не подано.

Суди, встановивши, що кредит у валюті через касу банку ОСОБА_3 не надавався, а на придбання автомобіля були перераховані кошти у гривні, дійшли передчасного висновку про виникнення у відповідача обов'язку по виконанню кредитного договору та можливість стягнення заборгованості за ним визначеної у доларах.

При цьому, суди не звернули уваги, що відповідач за умовами договору не доручав банку проводити конвертацію валюти у гривні і її перерахування крім тієї частини, яка використовується для сплати чергових страхових платежів про що зазначено у п. 2.1.3 договору.

За таких обставин, судам належало з'ясувати, чи була використана валюта для сплати чергових страхових платежів і в якому розмірі та коли, а якщо таке мало місце, то чи виконано обов'язок по їх поверненню відповідно до умов укладеного кредитного договору в цій частині.

Що ж стосується перерахування коштів у національній грошовій одиниці на рахунок юридичної особи в якості оплати за придбаний в останньої відповідачем автомобіль, то суди мали визначитись чи свідчить таке про належне виконання умов договору банком та укладення між сторонами договору, предметом якого було надання кредиту в іноземній валюті, а, відповідно, чи виникли у сторін права і обов'язки, передбачені ним, а якщо не виникли, то можливість задоволення вимог банку виходячи із підстав і предмету позову.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук