АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3661/15 Справа № 204/2793/14 Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К.О. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ера-Пласт" на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ера-Пласт" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки, індексу інфляції та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Ера-Пласт" на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 2538,36 грн.; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати - 10 893,93 грн.; компенсацію з урахуванням індексу інфляції - 409,57 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позову відмовлено. ( а.с.133) Ухвалою цього ж суду від 13 лютого 2015 року була виправлена описка ( а.с.153)

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації з урахуванням індексу інфляції та моральної шкоди, посилаючись на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права. ( а.с.138-142)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02 вересня 2013 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи ливарником пластмас у виробничому цеху, а 31 січня 2014 року, на підставі наказу № 2-к, він був звільнений з займаної посади за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. ( а.с.30-32)

Звертаючись, 25 квітня 2014 року, до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, а у подальшому уточнивши свої вимоги, ОСОБА_2 зазначив , що відповідач не сплатив йому заробітну плату за виконану працю за два місяці за листопад та грудень 2013 року, у той час, як підприємство здійснювало господарську діяльність та отримувало обігові грошові кошти на розрахункові рахунки. Отримані на розрахункові рахунки підприємства грошові кошти директор ТОВ "Ера-Пласт" Василюк М.О. витратив не на виплату заробітної плати працівникам, а на інші потреби підприємства. А отже, заборгованість по заробітній платі складає 2538,36 грн. Станом на 03 листопада 2014 року сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є 18 436,50 грн., У зв'язку з невиплатою заробітної плати істотно порушились життєві зв'язки позивача, і тому він просив стягнути з відповідача також збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 409,57 грн. та моральну шкоду - 2000 грн. (а.с.91)

Частиною першою ст.94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Порядок та умови виплати заробітної плати регламентуються положеннями ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. ч.1,2 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи, що відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, а також, те, що у суду відсутні докази, що у неотриманні даної суми винен позивач, суд вважає, що є всі законні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку на користь позивача за весь час затримки розрахунку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи середню заробітну плату за час затримки, в розмірі 10893,93 грн., суд першої інстанції навів свій розрахунок, правильно, керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 з подальшими змінами. При цьому, обґрунтовано, в розумінні ст.60 ЦПК України, не прийнявши до уваги доводи відповідача про те, що бухгалтерія намагалась зв*язатися з позивачем та згодом останньому був направлений лист про його явку на підприємство для отримання заробітної плати.(а.с.132)

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Статтею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати, станом на вересень 2014 року, в розмірі 409,57 грн., колегія суддів вважає вірним посилання суду першої інстанції на зазначені вимоги Закону.

Стосовно стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 1000 грн., то і в цій частині судом ухвалено рішення, яке відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, оскільки вони зводяться до незгоди з цими висновками суду по оцінці доказів та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції була дана належна оцінка наданим сторонами доказам у сукупності з встановленими обставинами справи, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається.

А отже апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ера-Пласт" відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: