У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості і штрафних санкцій; за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 30 травня 2013 року між ним та ОСОБА_6 укладений нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 175 846 грн, що станом на 30 травня

2013 року було еквівалентно 22 тис. доларів США, строком повернення

до 30 червня 2013 року. Крім того, у вересні 2012 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_4 8 тис. доларів США, у листопаді 2012 року - 4 тис. доларів США, у грудні 2012 року - 30 тис. грн, що підтверджено розпискою від 19 січня 2013 року. 15 серпня 2013 року ОСОБА_7 також отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 12 200 грн, що підтверджується розпискою.

Оскільки відповідачі грошові кошти не повернули, просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 203 106 грн 74 коп., 3 % річних від простроченої суми за користування грошовими коштами у розмірі 7125 грн 38 коп.; стягнути з ОСОБА_7 заборгованість за договором позики у розмірі 8 тис. доларів США, що станом на 05 листопада 2014 року еквівалентно 103 632 грн, заборгованість за усним договором позики у розмірі 4 тис. доларів США, що станом на 05 листопада 2014 року еквівалентно 51 816 грн, заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі 34 860 грн, 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 659 грн 45 коп.; заборгованість за усним договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 13 617 грн 64 коп., 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 674 грн 84 коп.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із зустрічним позовом, у якому зазначали, що ОСОБА_6 на праві власності належить магазин та кафе з літнім майданчиком, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Магазин з літнім майданчиком є діючим торговим комплексом «Таврія». У 2012 році вони вирішили продати зазначене майно. З пропозицією купити магазин з літнім майданчиком звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_10 Сума продажу майна була обумовлена сторонами та складала 2 500 000 грн, сторони погодили суму завдатку у розмірі 175 846 грн, що еквівалентно 22 тис. доларам США.

Просили визнати договір позики, укладений 30 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про отримання грошових коштів у розмірі 175 846 грн у борг удаваним правочином та визнати, що 30 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір завдатку, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 175 846 грн на рахунок вартості магазину та кафе з літнім майданчиком, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, яким забезпечено зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укласти попередній договір купівлі-продажу до 30 червня 2013 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 203 981 грн 36 коп., 3 % річних від простроченої суми за користування грошовими коштами у розмірі 7125 грн 38 коп, а всього - 211 106 грн 74 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 заборгованість за усним договором позики у розмірі 8 тис. доларів США, що еквівалентно 103 632 грн, заборгованість за усним договором позики у розмірі 4 тис. доларів США, що еквівалентно 51 816 грн, заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 34 860 грн, 3 % річних від простроченої суми за користування грошовими коштами у розмірі 1659 грн 45 коп., а всього - 35 919 грн 45 коп., заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 13 617 грн 64 коп., 3 % річних від простроченої суми за користування грошовими коштами у розмірі 674 грн 84 коп., а всього - 14 292 грн 48 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02 лютого

2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона

від 05 листопада 2014 року у частині стягнення грошових коштів за договорами позики та судових витрат з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_11 до ОСОБА_7 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, − незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Із матеріалів справи вбачається, що за змістом розписки підписаної ОСОБА_7 19 січня 2013 року він отримав від ОСОБА_4 та ОСОБА_10 8 тис. доларів США у вересні 2012 року, 4 тис. доларів США у листопаді 2012 року, 30 тис. грн у грудні 2012 року - на рахунок оплати за об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Оригінал вказаної розписки було надано відповідачем ОСОБА_6 під час розгляду справи апеляційним судом як доказ того, що кошти за вказаними розписками було повернуто позивачу.

За змістом розписки на а. с. 17 ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_4 12 200 грн для оплати кредиту ОСОБА_6 (за її дорученням) за магазин «Таврія».

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову

ОСОБА_4 до ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, оскільки зі змісту розписок не вбачається обов'язкових для договору позики умов щодо передачі коштів у борг та обов'язку ОСОБА_7 повернути вказані кошти. В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.