У Х В А Л А

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТКБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 19 серпня 2010 року б/н, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача 21 649 грн 02 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати у справі.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 січня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 649 грн 02 коп. заборгованості за кредитним договором від 19 серпня 2010 року та 243 грн 60 коп. судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами, комісії та штрафу (процентна складова).

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що 19 серпня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, на підставі якої йому було надано кредит у розмірі 15 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок несвоєчасної сплати боржником щомісячних платежів за користування кредитними коштами виникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2014 року становить 21 649 грн 02 коп., яка складається із: 13 360 грн 27 коп. заборгованості за кредитом, 6 081 грн 65 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 700 грн комісії за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1 007 грн 10 коп. штрафу (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що кредит надано відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, з якими ОСОБА_3 був ознайомлений, про що свідчить його підпис у заяві про надання кредиту.

Відповідно до п 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2011_03_17/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 612 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843684/ed_2011_03_17/pravo1/T030435.html?pravo=1> порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку чергового платежу.

Із наданої позивачем довідки про умови кредитування із використанням кредитної картки «Універсальна», яка була видана ОСОБА_3, вбачається, що пільговий період користування карткою становить 30 днів і позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів щомісяця до 25-го числа наступного місяця (а. с. 9).

Такий же порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів передбачений і п. 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг, яким поміж іншого встановлено, що строк повернення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, указаного на платіжній картці (в полі MONTH) (а. с. 31).

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання

Таким чином, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, періоду виникнення заборгованості за договором, дати здійснення відповідачем останнього платежу на погашення заборгованості та строку дії кредитної картки не встановили. У заяві на видачу кредиту строк дії картки не зазначено. Сама кредитна картка чи її копія у судах не досліджувалась.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь банку 13 360 грн 27 коп. заборгованості за кредитом, суди не звернули уваги на те, що згідно із заявою на видачу кредиту кредитний ліміт становить 6 тис. грн. У той же час будь-які докази про отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі 15 тис. грн, зокрема касовий ордер про перерахування кредитних коштів у розмірі 15 тис. грн на картрахунок відповідача, у матеріалах справи відсутні.

Надані позивачем до апеляційного суду виписки з карткового рахунку та історії збільшення кредитного ліміту не можуть свідчити про отримання відповідачем кредиту у розмірі 15 тис. грн, оскільки вказані документи не завірені належним чином та не є належними засобами доказування.

Крім того, обґрунтовуючи часткову підставність позову, суд посилався на те, що вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 500 грн (фіксована частина) суперечать приписам ч. 2 ст. 549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. Проте у резолютивні частині рішення з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором у повному обсязі - 21 649 грн 02 коп., до якої входить і 500 грн штрафу (фіксована частина).

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України на зазначене не звернув уваги і апеляційний суд.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук