АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4160/2015 Головуючий у першій інстанції - Бобровник О.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача Майбороди В.Л., МазурокІ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «УКРАТОМЕНЕРГОБУД» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «УКРАТОМЕНЕРГОБУД», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 8 000 грн., що складають суму гонорару, 12 141 417 грн. 76 коп. додаткової премії за договором, 452 749 грн. 32 коп. інфляційне збільшення суми боргу, 1 094 416 грн. 18 коп. три відсотки річних за порушення умов договору та судовий збір в сумі 3 654 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що в січні 2011 року до неї, як адвоката, звернулось ПрАТ «УКРАТОМЕНЕРГОБУД» для отримання правової допомоги при розгляді касаційних скарг останнього у Вищому господарському суді України. Сторонами були погоджені всі істотні умови надання відповідачу правової допомоги, а також те, що у строк до 02.02.2011 між ними буде укладено два окремих договори про надання правової допомоги про представництво інтересів по справах № 44/411 та № 44/407. Сторонами було визначено розмір винагороди - гонорару, що підлягав сплаті при підписанні договору та додаткової премії (за умови набрання законної сили рішення суду на користь відповідача, по справі по якій надається правова допомога. Сторони обумовили дату підписання договору - 31.01.2011, який буде надіслано на електрону пошту відповідача. 01.02.2011 електронною поштою на адресу ПрАТ «УКРАТОМЕНЕРГОБУД» позивачем було направлено проект договору про надання правової допомоги у справі № 44/411 та по справі № 44/407, а текст договору мав підготувати представник відповідача.

Позивач вважає, що в порядку ст. 641 ЦК України ним було зроблено пропозицію укласти договір (оферту). При цьому, позивач вказує, що від відповідача жодної відповіді не надійшло, а натомість 01.02.2011 нею від відповідача була отримана належно оформлена довіреність на її ім'я та залученого нею до роботи адвоката ОСОБА_7 для участі у Вищому господарському суді при розгляді вищезазначених справ. Вважає, що видачею вказаної довіреності відповідач засвідчує прийняття пропозиції (акцепту) укласти договори на умовах, викладених у проекті, надісланому нею відповідачу, тобто на її думку, договори про надання правової допомоги були укладені.

В період з 01.02.2011 по 22.02.2011 правова допомога за умовами договорів була надана відповідачу у повному обсязі, взяті на себе нею, як адвокатом, зобов'язання виконанні. Незважаючи на це відповідач свій обов'язок оплатити гонорар по двом договорам в розмірі 8 000,00 грн. та додаткової премії в розмірі 12 141 417 грн. 76 коп. не виконав до цього часу, а тому з відповідача підлягають стягненню ці суми, а також інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.01.2015 в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд неповно та не об'єктивно встановив фактичні обставини справи та надав невірну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов не обґрунтованого висновку про не укладення між сторонами договорів про надання правової допомоги.

В судовому представники позивача підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності належних правових підстав для висновку про укладення між сторонами договорів про надання правової допомоги, а відтак і їх належне виконання сторонами.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 31.01.2011 о 19 год. 06 хв. на електрону адресу директора з юридичних питань та правової роботи ПрАТ «Укратоменергобуд» Завгородньої С.А. від позивача були направлені дані ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як фізичних осіб, для видачі довіреності.

Розпорядок робочого часу у відповідача встановлено до 17 год. 30хв., тому лише 01.02.2011 на підставі наказу № 2/1 від 01.02.2011 на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як фізичних осіб, була видана довіреність на представництво інтересів ЗАТ «Укратоменергобуд» у Вищому господарському суді України (а.с.115).

01.02.2011 о 18 год. 41 хв. позивачем на електронну пошту Завгородньої С.А. направлено договір про надання правової допомоги (а.с. 12).

02.02.2011 о 09 год. 44 хв. позивачем на цю ж електронну пошту направлено витяг з договору про надання правової допомоги (а.с. 20).

Звертаючись до суду з даними вимогами позивач вважала укладеними договори про надання правової допомоги в належній формі і досягнення сторонами всіх істотних умов, оскільки нею було направлено пропозицію укласти договір, яка була прийнята відповідачем шляхом видачі довіреності.

Однак, такі доводи позивача і апелянта не ґрунтуються на вимогах закону та наявних у справі доказах.

Так, матеріали справи не містять даних про укладення між сторонами в належній формі договорів про надання правової допомоги та, відповідно, погодження всіх істотних умов договорів, зокрема щодо ціни договору (вартості послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Пунктом 2 ст. 208 ЦК України закріплено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

У відповідності до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозиція укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Правовою нормою ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України закріплено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді, вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, на підтвердження своїх вимог позивач зобов'язана була, у відповідності з вимогами ст.ст. 10, 58-60 ЦПК України, надати суду належні докази.

В даному спорі такими належними доказами повинні були бути надані суду договори про надання правової допомоги, які б містили дані про всі істотні умови договору (в тому числі про розмір гонорару), підписані сторонами, однак таких доказів позивачем суду надано не було, оскільки наявні у справі тексти договорів про правову допомогу не підписані сторонами, а отже правові підстави вважати таки договори укладеними відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на підписання сторонами витягу з договору не може слугувати підставою для висновку про укладення договорів, оскільки чинне законодавство взагалі не містить такого поняття, як «витяг з договору», а містить лише поняття «договір» або «правочин». Більш того, даний витяг не відповідає вимогам закону, так як не містить жодних істотних умов договору, обумовлених сторонами, зокрема в ньому відсутні умови про вартість послуг, що позбавляє можливості достеменно перевірити розмір гонорару та премії, про стягнення яких просить позивач.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наданий позивачем витяг не є доказом укладення з відповідачем договору про надання правової допомоги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був призначити почеркознавчу експертизу на предмет встановлення ким (ОСОБА_9 чи ОСОБА_10.) виконано підпис на «витягу з договору про правову допомогу», не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, однак таких заяв від позивача до суду не надходило.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що видачею довіреності 01.02.2011 на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідач акцептував договір про правову допомогу.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що довіреність на право представляти інтереси ЗАТ «Укратоменергобуд» була видана ОСОБА_6 та ОСОБА_7 01.02.2011, як фізичним особам.

Витяг з договору позивачем було направлено на електрону адресу директору з юридичних питань та правової роботи ЗАТ «Укратоменергобуд» Завгородній С,А. 02.02.2011 року о 9 год. 44 хв. (а.с.20)

Договір про надання правової допомоги (без підписів сторін) направлено знову ж таки на електрону пошту Завгородній С.А. 01.02.2011 о 18 год. 41 хв. (а.с.12), тобто в судовому засіданні достовірно встановлено, що пропозиція (оферта) укласти договір було направлена відповідачу лише після отримання позивачем довіреності на представлення інтересів ЗАТ «Укратоменергобуд» у Вищому господарському суді України, а відтак суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що згода на укладення договору (акцепт) не може передувати пропозиції про укладення договору (оферті).

Таким чином, оскільки ні договори, ні додаткова угода сторонами підписані не були (не були укладені), а відповідач не вчинив будь-яких дій, які б засвідчували намір укласти договір і не прийняв пропозицію позивачки укласти договір (не надав повну та безумовну відповідь), як того вимагає ст. 642 ЦК України, то у відповідача не виникло жодних зобов'язань за вказаними договорами, в тому числі й щодо сплати грошових коштів (гонорару, премії).

Крім цього, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що не може бути доказом прийняття відповідачем пропозиції про укладення угоди про надання правової допомоги, факт участі ОСОБА_6 при розгляді справ № 44/407 та № 44/411 у Вищому господарському суді України 21.02.2011 та 22.02.2011 (а.с. 37-43), оскільки представництво здійснювалось на підставі доручення, виданого фізичній особі, а не на підставі договору про надання правової допомоги.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють виниклі спірні правовідносини сторін та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відсутність належних правових підстав вважати укладеними між сторонами договори про надання правової допомоги та, як наслідок, відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах та вимогах закону. При цьому, слід зазначити, що наведені у скарзі доводи були предметом дослідження та правового аналізу судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення не впливають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «УКРАТОМЕНЕРГОБУД» про стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді