Номер провадження: 22-ц/785/750/15
Головуючий у першій інстанції Літвінова І.А.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі : головуючого судді - Суворова В.О.

судді - Черевко П.М., - Артеменко І.А.

при секретарі - Фабіжевській Т.С.

з участю: представника ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 19 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - ПАТ АКБ "АРКАДА" про визнання недійсною угоди про передачу ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, -

встановила:

25 червня 2013 року позивачка звернулась з зазначеним позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на те , що відповідно до договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 17 листопада 2004 року та сплатою власних коштів за вказаним договором вона набула права на спірну квартиру.

У 2006 році відповідно до акту прийому-передачі від 15 листопада 2006 року вона передала майнові права на спірну квартиру своїй доньці - ОСОБА_3. Вона вважала, що спірну квартиру передає особисто своїй доньці, яка у той час знаходилася у шлюбі з ОСОБА_5 Але після розлучення відповідачів ОСОБА_5 набув право власності на ? частину спірної квартири, як майна подружжя. Вказує, що укладаючи оскаржену угоду вона помилялася, оскільки не бажала, щоб ОСОБА_5 був співвласником квартири, а вважала, що дарує квартиру особисто доньці . На підставі ст.ст. 203, 229 ЦК України у зв'язку з тим, що вона вчинила правочин під впливом помилки просить визнати його недійсним.

ОСОБА_3 позов визнала.

ОСОБА_5 позов не визнав , вказуючи, що спірна квартира була придбана разом з колишньою дружиною під час шлюбу , а тому він є її співвласником.

Рішенням суду першої інстанції від 19 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа ПАТ АКБ "Аркада" про визнання угоди недійсною-відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення, яким просить задовольнити позов у повному обсязі .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах вимог скаржника і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно роз'яснень, які викладені у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2000 року (а.с.94). Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10, 2002 року народження, і ОСОБА_11,2004 року народження.

ОСОБА_8 на виконання умов договору №в180-В про участь у тимчасовому венчурному пулі від 17 листопада 2004 року проінвестувала будівництво квартири АДРЕСА_1 на суму 210 833,90 грн. 5 жовтня 2006 року ОСОБА_8 і ОСОБА_3 уклали договір № В180/1 про уступку права вимоги на об'єкт будівництва, за умовами якого ОСОБА_8 уступила, а ОСОБА_3 прийняла право вимоги, що належало ОСОБА_8 за договором №В180 про участь у ФФБ від 17 листопада 2004 року (а.с.26,97). Надалі ОСОБА_3 отримала за актом прийому-передачі від 15.11.2006 року у власність квартиру, і в цей же день - 15.11.2006 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_8 розписку, у якій зобов'язалась повернути 210 833,9 грн.(а.с.39). 22 січня 2007 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на спірну квартиру (а.с.98) та 24 червня 2010 року зареєструвала його (а.с.98,99,101).

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2009 р. шлюб, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3, було розірвано (а.с.95).

У квітні 2010 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у сумі 214 102,22 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_8 зазначала, що передала майнові права ОСОБА_3 на спірну квартиру, яка в свою чергу повинна була сплатити позивачці 214 102 грн. 22 коп.(а.с.100). Сторони уклали мирову угоду, відповідно до умов якої ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_8 спірну квартиру, а остання відмовляється від стягнення суми боргу. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2010 року визнана вказана мирова угода та закрито провадження по справі(а.с.40,41).

ОСОБА_5 на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2011 року в задоволенні апеляційної скарги було відмовлено (а.с.42). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року касаційна скарга ОСОБА_5 задоволена частково, ухвала апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2011 року скасована та апеляційна скарга передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.43). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволена, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2010 р. скасована, в задоволенні заяви ОСОБА_8 про визнання мирової угоди та закриття провадження по справі-відмовлено. Справа направлена для продовження слухання справи до суду першої інстанції (а.с.68).

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2013 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про поділ спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_5 визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.70).Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_8 відхилено , зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.104). ОСОБА_5 зареєстрував право власності на ? частину спірної квартири (а.с.128).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів у сумі 214 102,22 грн.(як сплати за передану спірну квартиру) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з кожного по 105 416 грн. 95 коп. в рахунок відшкодування боргу (а.с.119).

Таким чином, судовою колегією встановлено, що позивачка відповідно до договору, за оплату переуступила своє право власності на спірну квартиру своїй доньці - ОСОБА_3, яка на час укладання цієї угоди знаходилася у шлюбі з відповідачем. Позивачка вказує, що вона при укладанні оскарженої угоди мала на меті передати квартиру особисто своїй доньці , і в зв'язку з правовою необізнаністю не знала, що відповідач, як колишній чоловік її доньки, має право на ? частину квартиру, оскільки вона була придбана у шлюбі. Таким чином, судовою колегією встановлено, що позивачка як на довід апеляційної скарги посилається на свою правову необізнаність. Судова колегія вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки помилка, яка викликана незнанням закону чи неправильним його тлумаченням однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи все вищевикладене, колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 19 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

І.А.Артеменко

П.М. Черевко