Категорія 47Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Вінницької міської ради, Управління Держземагенства у м. Вінниці Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державного підприємства «Поділлягеодезкартографія» про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та скасування записів, визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и л а :

16.10.14 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 звернулися до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що рішенням Вінницької міської ради від 31.10.2003 року № 482 земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 передано у приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та 13.04.2004 року ними отримано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

26.11.2004 року ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали договір про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка знаходиться у спільній сумісній власності. Даний договір засвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В. На підставі даного договору 12.04.2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 отримали державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,0542 га по АДРЕСА_1.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення Вінницької міської ради від 31 жовтня 2003 року № 482 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок в приватну власність і оренду» в частині затвердження технічної документації по виконанню землевпорядних робіт по передачі у приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:035:0020, серія ВН № 107979 від 13.07.2004 року, та скасовано реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2/595в.

Визнано недійсним договір про встановлення користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 від 26.11.2004 року між ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В., зареєстрований в реєстрі під № 2989.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0542 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:035:0039, серія ЯА № 316684 від 12.04.2005 року, та скасовано реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 73.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0542 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:035:0039, серія ЯА № 316683 від 12.04.2005 року, та скасовано реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 72.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, в якому відмовити позивачам в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 28.12.1982 року ОСОБА_11 є власницею 1/5 частини будинку АДРЕСА_2. ОСОБА_12 належить 43/100 вищевказаного будинку на підставі свідоцтва на право власності на частину в спільному майні подружжя.

Рішенням виконкому Вінницької міської ради № 13/414 від 06.05.1955 року для обслуговування будинку АДРЕСА_2 виділена земельна ділянка площею 460 кв.м.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_13 є власниками будинковолодіння АДРЕСА_1, тобто сусідами позивачів по справі.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 06.05.1955 року № 13/414 за будинковолодінням АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 953 кв.м.

Рішенням Вінницької міської ради від 31.10.2003 року № 482 земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 передано у приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_13 13.07.2004 року ними отримано державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку, який в книзі записів реєстрації державних актів зареєстровано під № 2/5956.

26.11.2004 року ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали договір про встановлення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться у спільній сумісній власності, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 та в подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_7 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки площею по 0,0542 га по АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, міський суд виходив з того, що під час проведення підготовчих робіт по складенню кадастрового плану та подальшому виготовленню технічної документації для видачі державного акту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не було виконано погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, а саме з позивачами по справі, які є власниками будинковолодіння АДРЕСА_1. Організацією, яка проводила виміри та підготовку проектно-технічної документації та міською радою при затвердженні не було взято до уваги, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 здійснили захоплення частини земельної ділянки позивачів, що підтверджується висновком № 823 судової будівельно - технічної експертизи Подільського центру судових експертиз від 30.10.2009 року .

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року, яка має преюдиціальне значення в даній справі, визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької міської ради від 31 жовтня 2003 року № 482 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок в приватну власність і оренду» в частині затвердження технічної документації по виконанню землевпорядних робіт по передачі у приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1

Оскільки рішення Вінницької міської ради 17 сесії 24 скликання від 31.10.20 року № 482 скасоване в судовому порядку, підлягає визнанню недійсним та скасуванню державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, серія ВН № 107979 від 13.07.2004 року, який видавався на підставі рішення міської ради.

Виходячи зі змісту статей 215, 216 ЦК України, в яких врегульовані наслідки недійсності правочину, суд першої інстанції визнав недійсним договір про встановлення порядку користування земельною ділянкою від 26.11.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та державні акти на право власності на спірну земельну ділянку.

Також суд застосував положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, в якому зазначено, що позовна давність не поширюється на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими статтею 152 Земельного кодексу України, з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства.

Відповідно до вказаної норми захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення прав юридичних і фізичних осіб, порушених внаслідок прийняття неправомірних рішень, дій чи бездіяльності державних органів або посадових осіб органів місцевого самоврядування (частина 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно зі ст. 126 ЗК України, в редакції що діяла на момент виникнення спору, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форма яких затверджується Кабінетом Міністрів України, а порядок складення врегульовано Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах N 43 від 04.05.99 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.99 року N 354/3647 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.13 Інструкції та ст. 2 Закону України "Про землеустрій" (далі - Закон) складання державного акта на право власності на земельну ділянку проводиться після встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів та затвердженого відповідною документацією.

Погодження і затвердження документації із землеустрою, на підставі ст. 30 цього Закону України "Про землеустрій", проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом, та іншими законами України.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької міської ради від 31 жовтня 2003 року № 482 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок в приватну власність і оренду» в частині затвердження технічної документації по виконанню землевпорядних робіт по передачі у приватну власність ОСОБА_2, ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1

Таким чином, технічна документація не відповідає вимогам ст. 30 Закону України "Про землеустрій" та ст. 186 ЗК України.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що організацією, яка проводила виміри та підготовку проектно-технічної документації та міською радою при затвердженні не було взято до уваги захоплення відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 частини земельної ділянки позивачів, що підтверджується висновком № 823 судової будівельно - технічної експертизи Подільського центру судових експертиз від 30.10.2009 року.

Відповідно до правової позиції, висловленої ВСУ при розгляді справи №6-93цс13 зазначено, що статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання апеляційної на те, що суд не дав оцінку письмовому доказу, а саме розписці написаної власноруч позивачкою ОСОБА_6 про отримання грошових коштів у ОСОБА_2 за свій кусочок землі не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_6 не є власником спірної земельної ділянки, а з наданої суду розписки не можливо встановити про яку земельну ділянку йдеться мова.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.