Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Закропивного О.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Благовєщенського відділення Харківської обласної філії публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейського застереження недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання третейського застереження недійсним. Позов обґрунтовано тим, що в п. 6.2 кредитного договору від 17 липня 2008 року, укладеного між ним та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», міститься третейське застереження про передачу спорів за кредитним договором на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться по вул. М. Раскової, 15 у м. Києві. Вимоги обґрунтовував тим, що представник банку, який від імені кредитора діяв на підставі довіреності від 18 грудня 2007 року, вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки права на укладення третейської угоди виданою довіреністю не передбачено. Керуючись статтями 203, 215 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про третейські суди», позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсною третейську угоду, що міститься в п. 6.2 кредитного договору від 17 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк».

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції виходив з того, що видана Куц В.М. довіреність не передбачає повноваження на укладення третейської угоди від імені банку.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Установлено, що 17 липня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 70000 доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном погашення до 10 липня 2022 року.

У ст. 6 кредитного договору сторони погодили порядок врегулювання спорів, які можуть виникнути у зв'язку з укладенням та виконанням положень договору.

Підпункт 6.2 кредитного договору містить третейське застереження, у якому сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», дійшли згоди про те, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір розглядається одноособовим третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться по вул. М. Раскової, 15 у м. Києві. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, указаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Кредитний договір від імені ПАТ «Укрсоцбанк» підписано начальником Благовєщенського відділення Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» Куц В.М., яка діяла на підставі статуту та довіреності від 18 грудня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстрованої за № 4550 (а.с. 23 - 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За змістом частин 1, 4 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин Закон України «Про третейські суди» не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року в справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзацу сьомого, одинадцятого ст. ст. 2, 3, п. 9 ст. 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1774/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, ст. 12 ГПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_132/ed_2013_05_16/pravo1/T179800.html?pravo=1>, ст. 6 Закону України «Про третейські суди» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_398/ed_2013_01_01/pravo1/T041701.html?pravo=1>), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_177/ed_2011_02_01/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_66/ed_2011_02_01/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>, ст. 64 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_200/ed_2011_02_01/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що укладення сторонами третейської угоди про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 6-75цс11.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За положеннями ст. 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Вбачається, що кредитний договір від 17 липня 2008 року укладений у письмовій формі, скріплений особистим підписом позичальника, від імені банку підписаний з відтиском печатки банку начальником Благовєщенського відділення Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» Куц В.М. (а.с. 23).

Довіреністю від 18 грудня 2007 року уповноважено начальника Благовєщенського відділення Харківської обласної філії Куц В.М., зокрема, на укладення в якості кредитора (кредитодавця) кредитних договорів, у тому числі договорів про надання кредитних ліній (невідновлювальної, відновлювальної, мультивалютної відновлювальної), договорів кредиту за овердрафтом.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, що згоду на передачу справи на розгляд третейського суду сторонами закріплено у тексті самого кредитного договору окремим підпунктом, а тому третейське застереження є невід'ємною частиною кредитного договору (ст. 13 Закону України «Про третейські суди» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_406/ed_2013_01_01/pravo1/T041701.html?pravo=1>), на вчинення якого представник банку уповноважений згідно з умовами довіреності. Обмеження щодо конкретного змісту кредитного договору, зокрема положень, які визначають порядок вирішення спорів, у виданій довіреності відсутні.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд зазначені вище положення закону не врахував, всупереч вимогам статей 212, 214 ЦПК України належним чином не оцінив вказані довіреності, не перевірив доводи та заперечення відповідача щодо дійсності спірної угоди, та не встановив всіх фактичних обставин справи, з'ясування яких має значення для правильного вирішення спору, в зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним п. 6.2 кредитного договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції в порушення статей 212 - 215, 309 ЦПК України не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, не перевірив фактичних обставин справи, які мають значення для вирішення справи по суті позовних вимог.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Закропивний

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська