НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5977/14
№ 2/183/538/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2015 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

16 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості.

23 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 26 липня 2005 року вона уклала трудову угоду з підприємцем ОСОБА_2, зазначена трудова угода була зареєстрована 26 липня 2005 року Новомосковським центром зайнятості.

Згідно зазначеної угоди, вона працювала продавцем продовольчих товарів в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який належав ОСОБА_2 та був розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач зазначила. що фактично, вона працювала продавцем з 10 квітня 2005 року, але, пропрацювавши до кінця липня, їй не була виплачена заробітна плата, ОСОБА_2 запропонувала їй замість грошових коштів отримати продукти харчування.

В зв'язку з наведеним, вона заявила про розірвання трудових відносин, оскільки у відповідності до ст.. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору,

Позивач зазначила, що до 2014 року вона перебувала у вимушеному прогулі, постійно вимагаючи від ОСОБА_2 звільнити її з роботи, але остання уникала зустрічей з нею.

Після подання нею позову до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, остання, 11 квітня 2014 року звільнила її з роботи, про що внесла відповідний запис до трудової книжки.

У відповідності до запису в трудовій книжці, вона працювала у ОСОБА_2 в період з 26 липня 2005 року до 11 квітня 2014 року, незважаючи на це, ОСОБА_2 не вносила належні платежі страхових внесків до Пенсійного фонду України, в зв'язку з чим, позбавила її трудового стажу, Управлінням Пенсійного фонду України відмовлено їй в оформленні пенсії по досягненню 55 років, в зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Позивач зазначила, що не маючи на руках трудової книжки, на протязі 8 років вона не мала можливості працевлаштуватися

В зв'язку з наведеним, позивач ОСОБА_1 просила суд зобов'язати ОСОБА_2 сплатити до Управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області заборгованість, визначену Пенсійним фондом України за неї, ОСОБА_1, яка працювала в період з 01 грудня 2007 року по 11 квітня 2014 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов в повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити вимоги, крім обставин, зазначених в позові, пояснила, що трудова книжка весь цей час знаходилася в неї на руках, вважає, що заробітна плата їй не повинна була нараховуватися, оскільки, фактично, вона не виконувала трудові обов'язки і 26 липня 2005 року заявила про розірвання трудового договору. В центрі зайнятості договір не був розірваний до 2014 року, оскільки ОСОБА_2 уникала зустрічей з нею.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник позов не визнали, заперечували проти вимог позивача, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, пояснили, що під час роботи ОСОБА_1 були виявлені порушення, недостача, тому, 26 липня 2006 року ОСОБА_1 заявила, що працювати не буде. Договір з позивачкою не був розірваний, оскільки остання влаштувалася на роботу в іншому місці, вони ніяк не могли зустрітися. ОСОБА_2 посилалася на те, що в квітні 2014 року вона закривала підприємницьку діяльність, тому, знайшла ОСОБА_1 після чого розірвали трудовий договір. ОСОБА_1 в неї не працювала, тому, заробітна плата їй не нараховувалася, як не нараховувалися і пенсійні внески, вважає, що підстав для виплати зазначених внесків за 7 років немає.

Представник третьої особи - Управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26 липня 2005 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений Трудовий договір між працівником і фізичною особою, відповідно до якого, ОСОБА_1 була прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів, зазначений трудовий договір 26 липня 2005 року був зареєстрований в Новомосковському центрі зайнятості.

У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так сторонами - позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 були визнані, не оспорювалися, а тому. не потребують доказуванню ті обставини, що з дати укладення трудового договору - з 26 липня 2005 року ОСОБА_1 заявила про розірвання трудового договору, на роботу не виходила, заробітна плата їй не нараховувалася та не виплачувалася, трудова книжка знаходилася на руках ОСОБА_1

Судом встановлено, що з 28 жовтня 2005 року по 16 листопада 2007 року ОСОБА_1 працювала продавцем продовольчих товарів згідно трудового договору № 962 від 28 жовтня 2005 року з ПП ОСОБА_6, що підтверджується копією трудової книжки.

Встановлено, що трудовий договір між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був розірваний 11 квітня 2014 року, що підтверджується копією трудової книжки та не заперечувалося сторонами у справі.

Судом встановлено, що у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 12 червня 2014 року внесено запис № 3000287 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприєжмця ОСОБА_2 код. НОМЕР_1, що підтверджується довідкою-повідомленням Реєстраційної служби новомосковського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області.

У відповідності до ст. 1 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»,

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону;

У відповідності до ст. 7 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців;

Згідно вимоги ст. 11 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

На підставі ст. 14 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону;

У відповідності до ст. 15 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

На підставі п.3 ч.1 ст. 16 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку;

Згідно положень ст. 20 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Оскільки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2007 року по 11 квітня 2014 року не виконувала трудові обов'язки, оскільки 26 липня 2005 року заявила про розірвання трудового договору, на роботу не виходила, заробітна плата їй не нараховувалася та не виплачувалася, в зв'язку з чим, підстав для сплати страхових внесків немає, тому, в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Д.І. Городецький