Справа №№ 576/1879/14-ц,
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.15 місто Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області в особі судді Демченка О.С., при секретарі Мітіній О.О., з участю представника позивачки - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності щодо нерухомого майна, примусове звільнення нежитлових приміщеннях та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в.

За змістом поданого до Глухівського міськрайсуду 05 серпня 2014 року підтриманого в суді позову та пояснень представника позивачки в суді сторона позивачки просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачів звільнити належні позивачці нежитлові приміщення площею у 66 кв.м. і 245 кв.м., розташовані в будинку АДРЕСА_1 та вивезти з цих приміщень майно, яке там знаходиться, а також стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_2 60000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачці незаконним (всупереч волі позивачки) використовуванням вказаних приміщень у підприємницькій діяльності. При цьому, обґрунтовуючи наведені позовні вимоги представник ОСОБА_2 посилається на те, що вказані нежитлові приміщення належать ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності; що рішенням Глухівського міськрайсуду від 18 травня шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був розірваний; що ОСОБА_2 не уповноважувала відповідачів користуватись належними їй зазначеними приміщеннями і що ОСОБА_2, яка на цей час у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно рахується одноособовою власницею зазначених нежитлових приміщень, завдається майнова шкода, оскільки вона одноособово сплачує земельний податок та плату за водопостачання по зазначеним приміщенням, хоча внаслідок протиправних дій відповідачів позбавлена можливості користуватись цими приміщеннями.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 не скористались своїм правом прийняти безпосередню участь в судових засіданнях при розгляді судом даної справи, але за змістом наданих ними суду заяв позовних вимог вони не визнають, не доводячи до суду підстави (причини) такої їх правової позиції щодо позову ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_3, який на даний час за вироком Глухівського міськрайсуду від 05 лютого 2014 року відбуває покарання у вигляді позбавлення волі у Виправній колонії № 115 в селі Зікрачі Кагарлицького району Київської області, надіслав до суду заяву за змістом якої він, не обґрунтовуючи своєї правової позиції щодо позову ОСОБА_2, теж не визнає позову колишньої дружини, а з надісланого суду заперечення на позов представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6, вбачається, що адвокат ОСОБА_6, як представник ОСОБА_3, позовних вимог ОСОБА_2 також не визнає. Обґрунтовуючи таку правову позицію щодо позову ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що зазначені нежитлові приміщення були набуті ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу без номеру від 02 червня 2003 року (з аукціону), а в подальшому, після розлучення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у травні 2012 року, зазначені нежитлові приміщення рішенням Глухівського міськрайсуду від 22 листопада 2012 року та ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 лютого 2013 року з огляду на положення ст. 60 Сімейного кодексу України, як спільне майно подружжя, були поділені між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 шляхом виділення в зазначених нежитлових приміщеннях ОСОБА_2 7/20 частин, а ОСОБА_3 - 13/20 частин, і що діями ОСОБА_3, а також ОСОБА_5 і ОСОБА_4, які за довіреностями ОСОБА_3 здійснюють комерційну діяльність у зазначених нежитлових приміщеннях, не порушуються права ОСОБА_2, яка не позбавлена можливості самостійно визначати юридичну долю належних їй 7/20 частин в зазначених нежитлових приміщеннях.

З'ясувавши обставини справи, події та факти, що передували зверненню представника ОСОБА_2 до суду з даним позовом, проаналізувавши доводи представників сторін та дослідивши надані документальні докази щодо предмету спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторона позивачки не оспорює той факт, що після поділу наведеними судовими рішеннями між позивачкою та ОСОБА_3 їх майна (як майна подружжя), в тому числі - й спірних нежитлових приміщень шляхом виділення в них часток позивачки і відповідача ОСОБА_3, позивачка не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на конкретне (реальне) визначення подальшої юридичної долі належних їй 7/20 частин у зазначених нежитлових приміщеннях. До цього часу ні відповідач ОСОБА_3, який до прибуття до виправної колонії № 115 з 10 серпня 2013 року перебував під вартою, ні позивачка не оформили відповідних змін у державній реєстрації щодо присуджених їм часток у спірних нежитлових приміщеннях, і не укладали між собою будь-яких договорів щодо користування належними їм на праві тепер вже спільної часткової власності нежитловими приміщеннями, тоді як до поділу наведеними судовими рішеннями майна ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зазначені нежитлові приміщення використовувались подружжям ОСОБА_2 як приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1». На даний час зазначені нежитлові приміщення ОСОБА_3 через своїх довірених осіб ОСОБА_5 і ОСОБА_4 продовжує використовувати як приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1». Ці встановлені судом обставини суд визнає такими, що визначають зміст існувавши і існуючих між позивачкою і відповідачами правовідносин, виходячи з яких суд і має вирішувати позов, застосовуючи при цьому відповідні щодо предмету спору положення цивільного і цивільно-процесуального законодавства.

Так, відповідно до положень ч.ч. 1 і 5 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до положень ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За змістом ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.ч. 1 і 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ч.ч. 1 і 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведені встановлені судом обставини та положення законодавства дають суду підстави визнати неслушними твердження представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1, про порушення відповідачами прав ОСОБА_2 щодо зазначених нежитлових приміщень і наявність (на даний час) достатніх правових підстав для зобов'язання відповідачів усунути перешкоди для користування ОСОБА_2 зазначеними нежитловими приміщеннями , оскільки наявна ситуація по використовуванню належним ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності зазначеними нежитловими приміщеннями має місце виключно у зв'язку з тим, що як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2 до цього часу не забажали використати наявне у них право реально визначитись у порядку користування зазначеними нежитловими приміщеннями чи у подальшій юридичній долі належних їм часток у цих приміщеннях.

За таких обставин суд не вбачає підстав вважати, що у даному випадку відповідачами порушуються будь-які права позивачки ОСОБА_2.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 12, 358, 360, 367 ЦК України, а також ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212-214 та 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в.

Позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на рішення. Така апеляція може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутніми при проголошенні рішення, мають право подати апеляцію на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду. У разі ненадходження апеляцій рішення суду набере законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Глухівського міськрайсуду О.С. Демченко

Повний текст рішення суду виконаний 02 лютого 2015 року.