Справа № 443/741/14 Головуючий у 1 інстанції: Сидорак Б.Г.
Провадження № 22-ц/783/317/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца&nbsp; Ю.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2,представника позивача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору нікчемним та відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди внаслідок порушення прав споживача, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 08 липня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Лізингова компанія «Еталон» про визнання нікчемним договору №000114 фінансового лізингу від 12.10.2013 року, укладеного між позивачем, як лізингоодержувачем, та ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», як лізингодавцем, за яким відповідач зобов'язувався передати ОСОБА_2 в лізинг трактор Беларус-892, та про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди внаслідок порушення прав ОСОБА_2, як споживача.

Вказане рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_3 В апеляційній скарзі, посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлення рішення без повного та всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів. Апелянт стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги ч.2 ст. 806 ЦК України, відповідно до якої до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Даний договір хоча і був укладений в простій письмовій формі, однак нотаріально не посвідчений, як цього вимагає закон. Крім того зазначає, що даний договір був укладений на невигідних умовах для позивача, тим самим було створено дисбаланс між правами та обов'язками сторін даного договору. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 68-69).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення з наступних мотивів.

Як вбачається матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.10.2013 року між сторонами було укладено договір №000114 фінансового лізингу, за яким ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», зобов'язався придбати предмет лізингу - трактор Беларус-892 (МТЗ-892), зазначений у п.п. 1.1,3.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 174000 грн., та передати цей Предмет лізингу у користування і володіння лізингоодержувачеві на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності із нього на лізингоодержувавча згідно із умовами даного договору (п.п.3.3, 4.1. договору).

Відповідно до п.1.3. замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток №3 до цього Договру) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, а п.5.1 цього Договору визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який не більше 90 днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

Згідно визначень у цьому Договорі в п.2.1 авансовий платіж - сума, яка відшкодовує частину вартості Предмета лізингу, в розмірі, вказаному в Додатку №1 до даного Договору, та сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі Предмета лізингу.

Зі змісту Додатку №1 до вказаного договору та положень п.8.2.1 самогоДоговору №000114 фінансового лізингу, перший лізинговий платіж включає в себе: комісію за організацію (10%) в сумі 17400 грн.; аванс ціни Предмета лізингу та комісію за передачу (3%) в розмірі 5 220 грн. (а.с.12).

Згідно ст.ст.1,2 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року № 723/97-ВР, фінансовий лізинг (далі-лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі-договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) ( ст.1). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу ( ст.2 ).

Згідно ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм ( оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом ( параграф 6 глави 58 ) та законом.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору у з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З врахуванням обставин, встановлених у даній справі та вищезазначених вимог законодавства, слід дійти висновку, що договір №000114 фінансового лізингу від 12.10.2013 року, що є предметом спору, було укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору з урахуванням особливостейЗакону України «Про фінансовий лізинг» та ст.806 ЦК України. Зважаючи на те, що позивач підписав і отримав примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, умови та порядок його виконання, що слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї (п.п.16.11,16.12), а тому твердження ОСОБА_2 щодо його обману з боку лізингодавця, при укладенні даного договору та про несправедливість умов договору є безпідставними, нічим не підтверджені та суперечать матеріалам справи і змісту самого договору.

Обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги посиланням на те, що при укладенні оспорюваного договору не було дотримано обов'язкової нотаріальної форми не заслуговують на увагу.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 799 ЦК України, на яку посилається позивач та апелянт, передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Вказана стаття є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу, а тому його норми регулюють правовідносини, які передують тим, що виникають із договору лізингу, а тому ст.799 ЦК в даному випадку застосована бути не може, оскільки, незважаючи на схожість цих відносин, законодавством вони розділені, як такі, що мають окреме регулювання. Крім того, у цих правовідносинах є спеціальний закон - Закон України «Про фінансовий лізинг».

Тобто, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим. Самим же договором такий порядок його оформлення не передбачено.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що зазначений договір лізингу нотаріальному посвідченню не підлягає, є правильним, а тому наступають наслідки, передбачені умовами цього договору.

В супереч твердженням апелянта, для здійснення діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу отримання ліцензії не вимагається.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на вимогах чинного цивільного законодавства, яке регулює правовідносини фінансового лізингу, що відповідно до положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.