Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/117/15
Справа № 279/6821/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

у складі головуючого судді Волкової Н.Я.

з секретарями Прокопчук І.В., Мишко В.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що з 2010 року перебувала в цивільному шлюбі з ОСОБА_6, вела з ним спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_7, батьком якого було записано ОСОБА_8 за її вказівкою, оскільки шлюб з ОСОБА_6 не було зареєстровано. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, витрати з його поховання понесла позивач. З дня народження дитини ОСОБА_6 визнавав її сином, виховував та утримував. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яку її син не може прийняти, оскільки його батьком записано іншу особу, а син померлого від першого шлюбу заперечує проти цього.

Просила встановити факт визнання батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити. Пояснила, що проживала спільно з ОСОБА_6, народила від нього дитину. Дані про батька дитини в свідоцтво про народження були записані з її слів, оскільки вона, посварившись з ОСОБА_6, сама пішла до РАГСу та зареєструвала народження дитини. Хоча ОСОБА_6 і мав бажання бути записаним як батько дитини, однак за життя цього не зробив, своє батьківство в судовому порядку не підтвердив.

Відповідачі позов не визнали.

Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що являється сином померлого ОСОБА_6 від першого шлюбу. Про те, що в його батька були ще діти, йому нічого не відомо. З 2001 року після розлучення батьків він з батьком майже не спілкувався, бачився лише декілька разів. Почали з ним спілкуватись в 2014 році незадовго до смерті батька. Знає про те, що батько жив у Росії, потім в м.Житомир. Про інших дітей він йому нічого не розповідав.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що нічого про позивача та її дитину не знала. Від колишнього чоловіка ОСОБА_6 незадовго до його смерті їй стало відомо, що останні три роки перед смертю він проживав в м.Житомир з жінкою на ім'я ОСОБА_3. Ні від нього, ні від його рідних їй не було відомо про проживання колишнього чоловіка з позивачем та їх спільну дитину. Незадовго до смерті, посварившись з ОСОБА_3 через зловживання алкоголем, він повернувся до м.Коростень, де помер.

Представник відповідачів ОСОБА_5 зазначив, що позивач не довела свої вимоги належними доказами, оскільки свідки дали показання про спілкування померлого ОСОБА_6 з позивачем та її дитиною вже після народження дитини, за життя ОСОБА_6 дитину своєю не визнав, бажання провести відповідні експертні дослідження позивач не виявляла.

Вислухавши пояснення сторін, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне :

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась дитина ОСОБА_7, батьком якої в свідоцтві про народження в порядку ст.135 СК України записаний ОСОБА_8.

На час народження дитини позивач в шлюбі не перебувала. Стверджує, що батьком її дитини є ОСОБА_6, який за життя визнавав народжену нею дитину своїм сином. Встановлення вказаного факту необхідно для оформлення спадкових прав її сина щодо майна померлого ОСОБА_6.

Відповідно до ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду (встановлення факту визнання батьківства чинним законодавством не передбачено).

Питання щодо походження дитини вирішується судом на підставі будь-яких доказів про це (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року).

В обґрунтування своїх вимог позивач представила документи про народження дитини, про смерть ОСОБА_6, фотознімки, показання свідків.

Не зважаючи на неодноразові роз'яснення суду щодо можливості проведення по справі судово-генетичної експертизи можливого походження дитини ОСОБА_7 від ОСОБА_6, про її призначення не клопотала.

Свідок ОСОБА_9 дала свідчення, що їй відомо про те, що позивач проживала з ОСОБА_6 як дружина з чоловіком. Коли в позивача народилась дитина, то ОСОБА_6 доглядав її, гуляв з візочком. Його мати приходила до дитини як до онука та приносила гостинці. Від позивача їй було відомо про те, що позивач була вагітна від ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_10 свідчила, що бачила позивача, її дитину та ОСОБА_6 разом. Мати ОСОБА_6 вважала позивача невісткою, а її дитину - своїм онуком, любила його, говорила, що той схожий на її сина.

Свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що йому відомо про те, що батьком дитини позивача був ОСОБА_6.

В той же час, свідки сторони відповідачів ОСОБА_12 (тітка ОСОБА_6) та ОСОБА_13 (дядько ОСОБА_6) факт батьківства ОСОБА_6 щодо дитини позивача заперечили.

Свідок ОСОБА_12 стверджувала, що у ОСОБА_6 був лише один син від першого шлюбу. Про позивача та її дитину їй нічого не відомо. Знає про те, що останні роки життя ОСОБА_6 проживав у м.Житомирі з іншою жінкою.

Свідок ОСОБА_13 дав показання про те, що йому відомо, що у померлого ОСОБА_6 є син ОСОБА_14, про інших дітей - нічого не відомо. ОСОБА_15 проживав в м.Москва та м.Житомир. У матері ОСОБА_15 позивача він не бачив, на її похороні її також не було. Про стосунки племінника з позивачем дізнався лише на його похороні. Про його смерть йому повідомила мати позивача.

Свідок ОСОБА_16 свідчив про те, що останні 2,5-3 роки ОСОБА_6 проживав у м.Житомирі з жінкою на ім'я ОСОБА_3. З позивачем він зустрічався 3,5 роки тому, влітку проживав в неї на дачі. Зі слів ОСОБА_6 йому відомо про те, що сімейних стосунків між ними не було. Говорив, що в нього є син, матір'ю якого є позивач, що його мати хотіла зробити експертизу батьківства.

Свідки як однієї, так і іншої сторони, свідчили про відомі їм обставини, які мали місце вже після народження дитини, тому судом сприймаються критично, оскільки не являються прямими, об'єктивними та безпосередніми доказами походження дитини від певної особи.

Найбільш достовірним доказом, який підтверджує факт батьківства особи (чи спростовує таке), міг бути висновок судово-генетичної експертизи.

Стороною позивача було заявлено клопотання про призначення по справі судово-генотипоскопічної експертизи батьківства ОСОБА_6 щодо дитини ОСОБА_7, в призначенні якої судом було відмовлено в зв'язку з фізичною неможливістю отримання генетичних зразків ОСОБА_6, оскільки останній помер.

В той же час, позивачеві письмово було роз'яснено її право заявлення клопотання про призначення генетичної експертизи іншого виду - експертизи спорідненості її сина з іншими особами, що мають кровне споріднення з померлим. Однією з таких осіб є відповідач ОСОБА_4. Однак, позивачем клопотання про призначення такої експертизи заявлено не було, відповідно до положень ст.ст.143,144 ЦПК України така експертиза призначена не була. Сторона відповідачів в судовому засіданні наголосила на тому, що проти призначення такої експертизи вони заперечень не мали б, однак позивач заявити клопотання категорично відмовилась, мотивуючи це небажанням витрачати час на проведення експертизи.

Представлені позивачем документи, що підтверджують проведення поховання ОСОБА_6, фотознімки з зображеннями осіб чоловічої, жіночої статі та дитини, свідчення свідків позивача не є достовірними та беззаперечними доказами походження дитини позивача від ОСОБА_6, оскільки свідчать про події, які мали місце вже після народження дитини.

Враховуючи, що достовірних, належних та достатніх доказів у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, які б беззаперечно підтверджували факт батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_7, за наявності реальної можливості їх отримання та представлення суду, позивачем не подано, заявлена вимога є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,6,11,15,60,209,212- 218 ЦПК України, ст.130 СК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Суддя: підпис :

Копія згідно оригіналу : суддя :