Справа №592/24/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/512/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договорів незаконними, покладення боргових зобов'язань, відшкодування страхової виплати та коштів за незаконні дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції не перевірив завідомо неправдиві заяви відповідача з допомогою почеркознавчого спеціаліста. Суддя залишив без розгляду його заяви про те, що ОСОБА_5 нікчемні, фіктивні договори не підписував, нічого не знав про них, не давав на них згоди і не мав фізичної можливості їх підписати. Суд не врахував, що на договорах відсутні і його, ОСОБА_3, підписи як власника майна. Відповідачка його обманула, що договори підписані його батьком.

Зазначає, що справу розглянув неповноважний суд, який не встановив, що під спірними договорами відсутній підпис його матері ОСОБА_6, не встановив факту примусу його відповідачкою залишити роботу з метою догляду за потерпілими від її дій батьками та доведення її злочинів, не взяв до уваги те, що відповідач з корисливою метою вбила його батьків.

Суд не взяв до уваги, що він у позові ставить питання не про шахрайські дії відповідачки, а про його обман відповідачкою, яка заволоділа його майном, і створення нею тяжких обставин.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

05 січня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 під його опікою проживали його батьки інваліди першої групи Великої Вітчизняної війни - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 З 1997 року його мати повністю осліпла. З 1998 року внаслідок органічного враження головного мозку його батько став обмежено дієздатним. 03 березня 2004 року батьки заповіли йому усе своє майно. З початку 2005 року його родина страждає від нападів ОСОБА_4 з метою заволодіння належним йому майном. На вимогу органів міліції постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 червня 2006 року його призначено опікуном обмежено дієздатного батька ОСОБА_5

7 червня 2006 року ОСОБА_4 вперше підпалила його оселю. 14 червня 2006 року вона використала створені нею тяжкі обставини, підробила без відома власника договори купівлі-продажу належного йому майна вартістю 258854 гр., безкоштовно, шляхом обману в шахрайський спосіб заволоділа його майном, яке йому заповіли батьки.

12 жовтня 2007 року відносно ОСОБА_4 СУ УМВС України в Сумській області була порушена кримінальна справа за звинуваченням її в особливо тяжких злочинах. З метою уникнути покарання ОСОБА_4 в ніч на 08 листопада 2007 року вдруге спалила отримане в незаконний спосіб його житло - будинок, в якому проживали його батьки.

В день підпалу ОСОБА_4 звернулась до страхової компанії «Оранта» з заявою на отримання страхового відшкодування в розмірі 50 000 доларів США.

23 листопада 2007 року за заявами його батьків органами досудового слідства він призначений їх представником як потерпілих. 29 грудня 2007 року на здобуте у злочинний спосіб майно ОСОБА_4 суд наклав арешт. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 вбила його батька. 10 грудня 2007 року відкрита спадкова справа після смерті батька.

1 квітня 2008 року за фактом шахрайського заволодіння його майном відносно ОСОБА_4 порушена кримінальна справа. 15 лютого 2008 року порушена кримінальна справа за фактом відмивання ОСОБА_4 його майна на 57000 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 вбила його матір. 10 березня 2009 року відкрита спадкова справа.

27 листопада 2014 року ухвалою апеляційного суду його визнано потерпілим. 22 грудня 2014 року ухвалою апеляційного суду ОСОБА_4 незаконно звільнена від кримінальної відповідальності. Його цивільний позов залишений без вирішення.

Про договори купівлі 14 липня 2006 року ОСОБА_4 його майна він дізнався під час досудового слідства. На них відсутній його, ОСОБА_3, підпис як власника майна. До договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14 липня 2006 року не додана заява про передачу грошей від покупця власнику в присутності свідків, завірена нотаріусом. Без таких визначених законом процедур оформлення договори є нікчемними, які ОСОБА_4 використовує для збагачення, що робить їх незаконними. Незаконність договорів підтверджує зазначена в договорах ціна продажу його оселі - 110 000 гр., що менше ринкової ціни, встановленої експертизою - 258854 гр.

Посилався, зокрема, на ст. ст. 387, 390, 393 ЦК України щодо захисту права власності та на ст. 230 ЦК України щодо права на подвійне відшкодування в зв'язку з визнанням недійсним правочину внаслідок обману, та на те, що дії ОСОБА_4 залишили його без житла і без засобів для життя, поставлені під загрозу життя, здоров'я і майно його як власника оселі.

Наслідком безкоштовного заволодіння обманом 14 липня 2007 року ОСОБА_8 його майном стало отримання нею ресурсів на встановлену судом суму 258854 гр. Депозит з цієї суми під 20% станом на грудень 2014 року є найменшим доходом, який ОСОБА_4 одержала за цей період - 102 місяці від своїх незаконних дій, що становить 440051 гр. Внаслідок двох підпалів знищена оселя потерпілого вартістю 238520 гр. На протязі 102 місяців внаслідок незаконних дій ОСОБА_4 він втратив щомісячний заробіток щонайменше у 2000 гр. - всього 204 000 гр. Згідно ст. 230 ЦК України сума збитків подвоюється

У зв'язку з незаконними діями відповідача йому було завдано матеріальних збитків на суму (440051 гр. + 238520 гр. + 204000 гр.) х 2 = 1 765 142 грн.

Просив накласти арешт на здобуте у незаконний спосіб майно ОСОБА_4, знятий ухвалою від 22 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності; нікчемні договір купівлі-продажу житлового будинку ВЕА № 447796 від 14 липня 2006 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки ВЕА № 447797 від 14 липня 2006 року за адресою: АДРЕСА_1 визнати незаконними; всі боргові зобов'язання по вказаній власності на момент передачі її власнику ОСОБА_3 перекласти на ОСОБА_4 в грошовій формі; виплатити йому як власнику за згорілий будинок страхове відшкодування за договором № D 750-097/07/СМ в HACK "Оранта" у розмірі 38057 грн. згідно з вимогами п. 1 ст. 1194 ЦК України; здійснити опис майна ОСОБА_4, за рахунок реалізації майна ОСОБА_4 сплатити йому збитки від її незаконних дій в сумі 1 765 142 грн. та покласти на неї судові витрати (а.с.1).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів тому, що ОСОБА_4 заволоділа майном його батька ОСОБА_5 шляхом обману у шахрайський спосіб, і що правочини було вчинено з порушенням ст. ст. 203, 215 ЦК України. При цьому суд послався на наявність виправдувального вироку відносно відповідачки в частині звинувачення її у вчиненні злочинних дій відносно батьків позивача та їх майна.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно заповітів ВВВ №505552, ВВВ №505553 від 03 березня 2004 року батьки позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були інвалідами 1 групи, на випадок своєї смерті заповіли йому все своє майно (а.с.6-10, 41).

14 липня 2006 року батько позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу належного ОСОБА_5 житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями ВЕА № 447796 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2, 40).

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу ВЕА № 447797 від 14 липня 2006 року земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

08 листопада 2007 року ОСОБА_4 як власник будинку звернулася до HACK «Оранта» з заявою про виплату їй страхового відшкодування у зв'язку з тим, що згорів будинок у АДРЕСА_1 (а.с.13).

Майно станом на 3 лютого 2015 року зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с.3, 57).

15 травня 2006 року Ковпаківським районним судом м. Суми була відкрите провадження у справі за заявою ОСОБА_3 в інтересах його батька ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_5 недієздатним та призначення його опікуном. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 вересня 2006 року вказана заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_6 (а.с.16).

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходилась цивільна справа № 2-4536/2007 за позовом ОСОБА_3 в інтересах його матері ОСОБА_6 до ОСОБА_4, її брата ОСОБА_12 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 і земельної ділянки та іншими вимогами. Позов залишено без розгляду ухвалою суду від 7 червня 2006 року (а.с. 65-67).

Органами досудового слідства проводились перевірки та порушувались кримінальні справи за фактами виникнення пожеж 7 червня 2006 року та 8 листопада 2006 року в будинку АДРЕСА_1, факту злочинного заволодіння майном батьків позивача. Постановою органів слідства в рамках кримінальної справи ОСОБА_3 визнаний представником потерпілих батьків ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (а.с.12, 14, 15. 18, 64).

Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 8 серпня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 жовтня 2014 року, визнано не винуватим брата відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_12 у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 190 КК України та виправдано у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину (обсяг обвинувачення, що стосується заволодіння домоволодінням та земельною ділянкою подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - батьків позивача ОСОБА_3 в АДРЕСА_1).

Відмовлено в задоволенні позову представника потерпілих ОСОБА_3 до ОСОБА_12 про визнання фіктивними договорів купівлі-продажу будинку серії ВЕА № 447796 та земельної ділянки серії ВЕА № 449797 від 14 липня 2006 року, стягнення збитків в сумі 781000 гр., виплату страхового відшкодування в сумі 38057 грн.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2014 року, ОСОБА_4 визнано невинуватою у пред'явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України та виправдано її за недоведеністю вчинення нею кримінальних правопорушень (обсяг обвинувачення, що стосується заволодіння домоволодінням та земельною ділянкою подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - батьків позивача ОСОБА_3 в АДРЕСА_1).

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення на його користь збитків від злочину в сумі 638400 гр., визнання договорів купівлі-продажу незаконними, передачу квартири ОСОБА_4 в його власність на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України залишений без розгляду (а.с.17).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог.

Ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Ст. 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відносно відповідачки порушувалась кримінальна справа за ознаками шахрайства та підробки документів при заволодінні майном батьків позивача, за результатами розгляду якої її виправдано за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень.

З огляду на зазначене суд зробив вірний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в межах заявлених ним вимог з посиланням в цій частині на вчинення ОСОБА_4 злочинів при отриманні у власність будинку та земельної ділянки, належних його батькам.

Доводи позивача в скарзі про те, що він посилався не на шахрайство з боку відповідачки, а на обман нею його батьків та його як власника майна за заповітом також не спростовують висновків суду, оскільки доказів на підтвердження своїх доводів в цій частині, зокрема, в чому полягає обман, він суду не надав.

З огляду на те, що на час вчинення оспорюваних договорів купівлі-продажу позивач не був власником будинку та земельної ділянки, а мав лише заповіт батьків, складений на його користь, не був стороною в оспорюваних договорах, його посилання на те, що відповідачка вчинила відносно нього як власника майна обман, підробила без відома його як власника договори купівлі-продажу майна, на яких відсутній його підпис, не грунтуються на нормах матеріального права.

З огляду на зазначене є безпідставними посилання позивача в позові як на правову підставу для захисту його порушеного права на ч. 1 ст. 390 ЦК України, згідно якої власник має право вимагати від особи, яка знала, що вона володіє майном незаконно, передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Доводи скарги позивача про те, що справу розглянув неповноважний суд, є безпідставними, оскільки підстави, передбачені процесуальним законом, для визнання суду неповноважним, в справі відсутні.

В кримінальній справі, по якій відносно відповідачки постановлений виправдувальний вирок, позов ОСОБА_3 залишений без розгляду. Посилання позивача на те, що, не зважаючи на наявність незаконного, на його думку, виправдувального вироку, який не скасований, він вважає, що ОСОБА_4 вчинила злочин відносно його батьків, та тим самим заподіяла і йому шкоду, не доводять наявності підстав вважати, що справу розглянув неповноважний суд.

Як передбачено ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

З огляду на те, що право власності відповідачки на спірне майно не спростоване, відсутні підстави для виплати позивачеві страхового відшкодування за знищене в пожежі майно та для задоволення інших позовних вимог, зокрема, стягнення з відповідачки отриманих, на думку позивача, доходів від спірного майна.

Як вбачається з оспорюваних договорів, спірне майно продане відповідачці батьком позивача як належне йому майно. Мати позивача не була стороною в оспорюваних договорах, а тому посилання позивача в позові на те, що мати не підписувала вказані договори, також є безпідставними. Правові наслідки такого не підписання нею саме оспорюваних договорів як підстави для визнання їх незаконними позивач в позові не зазначив і в справі вони відсутні.

Обгрунтовуючи позовні вимоги застосованим відповідачкою до нього та батьків обманом з посиланням на матеріали кримінальних справ, за якими відповідачка обвинувачувалась в скоєнні шахрайства (заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_12, і завдання потерпілим значної шкоди в особливо великих розмірах, та підроблення документів, повторно, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_12.), і була виправдана, з інших правових підстав ОСОБА_3 позовні вимоги не заявляв.

Відсутні в справі і докази про вбивство ОСОБА_4 батьків позивача, на що посилається позивач.

Таким чином, рішення суду відповідає принципу диспозитивності, закріпленому в ст. 11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: