Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства «МПП «Вибір» про визнання правочинів недійсними, повернення майна, набутого за недійсним правочином,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, і остаточно просив визнати недійсними договір комісії від 30 січня 2013 року та довідку-рахунок від 30 січня 2013 року серії ДПІ № 915337; визнати власником автомобіля марки Skoda SuperB, 2006 року випуску, ОСОБА_4; зобов'язати ОСОБА_5 передати автомобіль марки Skoda Superb, 2006 року випуску, ОСОБА_4 На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 15 травня 1982 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За час шлюбу за спільні кошти вони придбали вищевказаний автомобіль, який було зареєстровано за ОСОБА_4 16 січня 2013 року ОСОБА_4 видала довіреність на право вчинення ряду дій з управління та розпорядження цим транспортним засобом, в тому числі на право його продажу, відповідачеві ОСОБА_6, який є їхнім зятем та який 30 січня 2013 року від імені ОСОБА_4 уклав з Приватним підприємством «МПП «Вибір» (далі - ПП «МПП «Вибір») договір комісії, доручивши вчинити останньому необхідні для продажу цього транспортного засобу дії, а також вчинив відчуження цього автомобіля на підставі довідки-рахунка відповідачу ОСОБА_5

У зв'язку з тим що згоди на вчинення вказаних правочинів позивач не надавав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір комісії від 30 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 і ПП «МПП «Вибір»; визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Skoda Superb, 2006 року випуску; визнано ОСОБА_4 власником цього автомобіля та зобов'язано ОСОБА_5 передати ОСОБА_4 автомобіль марки Skoda Superb, 2006 року випуску.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити або направити справу на новий апеляційний розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 15 травня 1982 року (а. с. 14).

Судами встановлено, що за час шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано спірний автомобіль марки Skoda Superb, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстровано на відповідача ОСОБА_4

16 січня 2013 року ОСОБА_4 без отримання від ОСОБА_3 письмової згоди на відчуження вказаного транспортного засобу надала довіреність з правом розпорядження автомобілем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 8).

30 січня 2013 року між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4, та ПП «МПП «Вибір» було укладено договір комісії, предметом якого було оформлення довідки-рахунку на продаж автомобіля марки Skoda Superb, 2006 року випуску, та який у цей же день було реалізовано шляхом продажу ОСОБА_5 (а. с. 9, 13)

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що на момент укладання договору купівлі-продажу автомобіля сторони перебували у шлюбі, спірний автомобіль є спільним майном подружжя, письмової згоди ОСОБА_4 на його продаж позивач не надавав, автомобіль є цінним майном, і, у відповідності до наведених вище норм матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про визнання договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного у формі довідки-рахунка, недійсним.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення ‒ відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Встановивши, що ОСОБА_4 є дружиною позивача, яка без його згоди продала вказаний автомобіль, придбаний ними під час шлюбу, суди обґрунтовано виходили із того, що захист порушених прав позивача можливий за правилами реституції в обраний ним спосіб.

У свою чергу друга сторона недійсного правочину не позбавлена можливості пред'явити відповідний позов про застосування наслідків такого правочину (повернення коштів).

Що стосується визнання недійсним договір комісії від 30 січня 2013 року, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає такі висновки помилковими та такими, що не ґрунтуються на законі виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання Одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Суди, вирішуючи спір, не взяли до уваги, що відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса; продаж через довідку-рахунок.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок), визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки.

Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу "вартість" вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку).

Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух"), а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно із ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Отже, предметом оспорюваного договору комісії є оформлення довідки-рахунку для продажу транспортного засобу, а тому висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд в частині визнання недійсним договору комісії є помилковим, оскільки зазначений договір не є договором про відчуження майна і не потребує згоди чоловіка відповідно до ст. 65 СК України.

Відповідно до ст. 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те що в справі не вимагається додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судом повно й правильно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання недійсним договору комісії від 30 січня 2013 року, укладеному між ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 та ПП «МПП Вибір», підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

В іншій частині судові рішення відповідають вимогам закону, а тому згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу в цій частині оскаржуваних рішень, оскільки останні ухвалені з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 341, 346 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання недійсним договору комісії від 30 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 та ПП «МПП Вибір», скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Приватного підприємства «МПП «Вибір» про визнання недійсним договору комісії від 30 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 та ПП «МПП Вибір», відмовити.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

Т.О. Писана