Справа № 199/7266/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

«17» лютого 2015 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Прудченко В.Д.,

за участі сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, про визнання права приватної власності на майно та стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, про встановлення факту придбання квартири в період спільного проживання, про встановлення факту належності на праві спільної сумісної власності подружжю грошових коштів, про визнання спільною сумісною власністю квартири, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 11 вересня 2010 р. між ним та відповідачем - ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2) було укладено шлюб, зареєстрований Новомосковським міськрайонним управлінням юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 357 та видано відповідне свідоцтво. Під час шлюбу у подружжя народилася дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 В період перебування в шлюбі подружжям набуте наступне майно, зокрема, 08.06.2011 року за договором купівлі-продажу було придбано легковий автомобіль Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску. Також, в період шлюбу 03 липня 2012 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_1.

На переконання позивача квартира АДРЕСА_2 належить йому на праві приватної власності з огляду на те, що вона придбана за особисті кошти, отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_3, яка була набута позивачем 17 грудня 2009 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу та була відчужена 02 липня 2012 року, тобто за день до придбання спірної квартири АДРЕСА_4.

Позивач вказує, що належна йому квартира АДРЕСА_3 була продана за 167 350 грн. 00 коп., що підтверджується п. 3.1 договору купівлі-продажу від 02 липня 2012 р., а квартира АДРЕСА_1 придбана за 173 381 грн. 00 коп., що підтверджується п. 4 договору купівлі-продажу від 03 липня 2012 р. Згідно доводів позивача різниця між вартістю проданої та придбаної на його ім'я квартири внесена за рахунок спільних із відповідачкою коштів, тому є спільним майном подружжя, відповідна частка, що належить його дружині у спірній квартирі не може бути відселеною в натурі, тому квартира АДРЕСА_2 повинна бути виділена йому із стягнення на користь відповідачки компенсації вартості належної їй частки у сумі 3015 грн. 50 коп.

Позивач також посилається на те, що спірним автомобілем користується відповідач одноособово, він не має потреби у наданні йому даного майна, тому вважає, що на його користь із відповідачки повинно бути стягнута половина вартості автомобіля, що відповідає розміру частки позивача у спільному майні, а автомобіль повинен бути залишеним відповідачці. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 32 500 грн.

Відповідач позов не визнала та звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на частку в спільному майні та поділ майна. Відповідно до зустрічного позову відповідача з 2008 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2) почали зустрічатися, а починаючи з 01 жовтня 2008 р. почали спільно проживати в орендованій квартирі АДРЕСА_25 в м. Дніпропетровську; з самого початку спільного проживання і до реєстрації шлюбу сторони справи мали спільний бюджет, були пов'язані побутом та мали взаємні права та обов'язки, що притаманні подружжю.

Відповідно до зустрічного позову відповідача спочатку сторони спору проживали на орендованій квартирі АДРЕСА_5 в м. і Дніпропетровську, квартира належить на праві власності родичці ОСОБА_1, в судовому засіданні ОСОБА_2 уточнила, що квартира належить подрузі матері відповідача за зустрічним позовом, проживали на вказаній квартирі до 02.02.2010 р., потім переїхали до матері ОСОБА_2 та проживали спільно у її матері до 01.04.2011 р. за адресою АДРЕСА_40 в м. Дніпропетровську, що підтверджується довідкою голови ЖБК № 343 від 12 жовтня 2014 року. Як стверджує ОСОБА_2, під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 вони планували придбати спільне житло для постійного проживання, тому 17 грудня 2009 р. й була придбана квартира АДРЕСА_6.

Згідно доводів ОСОБА_2 вказана вище квартира була придбана в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та за спільні кошти, відтак, вказане житло належало їй та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, а частки співвласників були рівними. ОСОБА_2 вказує, що квартира АДРЕСА_7 була оформлена на ім'я ОСОБА_1, проте, вказана обставина сторонам спору сприймалася як формальність і до дати пред'явлення ОСОБА_1 ОСОБА_2 не мала будь-яких підстав стверджувати, що її чоловіком не визнається чи буде заперечуватися її право, як співвласниці, на вказану квартиру, тому вона не пред'являла жодних претензій з приводу оформлення квартири на ім'я ОСОБА_1 та не пред'являла вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця.

ОСОБА_2 стверджує, що від дати придбання квартири АДРЕСА_7 вона виконувала повноваження власника квартири щодо її утримання та розпорядження нею без будь-яких окремих письмових документів, виданих їй ОСОБА_1 для здійснення відповідних повноважень. Зокрема, ОСОБА_2 укладалися договори від 29.06.2010 року № 2363-и та № 604/0021 із ТОВ «ТЦД «Цифрал-Сервіс Дніпропетровськ», предметом яких є встановлення та технічне обслуговування системи зв'язку та домофону в квартирі АДРЕСА_6, ОСОБА_2, як повноправним співвласником квартири АДРЕСА_6, здійснювалися дій щодо здачі даної квартири в оренду та укладалися відповідні письмові договори від свого імені, при цьому, до матеріалів справи долучено договір оренди № 255 (бланк Агентства нерухомості «Місто»), що укладений 08 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, предметом договору є вказана вище квартира. До зустрічного позову також долучено договір оренди вказаної вище квартири від 26 березня 2010 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

На переконання відповідача факт проживання сторін спору однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 жовтня 2008 року підтверджується наступними письмовими доказами - фотографіями сторін, довіреністю на право управління транспортним засобом від 04 березня 2009 року, що видана ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, а також іншими письмовими доказами, що підтверджують факт виконання функцій співвласника з боку ОСОБА_2 відносно квартири АДРЕСА_3 без надання окремих письмових повноважень з боку її чоловіка, як особи, на ім'я якої придбано квартиру.

ОСОБА_2 посилається на те, що згодом для покращення житлових умов подружжям ОСОБА_2 було прийнято рішення про продаж спільної однокімнатної квартири АДРЕСА_36 та придбання іншої квартири, що була більшою за розмірами та забезпечувала б належні умови проживання подружжя та їх малолітньої дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 р. З цією метою 02 липня 2012 р. між її чоловіком, ОСОБА_1, та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8, а 03 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_37. ОСОБА_2 стверджує, що квартири АДРЕСА_37 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2, оскілотьки придбана частково за кошти, що належать подружжю, як такі, що набутті останнім в період шлюбу, і частково за кошти, що належали подружжю від продажу спільної квартири АДРЕСА_30, що була придбана за спільні кошти в період проживання позивачки за зустрічним позовом та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу. З огляду на вказані вище обставини ОСОБА_2 просить встановити факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_2 з 01 жовтня 2008 року по дату реєстрації шлюбу, по 11 вересня 2010 року, встановити факт придбання квартири АДРЕСА_8 в період проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, встановити факт належності на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_8 і грошових коштів, отриманих від її продажу, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_9, визначивши за кожною із сторін спору право власності на ? частку вказаної квартири без проведення її реального поділу.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідно до пояснень позивача з майбутньою дружиною він познайомився восени чи взимку 2008 року, чи на початку 2009 року, уточнив, що мається на увазі перша зустріч, так як до цього вони переписувалися по Інтернету з осені 2008 року, не бачили однин одного. Позивач стверджує, що із відповідачем він спочатку переписувався, потім зустрілися, пили чай-кофе, почали зустрічатися частіше, разом їздили у відпустку в 2009 році, з цього періоду стосунки стали більш серйозними, відповідач почала в нього ночувати, восени 2009 року він запропонував їй проживати разом, новий 2010 рік зустрічали спільно. Позивач пояснив, що із відповідачем він почав проживати разом у її матері з початку 2010 року, з того моменту вважає, що почалося справжнє сімейне життя. Зі слів позивача, влітку 2010 року він запропонував майбутній дружині вийти за нього заміж, весілля відбулося восени 2010 року. ОСОБА_1 зазначає, що жили у матері ОСОБА_2 не довго, дружина завагітніла та вони прийняли рішення жити самостійно. Зняли квартиру по АДРЕСА_5, там жили до осені 2011 року ,коли дитині виповнився рік, переїхали жити в квартиру АДРЕСА_10, жили там також не довго з огляду на криміногенну обстановку в тому житловому районі. Згодом було прийнято рішення про продаж квартири АДРЕСА_11 для придбання іншої квартири в районі АДРЕСА_14. Коли було знайдено покупців на квартиру АДРЕСА_12 та підібрано оптимальний варіант для придбання іншої квартири, було укладено два договори купівлі-продажу з інтервалом в один день. Позивач визнає, що різниця між вартістю проданої та придбаної квартир була внесена за рахунок спільних коштів подружжя, виходячи із цієї суми повинен визначатися розмір частки ОСОБА_2 у спільному майні.

На питання суду повідомив, що як подружжя почали жити з грудня 2009 р., а в жовтні чи листопаді 2009 р. ним було прийнято рішення запропонувати майбутній дружині спільне проживання.

Під час надання пояснень за судового розгляду ОСОБА_1 пояснив, що в придбанні квартири АДРЕСА_13 в м. і Дніпропетровську майбутня дружина участі не приймала, всіма справами щодо пошуку квартири, спілкування з ріелторами та подальшого нотаріального оформлення займався він та його батько. ОСОБА_1 зазначив, що не пам'ятає, за яку суму було придбано вказану вище квартиру, пам'ятає, що він продав належний йому мотоцикл, а батько продав свою квартиру та передав грошові кошти сину. На уточнюючи питання суду про джерела грошових коштів для придбання квартири вказав, що у нього було також власних коштів до 10 000,00 грн., так як він працював, інших грошових коштів у нього не було. Також позивач повідомив, що для придбання квартири АДРЕСА_3 його батько подарував йому за усним договором невелику суму грошових коштів, якої не вистачало для придбання квартири, суму точно не пам'ятає, але вказує, що за потреби віддав би грошові кошти без проблем.

За судового розгляду ОСОБА_1 вказував, що мотоцикл ним було продано за 3 000,00 дол. США, позивач не пам'ятає, чи знімав мотоцикл з обліку, договір було оформлено шляхом видачі покупцю довіреності на право розпорядження транспортним засобом, розписки про передачу грошових коштів не складали, та зазначив, що батьки його майбутньої дружини не передавали грошових коштів для придбання квартири, але визнав, що матір відповідача в подальшому передавала грошові кошти на ремонт квартири та придбання меблів.

В ході судового розгляду на уточнюючі питання свого представника зазначив, що йому достовірно невідомо, де проживала його майбутня дружина в період з літа 2009 р. до початку зими 2010 р., тобто до дати початку спільного проживання у її матері, та позивач припустив, що весь цей проміжок часу ОСОБА_2 проживала у матері, повідомив, що до початку спільного проживання був у її матері один раз, стверджував, що в квартирі її матері були особисті речі відповідача, так як він в її кімнаті здійснював налаштування комп'ютера. На уточнюючі питання суду додатково зазначив про причини своєї необізнаності щодо місця проживання відповідача в той період часу, так як він проводжав її виключно до маршрутного таксі і достовірно не знає, куди вона їхала далі.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення позивача за первісним позовом, в яких він додатково відобразив обставини знайомства, розвитку спільних відносин та початок проживання однією сім'єю із відповідачем, при цьому, він висловив критичну оцінку щодо наданих ОСОБА_2 доказів, зокрема, послався на те, що представлені в судове засідання спільні фотографії були виконані у 2009 році, при цьому визнав, що фотографії, зазначені на фото таблиці за номером 1 і 2, дійсно були зробленими під час святкування дня народження спільної подруги ОСОБА_10, але це мало місце ІНФОРМАЦІЯ_10 року.

Відповідач заперечувала проти позову ОСОБА_1 повністю та просила суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_11 повністю, задовольнивши її зустрічний позов.

ОСОБА_2 в судовому засіданні, допитана в якості свідка, пояснила про обставини проживання зі ОСОБА_1 та придбання квартир, як в період проживання однією сім'єю без реєстрацію шлюбу, так і у шлюбі. Зокрема, відповідно до свідчень ОСОБА_2 вона познайомилася із ОСОБА_1 30 липня 2008 року, вказала, що дату точно пам'ятає, так як познайомилися шляхом переписки в мережі Інтернет із використанням системи спілкування, що дозволяла зберігати відомості про дату відправлення та отримання листів в електронному вигляді. Від дати знайомства переписка велася буквально один день, потім домовилися зустрітися, після першої зустрічі зав'язалося знайомство, почали зустрічатися частіше, в них виникли стосунки, зустрічалися декілька місяців, потім ОСОБА_1 запропонував жити разом. ОСОБА_2 стверджує, що перед початком спільного проживання сторони спору разом підшукували варіанти квартир, декілька разів ходили на перегляди, квартиру для спільного проживання знайшов ОСОБА_1 через знайому своєї матері, вказана квартира знаходилася за адресою АДРЕСА_14 в м. Дніпропетровську. Вони почали проживати на орендованій квартирі з першого чи другого жовтня 2008 року, уточнила, що дату пам'ятає добре із-за того, що влітку її матір зламала руку і було накладено гіпс, матір просила не переїжджати до нового помешкання, поки не знімуть гіпс і вона не зможе повноцінно себе обслуговувати, гіпс зняли в вересні 2008 року, тому жити до майбутнього чоловіка переїхала на початку жовтня 2008 року.

ОСОБА_2 стверджує, що з самого початку спільного проживання на орендованій квартирі вони зі ОСОБА_1 проживали як одна родина, мали спільний бюджет, вели спільне господарства, здійснювали придбання товарів та продуктів за спільні кошти, відкладали на відпочинок. На уточнюючі питання повідомила, що почала сприймати ОСОБА_1, як майбутнього чоловіка, відразу ж після початку спільного проживання, приблизно через дві чи три тижні, стверджуючи, що з огляду на вік сторін спору, серйозність стосунків була очевидною.

Також ОСОБА_2 пояснила, що в орендованій квартирі АДРЕСА_14 були проблеми із меблями, в той час брат ОСОБА_2 зробив ремонт на своїй квартирі і запропонував їй віддати старе ліжко, вона погодилася і на початку жовтня 2008 року ліжко було відвезеним на орендовану квартиру, перевезення здійснював знайомий брата, ім'я якого ОСОБА_8.

ОСОБА_2 повідомила, що протягом 2009 року вони проживали із ОСОБА_1 як одна родина та вели спільне господарство, в кінці 2009 року він зробив пропозицію одружитися, уточнила, що пропозиція була зробленою на дні народження спільної знайомої в кінці 2009 року в кафе. На уточнюючі питання представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 вказала, що шлюб відкладався через невизначеність із житлом та іншими побутовими складнощами.

ОСОБА_2 зазначила, що в 2009 році в сторін спору виникло бажання придбати спільну квартиру для подальшого проживання, пошуки житла здійснювали разом, зустрічалися із ріелторами, пошуки також вели і самостійно, знайшли варіант квартири, що влаштовував їх обох, уточнила, що це була квартира однокімнатна квартира АДРЕСА_3. ОСОБА_2 стверджує, що квартира була в незадовільному стані, угода купівлі-продажу здійснювалася взимку 2009 року, особисто під час здійснення нотаріальних дій щодо оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_15 ОСОБА_2 присутньою не була, пояснила, що в той день працювала; ОСОБА_2 вказала, що дана квартира була придбана частково за спільні кошти, частково за кошти належні кожному із сторін спору, конкретно вказати розмір свого внеску не може, стверджує, що ця сума була не меншою, чим еквівалент 10 тисяч доларів США, уточнила, що із ОСОБА_1 придбання квартири планувалося заздалегідь, із цією метою спільно відкладалися грошові кошти, а також використано кошти, що були у власності кожної із сторін спору до початку спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визначити розміри внесків кожного із них не може. Після придбання спільної квартири проживати там було неможливо, необхідно було проводити ремонтні роботи, на час здійснення такого ремонту з метою економії коштів було прийнято рішення про переїзд до її матері і припинення оренди квартири АДРЕСА_16. В кінці січня на початку лютого 2010 року сторони спору переїхали жити до матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_40 де проживали до квітня 2011 року. Після закінчення ремонту в спільній квартирі АДРЕСА_3 фактично не проживали, так як ОСОБА_1 не подобався даний район міста в силу криміногенної обстановки. Вказану квартиру почали здавати в оренду із квітня 2010 року, ОСОБА_2 вказала імена та прізвища орендарів із зазначенням орієнтовних періодів їхнього проживання, уточнила, що розпоряджалася квартирою одноособово та заключала договори оренди від свого імені, будь-яких письмових доручень чи довіреностей від свого майбутнього чоловіка на розпорядження квартирою не отримувала. ОСОБА_2 повідомила, що в її матері вона із ОСОБА_1 проживали до квітня 2011 року, в період такого проживання вони уклали шлюб, та від шлюбу народилася дитина, потім обставини змінилися, переїхали на орендовану квартиру по АДРЕСА_29 в м. Дніпропетровську, уточнила, що не проживали в спільній квартирі через небажання чоловіка, спільну квартиру здавали в оренду, за отримані кошти винаймали іншу квартиру за вказаною вище адресою. Коли дитині виповнилося 8 місяців подружжя переїхало проживати в квартиру АДРЕСА_30, ОСОБА_2 стверджує, що фактично весь час проживала в квартирі сама із дитиною, чоловік приїжджав не частіше п'яти раз на місяць, він не хотів там жити із-за криміногенної обстановки. Далі чоловік поставив умову, або придбання квартири в іншому місці, або розлучення. З метою збереження родини ОСОБА_2 погодилася на придбання іншого житла та продаж спільної квартири. Деякий час підбирали необхідні варіанти та шукали покупців на спільну квартиру, вказала, що угоди планували здійснити одночасно, щоб не тримати велику суму грошових коштів вдома. Після того, як було знайдено квартиру АДРЕСА_1 і узгоджено умови її придбання, а також знайдено покупців на спільну квартиру АДРЕСА_3, було здійснено угоди купівлі-продажу вказаних квартир, ОСОБА_2 була присутньою під час придбання квартири АДРЕСА_17 і надавала свою письмову згоду, що підтверджується умовами договору.

ОСОБА_2 вказала, що придбана квартира АДРЕСА_1 знаходилася в неналежному стані, необхідним був ремонт, для виконання ремонтних робіт та придбання будівельних матеріалів грошові кошти надавалися, в тому числі, її матір'ю. Після закінчення ремонтних робіт вони із чоловіком почали проживати в АДРЕСА_1, проживають там і зараз, відносини між ними погіршилися, вона не заперечує проти розірвання шлюбу.

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених суду вимог згідно ст.11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 частково та про наявність підстав для задоволення зустрічного позову відповідача ОСОБА_2 повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом на підставі свідоцтва про шлюб між сторонами в даній справі 11.09.2010 р. був укладений шлюб; від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

Як встановлено судом на підставі пояснень сторін, спільне життя не склалося, подружжя втратило почуття любові, з жовтня 2013 року подружжя мешкає окремо, не веде спільного господарства, не має спільного бюджету.

Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2013 року, а також дійсні причини позову про розірвання шлюбу (непорозуміння, різні погляди на життя, втрата любові один до одного), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову в частині його вимоги про розірвання шлюбу, суд бере до уваги спільність рішення подружжя про розірвання шлюбу, заперечення подружжям щодо можливості примирення та надання для цього відповідного строку. Відтак, суд, виходячи з приписів ст. 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, погоджується із доводами сторін стосовно того, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати.

Що стосується вимог позову ОСОБА_1 та зустрічного позову відповідача ОСОБА_2 стосовно спірного рухомого та нерухомого майна, суд виходить з наступного.

Позивачем та відповідачем визнається, що під час перебування у шлюбі ними за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 03 липня 2012 року було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_18, відповідно до п. 11 вказаного договору він є укладеним за згодою дружини покупця.

Разом з тим, сторонами не заперечується, що квартира АДРЕСА_19 придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_20, різниця у вартості даних квартир була внесена за рахунок коштів із спільного сімейного бюджету. Квартира АДРЕСА_21 була придбана за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 17 грудня 2009 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Сторони також визнають, що до реєстрації шлюбу протягом певного періоду часу проживали однією сім'єю та вели спільне господарство, та спір між ними існує в частині питання визначення періоду такого проживання та встановлення джерел походження грошових коштів для придбання квартири АДРЕСА_12, яка в подальшому була відчужена за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02 липня 2012 року, а грошові кошти, що були отримані від її продажу, витрачені на придбання квартири АДРЕСА_18.

Як вказує ОСОБА_2 разом із позивачем вони почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2008 року, саме з цього часу вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сприймали один одного як чоловік та жінка; ОСОБА_1 заперечує дані твердження відповідача та зазначає, що станом на жовтень 2008 року вони були знайомі виключно через переписку по Інтернету та жодного разу не зустрічалися, стосунки між ними почалися влітку 2009 р., а спільне проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу - з початку 2010 р.

Суд погоджується із слушністю доводів ОСОБА_2 і вважає встановленими обставини щодо початку проживання сторін спору саме з жовтня 2008 р. однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Зокрема, факт початку спільного проживання сторін спору та існування між ними відносин, що притаманні подружжю, з осені 2008 року підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15.

Допитана в судовому засіданні гр. ОСОБА_16 свідчила, що вона та сторони спору є друзями. Вказаний свідок свідчила, що протягом довгого періоду часу тісно спілкувалася із ОСОБА_2, ОСОБА_17 свідок познайомилася на своєму дні народження ІНФОРМАЦІЯ_11 року, він був представленим як хлопець ОСОБА_2

Зі слів свідка, на вказаному вище дні народження сторони спору вели себе як пара, постійно обіймалися та цілувалися, трималися за руки, їхні відносини свідок охарактеризувала, як романтичні. Свідок вказала, що дуже добре пам'ятає ті обставини, так як святкування її дня народження було дуже яскравим та феєричним, зокрема, вечірка проходила в стилі «КАЗАНТИП РАRTY».

Далі, свідок зазначила, що наступні два роки спілкувалася із сторонами спору дуже часто та тісно, знає, що сторони спору почали проживати разом на орендованій квартирі по АДРЕСА_14 в м. Дніпропетровську з осені 2008 року, вони спільно із свідком та іншими друзями відмічали новосілля та входини до вказаної квартири. Стверджувала, що бувала у вказаній квартирі мінімум раз в два тижні, в квартирі знаходилися особисті речі ОСОБА_2.

Свідок детально описала місце розташування квартири, під'їзд, обстановку в квартирі та її стан, вказала про існування кімнатних рослин та проживання в кімнаті удава, стверджувала, що ОСОБА_2 не заважав удав, вона його навіть кормила.

Зі слів даного свідка, в квартирі були обтерті шпалери часів СРСР, свідок вказала про наявність ліжка, біля якого стояв комп'ютер, який постійно виходив із ладу.

Відповідно до свідчень даного свідка відносини сторін спору в той період часу можна характеризувати, як повноцінне сімейне життя, свідок стверджує, що у позивача та відповідачки був спільний бюджет, знала, що вони відкладають грошові кошти, зі слів позивача за первісним позовом сторони спору прагнули одружитися та планували народження дітей.

Зі слів свідка, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, починаючи з початку 2009 року, планували придбання спільної квартири, сторони спору разом займалися пошуком варіантів, їх поведінка та характер розмов свідчили про те, що придбання квартири було здійснено для подальшого сумісного проживання.

В судовому засідання свідку ОСОБА_12 були пред'явлені фотографії, що позначені на фото таблиці під номером один та два, які згідно твердження ОСОБА_2 були зроблені на дні народження свідка ІНФОРМАЦІЯ_11 року, а згідно письмових пояснень ОСОБА_1 дані фотографії зроблені на дні народження свідка, але в серпні 2009, так як станом на серпень 2008 року вони із майбутньою дружиною взагалі ще не разу не зустрічалися.

Під час огляду даних фотографій свідок ОСОБА_12 вказала, що вони зроблені в серпні 2008 року на вечірці з нагоди її дня народження, впізнала пейзаж та транспарант на задньому фоні фото під номером два, вказала, що саме на цій вечірці ОСОБА_2 познайомила свідка із ОСОБА_1.

В судовому засіданні був допитаним, як свідок, ОСОБА_18, який вказав, що в нього є вантажно-пасажирський автомобіль і знайомий свідка ОСОБА_19, брат ОСОБА_2, попрохав свідка перевезти меблі від його квартири в район Нагорного ринку до багатоповерхівок, до АДРЕСА_14 в м. Дніпропетровську. Це було в жовтні 2008 року, свідок добре пам'ятає ці обставини, так як тільки придбав автомобіль, за клопотанням представника позивача для підтвердження вказаних обставин в судовому засідання свідком було надано для огляду і оглянуто судом оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вантажопасажирського автомобіля.

Свідок в судовому засідання вказав на ОСОБА_1 як на особу, що чекала біля під'їзду ОСОБА_26, брата ОСОБА_2; свідок підтвердив, що не пам'ятає імені позивача, але добре пам'ятає, що саме він здійснював погрузку ліжка до машини та їхав разом із свідком в район Нагорного ринку.

На уточнюючі питання свідок вказав, що на систематичній основі він не займається наданням послуг із перевезення і досить рідко здійснює такі дії лише на прохання близьких знайомих та друзів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що із ОСОБА_1 вона познайомилася в серпні 2008 року на дні народження ОСОБА_10, ОСОБА_2 представила дану особу як свого хлопця. Ці обставини вона пам'ятає дуже добре, так як вказаний день народження був дуже яскравим.

Свідок вказала, що в жовтні та листопаді 2008 р. вона ходила із ОСОБА_2 разом до танцювальної студії, заняття відбувалися пізно, після занять її завжди забирав ОСОБА_1, сторони спору разом із свідком йшли до маршрутки та разом їхали додому, по дорозі позивач із відповідачкою обговорювали спільні покупки та планували необхідні витрати.

Свідок детально описала місце знаходження орендованої квартири сторін спору, вказала про шпалери сімдесятих років, згадала про удава, вказала, що на вказаній квартирі була двічі, восени 2008 року та навесні 2009 року, в квартирі були як жіночі, так і чоловічі речі.

Свідок вказала, що в зазначений період часу сторони спору були парою, обнімалися та цілувалися, в них були ніжні відносини, в їхніх розмовах часто згадувалося про планування спільних покупок. По факту відвідання кухні на орендованій квартирі сторін спору свідок стверджує, що ОСОБА_2 готувала їжу, обставини спілкування із сторонами справи свідчать про те, що вони були пов'язані спільним побутом. Зі слів даного свідка, перестала спілкуватися з ними з весни 2009 року.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_2, та остання познайомила її із ОСОБА_1 восени 2008 рок; , свідок досить часто бувала на орендованій квартирі сторін спору по АДРЕСА_14 в м. Дніпропетровську, уточнила, що не рідше одного разу на тиждень, свідок стверджувала, що сторони спору в той період часу спали на одному ліжку, мали спільний бюджет, ОСОБА_1 сприймав ОСОБА_2 як дружину, а не як коханку. Свідок підтвердила, що в той період часу досить близько також спілкувалася із матір'ю ОСОБА_2 і залишалася у нею ночувати, достовірно вказала, що ОСОБА_2 в той часовий проміжок у матері не жила.

Даний свідок стверджує, що працювала на той час ріелтором і добре пам'ятає особливості придбання квартири на АДРЕСА_13 та характеристики даної квартири, вказала, що зі слів сторін спору квартира була спільною, а від дати придбання квартири ОСОБА_2 вважала себе повноправною власницею і здійснювала повноваження щодо розпорядження даним майном.

Свідок стверджує, що в той період часу ОСОБА_2 бирала грошові кошти, але не на дрібні покупки, вона планувала глобальні придбання, свідок вказала, що їй достовірно було відомо про наявність депозитного вкладу у ОСОБА_2.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 вказала, що є знайомою ОСОБА_2, вони працювали разом протягом нетривалого періоду часу.

Свідок стверджує, що ОСОБА_2 познайомила її зі своїм майбутнім чоловіком в серні 2008 року, пам'ятає ту зустріч, вона відбувалася в кафе, ОСОБА_2 представила ОСОБА_1 як свого молодого чоловіка.

Свідок ОСОБА_15 вказала, що з осені 2008 року сторони спору почали проживати разом однієї сім'єю без реєстрації шлюбу, про цей факт їй було повідомлено під час спільних зустрічей з позивачем та відповідачкою. Під час таких зустрічей, в тому числі за місцем мешкання свідка та її чоловіка, сторони спору розповідали про те, що планують придбати спільну квартиру, свідок зазначає, що характер їх висловлювань свідчив, що квартира в подальшому придбана за спільні кошти та для проживання однією родиною. Свідок згадала, що відповідні розмови велися, в тому числі, під час її зустрічей із сторонами спору на придбаній ними квартирі по АДРЕСА_13 в м. Дніпропетровську.

Зазначені вище свідки детально описали відносини сторін, характер їхніх стосунків та побуту, зі слів свідків, вони часто бували на орендованій квартирі АДРЕСА_22, свідки детально описали характеристики та місце розташування вказаної квартири, їх свідчення в частині стану квартири і відсутності належного ремонту, наявних меблів, кімнатних рослин та удава повністю співпадають між собою та відповідають змісту пояснень ОСОБА_2, наданих нею в судовому засіданні під час допиту у якості свідка.

Вказані вище свідки підтвердили той факт, що, виходячи із характеру розмов сторін спору і обстановки орендованої ними квартири, однозначним є висновок про те, що ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_2 постійно в цій квартирі, сторони спору проживали однією родиною, вони мали інтимні стосунки, спільний бюджет, були пов'язаними побутом та планували придбання нерухомості та подальше народження дітей.

Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 вказали на час і місце знайомства із ОСОБА_20, що відбулося в серпні 2008 року на святкуванні дня народження ОСОБА_12, де останній був представленим у якості молодого чоловіка відповідачки, що об'єктивно відповідає показанням ОСОБА_21 та підтверджується наданими до суду датованими фотографіями, позначеними під номером один та два на фото таблиці.

При цьому, як слідує із письмових пояснень ОСОБА_1 від 29 січня 2015 р., ним визнається та обставина, що вказані вище фотографії були зроблені на дні народження свідка ОСОБА_12, однак він стверджує, що святкування дня народження мало місце ІНФОРМАЦІЯ_10 року, а не ІНФОРМАЦІЯ_11 р.

В судовому засіданні вказані фотографії були пред'явленими для огляду свідку ОСОБА_12, яка, виходячи із зображеної на них обстановки та наявності характерного плакату на задньому фоні фотографії під номером два, підтвердила той факт, що ці фотографії зроблені під час святкування її дня народження на вечірки у стилі «Казантип Парті», що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_11 року.

Разом з тим, обставини щодо початку спільного проживання сторін спору однією сім'єю без реєстрації шлюбу об'єктивно підтверджуються і іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Зокрема, до матеріалів справи долучено довідку голови ЖБК № 343 від 12 жовтня 2014 року, згідно якої ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_40, і не проживала за місцем реєстрації з 01.10.2008 р. по 01.02.2010 р., а з 02.02.2010 р. по 01.04.2011 р. проживала за даною адресою разом із своїм чоловіком ОСОБА_1

Зміст даної довідки повністю кореспондується із свідченнями ОСОБА_2 щодо часу початку проживання разом із майбутнім чоловіком в орендованій квартирі та часу подальшого переїзду для проживання сторін спору у матері відповідача.

При цьому, суд враховує, що інші доводи ОСОБА_2 щодо перевезення меблів в орендовану ними квартиру на початку жовтня 2008 р. об'єктивно підтверджуються свідченнями ОСОБА_18, який підтвердив факт перевезення ліжка в район місця знаходження орендованої квартири на початку жовтня 2008 р. та вказав на ОСОБА_1, як на особу, що їхала з ним в одній машині, вказаний свідок зазначив, що добре пам'ятає ці обставини, так як в жовтні 2008 року він переоформив на себе вантажопасажирський автомобіль. Судом також був оглянутий оригінал свідоцтва про реєстрацію автомобіля, який був наданий даним свідком, дата видачі якого підтверджує правдивість наданих свідком пояснень.

Що стосується пояснень інших свідків.

Допитана в якості свідка гр. ОСОБА_22 свідчила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_14. Свідок повідомила, що почала здавати квартиру після смерті чоловіка в 2008 році, попередній орендар виїхав і їй потрібен був новий мешканець, з відповідною пропозицією звернулася матір ОСОБА_1, яка доводилася їй подругою, свідок погодилася і між ними було укладено в усній формі договір оренди квартири. Свідок вказала, що після оформлення орендних правовідносин із ОСОБА_1 на квартирі була два рази.

Перший раз свідок була із матір'ю ОСОБА_1, проходили до квартири, останній був відсутнім, в квартирі був безлад, повна ванна білизни, на думку свідка, це свідчило про відсутність жіночої руки в квартирі. Коли свідок була другий раз в квартирі, то в квартиру безпосередньо не заходила, очікувала в коридорі, була також із матір'ю орендаря, остання вказувала, що в квартирі безлад, так як син не має дівчини чи дружини та проживає сам. На уточнюючі запитання відповіла, що другий раз була на весні 2009 року, також не може достовірно стверджувати чи заперечувати про те, з ким жив на цій квартирі ОСОБА_1, кого він до квартири приводив, відповідні обставини їй не відомі. Про особливості приватного життя орендаря їй відомо зі слів його матері, безпосередньо з ним на ці теми не розмовляла. Даний свідок уточнила, що виходячи із стану квартири на момент її першого візиту, вона може зробити висновок, що там не жила жінка, але достовірно підтвердити ці обставини не може, це є її власним припущенням.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_23 пояснив, що він доводиться батьком ОСОБА_1, даний свідок свідчив про обставини придбання спірної квартири та обставини щодо проживання його сина у вказаний період часу. Зокрема, цим свідком вказано, що в 1998 році ним було отримано квартиру АДРЕСА_24, прощею 12, 5 квадратних метри. З цього періоду часу син свідка, ОСОБА_1, почав проживати у вказаній квартирі, проживав рік чи два, точно свідок не пам'ятає. Після цього син свідка винайняв кімнату в приватному будинку по АДРЕСА_14,проживав там рік чи два, батько відвідував його раз на тиждень, уточнив, що син проживав там два-три роки. Потім ОСОБА_1 винаймав квартиру АДРЕСА_25, батько бував там не рідше, ніж два рази на тиждень, в квартирі був безлад, всюди буди недопалки.

Далі, свідок вказує, що у його сина була мрія придбати житло в приватному секторі, батько його відмовляв, після того як було з'ясовано, що придбати будинок чи квартиру в приватному будинку не вийде, було прийнято рішення про купівлю квартири для сина в багатоповерховому будинку, син займався пошуками квартири сам, коли необхідний варіант було знайдено, син запропонував батькові продати квартиру по АДРЕСА_33 та придбати однокімнатну квартиру по АДРЕСА_13 в м. Дніпропетровську.

Відповідно до свідчень ОСОБА_23, він продав квартиру АДРЕСА_26, отримані грошові кошти передав сину для придбання іншої квартири, вказує, що грошових коштів не вистачало, він надав сину додатково 2 000,00 дол. США, а син продав мотоцикл, квартиру було вирішено придбати на ім'я сина, так як свідку було проблематично відвідувати лікарню за місцем знаходження квартири.

Далі свідок вказав, що зі ОСОБА_2 познайомився у серпні 2009 року на весіллі у внучки, до цього ОСОБА_2 він не бачив. На уточнюючі питання свідок зазначив, що для купівлі квартири АДРЕСА_27 він надав сину грошові кошти у сумі 2 000,00 дол. США, грошові кошти зберігалися в нього на депозитному рахунку в КБ «Приватбанк»,вказує, що було декілька договорів, потім він переклав грошові кошти на один рахунок, стверджує, що це були рахунки в національній валюті, зазначив, що безпосередньо перед купівлею квартири він зняв грошові кошти у гривні та обміняв їх у касі банка на долари США, вказані грошові кошти передав сину у приміщенні, де знаходився нотаріус під час оформлення договору купівлі-продажу для розрахунку із продавцем.

Свідок повідомив, що в нього не збереглися примірники депозитних договорів та квитанції про отримання грошових коштів та здійснення валютно-обмінних операцій, також зазначив, що письмовий договір передачі грошових коштів сину між ними не укладався. Свідок уточнив, що не знає, чи брав його син грошові кошти в борг для придбання квартири, зі слів сина, при умові продажу мотоциклу грошових коштів якраз вистачало.

Свідок вказав, що він є фактичним власником квартири, так як квартиру АДРЕСА_28 було придбано за його кошти.

Допитаний судом свідок ОСОБА_24 пояснив, що він є другом ОСОБА_1, вони товаришують близько 15 років, із ОСОБА_2 свідок познайомився в серпні 2009 року, разом із своєю дружиною та сторонами спору вони їздили на відпочинок на море, факт поїздки з даною особою дуже здивував свідка, так як ще на весні 2009 року ОСОБА_1 їздив разом із свідком та іншою дівчиною на відпочинок на море.

ОСОБА_24 стверджував, що на час спільного відпочинку в серпні 2009 року між сторонами спору були вже серйозні стосунки, вони зустрічалися, жили в одній палатці. Свідок зазначив, що до того часу ОСОБА_1 не говорив йому про існування серйозних стосунків між ним та відповідачкою за первісним позовом. Свідок стверджував, що спочатку ОСОБА_1 винаймав кімнату в приватному секторі, час не пам'ятає, приблизно до 2009 року, свідок бував там декілька разів. Зі слів свідка, згодом ОСОБА_1 переїхав до багатоповерхівки на АДРЕСА_14 в м. Дніпропетровську, свідок був там один раз.

ОСОБА_24 зазначив, що обстановка на вказаній вище орендованій квартирі була аскетичною, свідок достовірно не зміг підтвердити чи спростувати факт проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_11 в той період часу, коли він відвідував позивача, восени 2009 року, також свідок не зміг відповісти на питання, чи були у вказаному вище приміщенні жіночі речі.

ОСОБА_24 свідчив, що на початку 2010 р. ОСОБА_1 прийняв рішення про переїзд до матері майбутньої дружини, до цього часу проживав на орендованій квартирі, свідок не зміг підтвердити чи проживав на вказаній квартирі ОСОБА_1 постійно чи епізодично. Зі слів свідка, ОСОБА_1 для придбання квартири продав належний йому мотоцикл, іншу частину грошових коштів надав батько позивача, свідок вказав, що сам грошових коштів на квартиру не давав, так як у позивача не було в цьому потреби. Свідок додав, що не знає, чи приймала участь ОСОБА_2 у придбанні квартири, ОСОБА_1 не вказував, для кого саме була придбана квартира.

Суд бере до уваги, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_24 не змогли достовірно вказати, чи проживала ОСОБА_2 разом зі своїм майбутнім чоловіком в орендованій квартирі АДРЕСА_22 з жовтня 2008 р. та яким був характер відносин сторін спору в той часовий період.

Суд враховує, що свідку ОСОБА_22 про особливості сімейного життя ОСОБА_1 відомо виключно зі слів його матері, проте, остання не була допитаною в судовому засіданні і з боку позивача та його представника не представлено доказів об'єктивної неможливості явки зазначено особи до суду з метою вирішення питання про її допит у якості свідка.

Суд критично сприймає пояснення позивача ОСОБА_1 та показання його батька ОСОБА_23 щодо одноосібного проживання позивача в орендованій квартирі АДРЕСА_29 , так як останні суперечать змісту пояснень інших свідків, які є узгодженими між собою та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Суд також враховує зміст пояснень свідка ОСОБА_23 щодо про придбання квартири АДРЕСА_30 за його власні кошти і фактичну належність вказаної квартири на праві власності останньому, що підтверджує наявність матеріального інтересу даного свідка до наслідків вирішення цивільного спору.

Суд також бере до уваги наявність протиріч між поясненнями ОСОБА_1 та свідченнями ОСОБА_23 в частині часового проміжку проживання позивача на орендованій квартирі, так як зі слів свідка його син почав проживати на орендованій квартирі АДРЕСА_31 не пізніше чим в 2003 році, свідок добре пам'ятає ці обставини і бував у сина не рідше, чим два рази на тиждень, тоді як сам позивач вказує, що почав проживати на орендованій квартирі з осені 2008 року.

При цьому, суд критично оціную пояснення ОСОБА_1 щодо його необізнаності з приводу конкретного місця проживання його майбутньої дружини в період часу з літа 2009 року по лютий 2010 року, тобто в період їхніх тісних стосунків до початку спільного проживання сторін спору у матері відповідачки, а також відхиляє доводи позивача щодо можливого проживання відповідачки за місцем її реєстрації і знаходження її особистих речей в тому житловому приміщенні, так як відповідні твердження спростовуються даними довідки Голови ЖБК № 343 від 12 жовтня 2014 року щодо непроживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації в період часу з 01.08.2008 року по 01.02.2010 р.

За положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно приписів ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В силу роз'яснень п. 20 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, при встановленні факту спільного проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу вважається, що майно, набуте в період такого проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, тобто діє відповідна презумпція щодо набуття такого майна у спільну власність, спростування якої проводиться заінтересованою особою за допомогою належних та допустимих доказів.

Оскільки судом достовірно встановлено, що сторони спору проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, всі речі, набуті під час такого проживання належать останнім на праві спільної сумісної власності, якщо інше не буде доведеним в передбаченому законом порядку.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_32 була придбана в період спільного проживання сторін спору однією сім'єю без реєстрації шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору від 17 грудня 2009 року за 210 000 грн., згідно п. 2 договору грошові кошти були отриманими продавцем у національній валюті до дати підписання договору. До матеріалів справи не представлено доказів того, що грошові кошти передавалися в іноземній валюті чи в іншій сумі, ніж визначено в договорі, сторони не заперечували, що вказаний договорів не визнавався недійсним чи удаваним в цій частині.

Як слідує із наданих ОСОБА_1 пояснень для придбання квартири АДРЕСА_12 у нього було власних коштів близько 10 000,00 грн., необхідну частину грошових коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_33, подарував його батько, батьком також було додатково надано невелику частину грошових коштів, скільки не пам'ятає, проте стверджує, що міг повернути ці кошти без проблем, а іншу частину грошових коштів було отримано ним від продажу мотоциклу, який відчужено за три тисячі доларів США на підставі довіреності. ОСОБА_1 підтвердив, що інший грошових коштів не займав, а вказаної вище суми було достатньо для придбання квартири.

Для підтвердження факту продажу квартири АДРЕСА_34 до суду було надано довіку приватного нотаріуса ОСОБА_25 від 18.11.2014 року без номеру, про те, що відчуження вказаної квартири здійснено на підставі нотаріально посвідченого договору від 17.09.2009 року, ціна продажу - 15 880 грн.

Згідно свідчень ОСОБА_23 квартира АДРЕСА_30 була придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_26, також він надав сину грошові кошти у сумі 2 000 доларів США, які були зняті ним із депозитного рахунку в національній валюті в КБ «Приватбанк» і валютно-обмінна операції здійснена в касі даного банку в день зняття грошових коштів. Інша частина грошових коштів для придбання квартири була отримана сином від продажу мотоциклу.

Суд бере до уваги, що вказана позивачем та свідком сума, яка, з їх слів, затрачена на придбання квартири АДРЕСА_7, в перерахунку на національну валюту є в декілька разів меншою від вартості квартири, що визначена в п. 4 нотаріально посвідченого договору від 17 грудня 2009 року. При цьому, суд критично оцінює доводи позивача та свідка щодо передачі грошових коштів продавцю квартири в доларах США, так як згідно п. 4 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 17 грудня 2009 р. розрахунок за квартиру проводився в національній валюті і цей договір не дійсним чи удаваним в цій частині не визнавався, також не представлено інших доказів передачі грошових коштів продавцю квартири в іноземній валюті.

Також судом враховується, що матеріали справи не містять доказів наявності у позивача мотоциклу, його подальшого відчуження та виконання дій щодо зняття з обліку транспортного засобу згідно вимог п. 43 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (в редакції чинній на 19.06.2009 року). Судом додатково звернено увагу на пояснення ОСОБА_1 щодо неможливості надання до суду оригіналу чи копії довіреності про передачу покупцю мотоцикла і відсутність розписок про передачу грошових коштів від покупця до продавця.

Суд критично оцінює доводи свідка ОСОБА_23 про передачу сину грошових коштів у сумі 2 000 доларів США, так як факт існування депозитного рахунку, зняття грошових коштів з нього та здійснення валютно-обмінних операцій не підтверджено належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи достовірно підтверджені обставини щодо факту проживання сторін спору у фактичних шлюбних відносинах в період часу з жовтня 2008 року по дату реєстрації шлюбу, по вересень 2010 року, та придбання квартири АДРЕСА_35 під час такого проживання , суд приходить до висновку, що вказана квартира була спільною сумісною власністю сторін спору, а ОСОБА_1 не доведено факту її придбання за особисті кошти.

При цьому, суд вважає, що доводи ОСОБА_2 щодо придбання квартири за спільні грошові кошти підтверджується долученими до матеріалів справи довідками про розмір її заробітної плати за відповідний період часу, копією трудової книжки відповідача та копією депозитного договору від 05 січня 2009 року, укладеного між нею та ТОВ «Український промисловий банк». Вказані докази в своїй сукупності підтверджують наявність у ОСОБА_2 постійного заробітку та заощаджень, необхідних для прийняття участі придбанні квартири АДРЕСА_36.

Висновок про те, що квартира АДРЕСА_30 належала сторонам спору на праві спільної сумісної власності підтверджується також тим, що після придбання квартири ОСОБА_2 здійснювала відповідні повноваження власника і від свого імені укладала договори оренди квартири та договори щодо встановлення та технічного обслуговування спеціальних пристроїв в даному житловому приміщенні. При цьому сторонами спору визнано, що вчиняючи відповідні дії, ОСОБА_2 діяла без будь-якого письмового доручення чи довіреності від ОСОБА_1

На підтвердження вказаних вище обставин до матеріалів справи долучено копії договорів оренди квартири від 03 липня 2010 року та від 26 березня 2010 року, копію договору на виконання робіт від 29.06.2010 року та копію договору на виконання послуг від 29.06.2010 року, що укладені між відповідачкою та ТОВ «ТДЦ «Цифрал-Сервіс Дніпропетровськ».

Той факт, що ОСОБА_2 сприймала себе повноцінним співвласником квартири від дати її придбання підтверджується також тим, що її матір'ю надавалися грошові кошти на проведення ремонту в даній квартирі, факт передачі грошових коштів від матері відповідача для проведення ремонту квартири було визнано позивачем під час надання пояснень в судовому засіданні.

Оскільки квартира АДРЕСА_32 була придбана в період спільного проживання сторін спору без реєстрації шлюбу та була їх спільною сумісною власністю, то грошові кошти, отримані від її реалізації, були також спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2.

Враховуючи той факт, що сторонами спору визнається, що квартира АДРЕСА_18 була придбано в період шлюбу частково за грошові кошти сімейного бюджету і в більшій частині за грошові кошти, що отримані від продажу квартири АДРЕСА_20, суд вважає за необхідне визнати квартиру АДРЕСА_37 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та визначити за кожним рівні частки в спільній власності на підставі приписів ч. 1 ст. 70 СК України.

Враховуючи засади рівності часток співвласників та факт придбання автомобіля НОМЕР_2, 2004 р.в., під час перебування сторін спору у шлюбі, беручи до уваги доводи ОСОБА_2 про неможливість сплати компенсації розміру частки відповідача через відсутність грошових коштів, суд вважає за можливе визначити ідеальні частки в спільному майні без проведення його поділу, що відповідає роз'ясненням абз. 3 п. 25 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 11.09.2010 р. під актовим записом №357.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 жовтня 2008 року по 11 вересня 2010 року.

Встановити факт придбання квартири АДРЕСА_38 в період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без шлюбу.

Встановити факт належності на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_38 та грошових коштів, отриманих від її продажу, в розмірі 167 350,00 грн.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_37

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна право власності на ? частку квартири АДРЕСА_39.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна право власності на ? частку квартири АДРЕСА_39.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна право власності на ? частку транспортного засобу - автомобіля «Daewoo Lanos», тип легковий седан -В, 2004 р.в., р/н НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна право власності на ? частку транспортного засобу - автомобіля «Daewoo Lanos», тип легковий седан -В, 2004 р.в., р/н НОМЕР_3.

Повернуту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 (ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_4, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 сплачені грошові кошти та внесені ним на депозитний рахунок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (р/р 6709, МФО 805012, код ЄДРПОУ 26 23 97 38, Банк одержувача - ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, код одержувача - 26239738) в сумі 3 015,50 грн. (три тисячі п'ятнадцять грн. п'ятдесят копійок) відповідно до квитанції №11641.17.1 від 04.12.2014 р.

Стягнути зі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 685,00 грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї