АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/475/15 Головуючий в І інстанції: Кузьміна О.І.
Категорія 5 Доповідач: Стародубець М.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 19 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Пузанової Л.В.,
Ігнатенко П.Я.
при секретарі:Предместніковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що на підставі торгового біржового контракту від 23 липня 1997 року вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, в якій на теперішній час зареєстровані та проживають вона разом з чоловіком, їх дочка й онука.

25 липня 2008 року вона уклала договір купівлі-продажу вищевказаної квартири з ОСОБА_6, за умовами якого сторони домовилися, що продаж нерухомого майна вчинюється за 271 115 грн., з яких 45 053 грн. отримані продавцем до підписання угоди, а решта 226 061,12 грн. будуть сплачені покупцем протягом одного банківського дня з моменту її підписання.

Однак фактично договір купівлі-продажу укладений між нею та відповідачем не був, оскільки в подальшому останній повного розрахунку за спірну квартиру не здійснив і повідомив її про те, що він не буде реєструвати своє право власності на це нерухоме майно, вона з родиною по сьогодні продовжує проживати у вказаному житловому приміщенні.

В червні 2014 року голова ОСББ будинку АДРЕСА_1 повідомила її про те, що до неї проходив невідомий чоловік, який сказав, що квартира НОМЕР_1 передана йому у власність ОСОБА_6 за борги, і просив посприяти виселенню мешканців з цього приміщення, що, на її думку, свідчить про те, що відповідач не визнає її право власності на вказане нерухоме майно.

З огляду на викладене просила суд визнати за неї право власності на квартиру АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст.392 ЦК України.

Рішенням 26 грудня 2014 року суд у задоволенні позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на те, що суд першої інстанції розглянув справу поверхово, з неповним з'ясуванням обставин і неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити пред'явлений нею позов.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню е підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на підставі торгового біржового контракту набула право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

25 липня 2008 року сторони по справі уклали між собою договір купівлі-продажу, предметом якого є вищезазначене нерухоме майно.

Відповідно до умов п.2.1 зазначеного правочину продаж квартири за домовленістю сторін вчинюється за 271 115 грн., з яких 45 053,88 грн. сплачені ОСОБА_6 до підписання угоди, а решту 226 061,12 грн. останній зобов'язався передати продавцю протягом одного банківського дня з моменту її підписання.

За приписами ч.1 ст.15, ст.392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що такий спосіб захисту права власності виникає виключно у випадках, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що право власності позивачки на спірне нерухоме майно припинилося на підставі укладеного між сторонами по справі договору купівлі-продажу, який є чинним, належних і допустимих доказів порушення відповідачем її законних прав ОСОБА_5 не надано, а тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна заява з вказаних у ній підстав задоволенню не підлягає.

При цьому місцевий суд правомірно не прийняв до уваги посилання позивача на невиконання ОСОБА_6 умов договору, оскільки сама по собі ця обставина не свідчить про відсутність переходу права власності за угодою, яка на теперішній час є дійсною, а лише може бути підставою для визнання правочину недійсним або його розірвання.

Місцевий суд з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані ними докази, яким дав правильну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність постановленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржене рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст.303,307-308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: