АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 683/2063/14-ц
Провадження № 22-ц/792/80/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарі: Дорощук О.М.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и л а :
У липні 2014 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з 2.07.1986 року працювала військовому шпиталі м. Старокостянтинів. 27.07.2014 року керівник військової частини НОМЕР_1 оголосив позивачу наказ про звільнення з роботи. Трудову книжку та копію наказу ОСОБА_3 не отримала. Вважає звільнення безпідставним та вчиненим з особистих мотивів.

У зв`язку з цим, позивач просила суд визнати незаконним розірвання трудового договору, поновити його на роботі, стягнути на його користь середньомісячний заробіток за термін з 27.06.2014 року по день поновлення на роботі, стягнути з відповідача 5001 грн. моральної шкоди.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2014 року № 101 в частині звільнення ОСОБА_3 та поновлено її на роботі на посаді

медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету в/ч НОМЕР_1 поліклініки із залишенням за нею права на невикористану щорічну відпустку.

Стягнуто на з в/ч НОМЕР_1 2461 грн. 90 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1000 грн. моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням, військова частина НОМЕР_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Сагайдак І.М. Категорія:53,54,55

Доповідач: Купельський А.В.

Вважає, що рішення є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що суд не звернув увагу, що ОСОБА_5 відмовилась знайомитись із наказом про переведення, про що є складений акт від 6.12.2013 року.

Апелянт зазначає, що суд не прийняв до уваги, що позивач не підписалась про ознайомлення графіку роботи, також у позовній заяві від 11.12.2013 року та в судовому засіданні вказала, що на таку зміну умов праці не погоджується та просила залишити їй 1,0 ставки.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом із підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір, відповідно до ст. 32 КЗпП України, припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Встановивши при розгляді справи про поновлення на роботі особи, звільненої за п. 3 чи п. 4 ст. 40 КЗпП, що підставою розірвання трудового договору стала відмова працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, викликаною змінами в організації виробництва і праці, і працівник не згоден працювати в нових умовах, суд, відповідно до п. 4 ст. 10 постанови Пленум Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", вправі зі своєї ініціативи змінити формулювання причин звільнення на п. 6 ст. 36 КЗпП.
При винесення рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, відповідно до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці», п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника, обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 2 липня 1986 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу у військову частину НОМЕР_2 м. Старокостянтинів на посаду медичної сестри. 12 жовтня 1992 року її переведено на посаду медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету військової частини НОМЕР_2 , яка з 01 грудня 1997 року перейменована на військову частину НОМЕР_1 (а. с. 3-4).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (військового госпіталю на 100 ліжок) № 255 від 30 листопада 2013 року у зв`язку із проведенням організаційних заходів у Збройних Силах України, введеними в дію директивою Міністра оборони України від 01 липня 2013 року №Д-322/02, введенням штату №27/175 - поліклініка з денним стаціонаром, ОСОБА_3 , медичну сестру фізіотерапевтичного кабінету військового госпіталю (на 100 ліжок) з 01 грудня 2013 року переведено постійно на 0,25 ставки вакантної посади медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету поліклініки (з денним стаціонаром) з посадовим окладом 368,5 грн. на місяць за вищою кваліфікаційною категорією з робочим днем 01 год. 56 хв. (а. с. 12, 58).
Таке переведення ОСОБА_3 на 0,25 ставки вакантної посади медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету поліклініки (з денним стаціонаром) є переведенням на роботу на інше підприємство у зв`язку із переформуванням в/ч НОМЕР_1 військового госпіталю (на 100 ліжок) у нову в/ч НОМЕР_1 - поліклініку (з денним стаціонаром), що утримується за новим штатом, й було проведено за згодою позивачки на підставі поданої нею на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 особистої заяви від 30 листопада 2013 року (а. с. 97), у якій вона просила перевести її постійно на повну ставку посади медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету поліклініки в/ч НОМЕР_1 з 01 грудня 2013 року з вищою кваліфікаційною категорією.
З 1 грудня 2013 року по 27 червня 2014 року включно ОСОБА_3 виходила на роботу на новому місці, виконувала свої обов`язки у змінених умовах режиму роботи та оплати праці, отримувала заробітну плату за 0,25 ставки посади медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету поліклініки (з денним стаціонаром), що підтверджується графіками чергувань по поліклініці за січень-червень 2014 року (а. с. 61, 92, 140-145); журналом обліку робочого часу працівників фізіотерапевтичного кабінету в/ч НОМЕР_1 (а. с. 98 - 116); табелями обліку використання робочого часу за грудень 2013 року - червень 2014 року (а. с. 147-161).
Заяву про відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці ОСОБА_3 на ім`я командира військової частини не подавала.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №101 від 27 червня 2014 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи з посади медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету в/ч НОМЕР_1 - поліклініки (з денним стаціонаром) на підставі п.6 ст.36 КЗпП України через відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (а. с. 59).
Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що у відповідача не було підстав для звільнення ОСОБА_3 з роботи, оскільки переведена на вакантну посаду медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету поліклініки (з денним стаціонаром), з 01 грудня 2013 року по 27 червня 2014 року включно виходила на роботу на новому місці, виконувала свої обов`язки у змінених умовах режиму роботи та оплати праці, отримувала заробітну плату й жодним чином не відмовлялась від продовження роботи.
З таким висновком не погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Сторонам було роз`яснено вимоги ст. ст. 10, 57 ЦПК України щодо надання додаткових доказів. Між тим, сторони зазначили, що прийняття рішення можливо при наявних доказах.

Апелянт посилається як на підставу своїх заперечень на те, що позивач відмовлялась працювати при нових істотних умовах праці.
Однак беззаперечних доказів в підтвердження цього відповідач до суду не надав. Заяви ОСОБА_3 на ім`я командира частини про відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, викликаних змінами в організації виробництва і праці, і що вона не згодна працювати в нових умовах, відповідачем до суду надано не було.
Не знайдені такі докази і судом.
Не наведені такі докази і в апеляційній скарзі.
Посилання апелянта, що суд не звернув увагу, що ОСОБА_3 відмовилась знайомитись із наказом про переведення, про що є складений акт від 6.12.2013 року не може бути підставою для скасування рішення суду. Зазначене не підтверджує відмови від продовження роботи.

Продовження виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_3 після видачі наказу про переведення спростовує заяву апелянта, що відмова позивача підписувати графік роботи, твердження у позовній заяві від 11.12.2013 року та в судовому засіданні про неправомірність переведення, свідчить про її відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Зазначені твердження апелянта суперечать вимогам ст. ст. 32, 36 КЗпП України.
Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилити.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/
Судді:/підписи/
З оригіналом згідно:
суддя апеляційного суду А.В. Купельський