АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015 м. Дніпропетровськ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання частково недійсним висновку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в які просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2014 року та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права / а. с. 57-64 /.

Зазначеним рішенням суду від 16.10.2014 року ОСОБА_2 відмовлено в його позовних вимогах про визнання частково недійсним висновку медико-соціальної еспертизи та відшкодування моральної шкоди / а. с. 53-55 /.

Судом першої інстанції встановлено, що Першотравенським міським судом Дніпропетровської області розглянуто по суті справу за позовом ОСОБА_2 до Першотравенського МЖКП про визнання звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди і 16.08.2011 року ухвалено рішення, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог /а. с. 21-30/.

Однією з підстав для відмови ОСОБА_2 у задоволенні вказаного позову став висновок медико-соціальної експертизи № 40 від 12.04.2011 року, яка була проведена ОМСЕК № 5 КЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ГУ охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації, що був складений на виконання ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19.11.2010 року в межах розгляду вказаної цивільної справи /а. с. 17-20/.

Так, відповідно до п. п. 2,3,4 зазначеного висновку, питання протипоказання ОСОБА_2 за станом здоров'я на момент його звільнення 02.08.2010 року виконання трудових обов'язків на посаді начальника дільниці «Водопровідних та каналізаційних мереж» Першотравенського МЖКП згідно з його посадовою інструкцією компетенції медико-соціальної експертизи - не підлягає. Це питання входить до компетенції роботодавця та регламентується ЗУ «Про охорону праці» та наказом МОЗ України від 21.05.2007 року №243 «Про порядок проведення медичних оглядів робітників певних категорій».

Аналіз та оцінка шкідливих виробничих факторів, зазначених посадовою інструкцією начальника дільниці «Водопровідних та каналізаційних мереж» Першотравенського МЖКП, компетенції медико-соціальних експертиз не підлягає.

Можливість виконання ОСОБА_2 за станом здоров'я трудових обов'язків на посаді начальника дільниці «Водопровідних та каналізаційних мереж» Першотравенського МЖКП згідно з його посадовою інструкцією також не є компетенцією медико-соціальних експертиз /а. с. 17-20/.

Крім того, в п.1 даного висновку зазначено, що зміст висновку Павлоградської міжрайонної МСЕК згідно з довідкою серії 10ААА №003151 від 04.02.2010 року про характер та умови праці ОСОБА_2 - працепристосування розкрито у п. 2.2 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України від 07.04.2004 року № 183, положення якого були розкриті у судовому рішенні від 16.08.2011 року.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що спірний експертний висновок був складений відповідачем 12.04.2011 року в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Першотравенського МЖКП про визнання звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

На думку суду першої інстанції, у разі, якщо та чи інша сторона по справі вважає, що висновок експерта не є повним, вона може заявити суду клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи, однак, таким процесуальним правом, при розгляді цивільної справи про поновлення на роботі, ОСОБА_2 не скористався.

Спірному висновку судом першої інстанції була надана оцінка в судовому рішенні від 16.08.2011 року, в межах якої і була проведена зазначена експертиза.

Судове рішення від 16.08.2011 року набрало законної сили та є чинним.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, в силу ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 10,11,27,46,57,58,60,61,150,212,213,215 ЦПК України, - немає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями представника позивача.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 немає, оскільки оспорюваний висновок медико-соціальної експертизи № 40 від 12.04.2011 року, в силу ст. ст. 57-58 ЦПК України, є доказом по іншій цивільній справі № 2-117/11 за позовом ОСОБА_2 до Першотравенського МЖКП про визнання звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Спірний експертний висновок було зроблено на підставі ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19.11.2010 року про проведення медико-соціальної експертизи / а. с. 17-20 /, а тому цей висновок медико-соціальної експертизи, в разі незгоди з ним когось із сторін та наявності для цього підстав передбачених законом, міг бути не прийнятий судом та спростований, як доказ, шляхом проведення додаткової, повторної чи комплексної експертизи (ст. ст.147-150 ЦПК України), а не шляхом звернення до суду з окремим позовом про спростування висновків експертизи чи визнання їх недійсними.

Отже, позивачем ОСОБА_2 вибрано неправильний спосіб захисту його прав та інтересів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: