АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - представників навчального закладу «Чернівецький транспортний коледж»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспортний коледж» про визнання звільнення незаконним, зобов'язання поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої за довіреністю діє ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 5 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача Державного вищого навчального закладу Чернівецький транспортний коледж» про визнання звільнення незаконним та зобов'язання поновлення на посаді і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Посилалася на те, що вона була прийняти на роботу на посаду бухгалтера з 17 лютого 2014 року по 16 березня 2014 року, відповідно до наказу за № 06/ОС від 17 лютого 2014 року. В подальшому випробувальний строк було продовжено до 17 квітня 2014 року, відповідно до наказу за №35/В від 17 березня 2014 року. Надалі знову було продовжено випробувальний термін до 16 травня 2014 року, відповідно до наказу за №49/В від 15 квітня 2014 року.

____________________________________________________________________________________________

№ 22-ц/794/190/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Чебан В.М.

категорія 53/54 Доповідач Галичанський А.Д.

З моменту влаштування на роботу на посаду бухгалтера, позивачці була надана посадова інструкція, відповідно до якої вона повинна була друкувати платіжні документи (платіжки), розносити Журнали - ордери № 2, 3, 3а, 3 б, 14, 5/1, проводити звірку по оплаті за навчання з студентами, нараховувати стипендію, тощо.

Зазначала, що за час роботи їй було важко виконувати свої посадові обов'язки, оскільки ряд операцій які позивачка повинна була виконувати, потребували наявності у її розпорядженні первинних документів, зокрема наказів, банківських виписок, оборотних відомостей, де зазначено сальдо попереднього періоду, інша інформація, однак її колеги не надавали їй вищевказаних документів, або надавали їх частково, чим унеможливлювали належне виконання її посадових обов'язків.

Вказувала, що у неї на вихованні є малолітня донька, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з хворобою якої вона перебувала на лікарняному в період з 06.05.2014 року по 15.05.2014 року. У зв'язку з довготривалим лікуванням доньки лікарняний був продовжений до 31.05.2014 року. Крім того, в цей період захворіла вона сама, про що був виданий лікарняний лист серія АГМ № 356206 від 20.05.2014 року.

Однак, 31 травня 2014 року нею через засоби поштового зв'язку був отриманий лист № б/н від 27.05.2014 року, зі змісту якого вбачалося, що вона була звільнена відповідно до ст.28 КЗпП України з 16 травня 2014 року та що з нею здійснено розрахунок.

10 червня 2014 року на її звернення нею отримано трудову книжку, а 19 червня 2014 року отримано наказ про звільнення за №22/ОС від 16.05.2014 року.

Вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки воно відбулося з порушенням норм чинного трудового законодавства.

Зазначала, що незаконність наказу про звільнення з посади бухгалтера та неправомірність дій відповідача, призвели до її душевних переживань, погіршення її самопочуття, зниження авторитету в очах колег, рідних та друзів, а запис у трудовій книжці позбавив її права працевлаштуватися за фахом. У зв'язку з цим їй заподіяно моральну шкоду. Спричинену їй моральну шкоду позивачка оцінила в 5000 грн.

Просила наказ за № 22/ОС від 16.05.2014 року про звільнення її з роботи визнати незаконним та скасувати його, поновити на її роботі на посаду бухгалтера Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспортний коледж» та стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 17.05.2014 року по 29.09.2014 рік в сумі 6169 грн. 30 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 5 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспортний коледж» про визнання звільнення незаконним, зобов'язання поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вищезазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі поданої заяви наказом за № 06/ОС від 17 лютого 2014 року Чернівецького транспортного коледжу ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду бухгалтера на час перебування у декретній відпустці основного бухгалтера з випробувальним терміном один місяць з 17.02.2014 року. Відповідно до наказу за № 35/В від 17 березня 2014 року Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспортний коледж» ОСОБА_2 був продовжений випробувальний термін з 17.03.2014 року по 16.04.2014 року. Згідно наказу за № 49/В від 15 квітня 2014 року Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспортний коледж» позивачу був продовжений випробувальний термін з 17.04.2014 року по 16.05.2014 року.

З вищевказаними наказами позивач ознайомлена.

Наказом № 22/ОС від 16.05.2014 року Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспортний коледж» ОСОБА_2 звільнено з посади бухгалтера відповідно до ст.28 КЗпП України, як таку, що не витримала випробування з 16.05.2014 року.

Встановлено, що посада на яку прийнята позивач в Державний вищий навчальний заклад «Чернівецький транспортний коледж» належить до категорії посад при прийнятті на яку міг бути встановлений трьохмісячний випробувальний термін.

Загальний термін випробовування ОСОБА_2, зазначений у наказах, не перевищив трьох місяців.

Судом встановлено, що позивач не заперечувала проти видання керівником навчального закладу наказів про продовження її випробувального терміну, а саме з 17.03.2014 року по 16.04.2014 року та з 17.04.2014 року по 16.05.2014 року та ознайомлювалася з ними під розпис. Під час виконання обов'язків бухгалтера на підприємстві відповідача позивакою неодноразово було написано пояснювальні записки з приводу неналежного виконання нею посадових обов'язків.

Щодо неналежної поведінки позивачки на робочому місці та неякісного непрофесійного виконання нею посадових обов'язків - на ім'я директора Чернівецького транспортного коледжу працівниками коледжу неодноразово було написано низку доповідних записок протягом березня - квітня 2014 року.

Вищезазначені обставини, встановлені судом першої інстанції повно, на підставі належних та допустимих доказів, яким дана правильна юридична оцінка і до спірних правовідносин застосовані норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги є суперечливими, зокрема, у викладі обставин апелянт зазначає, що позивака була прийнята на посаду бухгалтера з 17 лютого 2014 року з випробовувальним строком, який було продовжено двічі - 17 березня і 15 квітня 2014 року.

В подальшому наголошується, що в порушення вимог ст.26 КЗпП України в цілому ряді наказів відповідача умова про випробовування не застережена в жодному з них.

Та обставина, що позивачка прийнята на посаду бухгалтера з випробувальним терміном з 17 лютого по 16 травня 2014 року та умова про випробовування застерігалася у наказах підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_2, її заяві про прийняття на роботу та наказами (а.с.13,17,41-44).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги ст.ст.36, 39-1 КЗпП України при вирішенні даного спору є безпідставними, оскільки спірні правовідносини з випробуванням при прийнятті на роботу регулюються ст.ст.26-28 КЗпП України.

Посилання на те, що спірний правовий договір є безстроковим і що незаконно здійснено звільнення з ініціативи власника та у період тимчасової непрацедтаності є помилковими, виходячи з наступного.

Позивачка була прийнята на роботу на 1 місяць з 17 лютого 2014 року, 17 березня та 15 квітня 2014 року цей строк продовжувався по 16 травня 2014 року згідно відповідних наказів № 35-В та № 49-В, з якими ОСОБА_2 ознайомлена письмово і їх не оскаржувала. Таким чином, загальний строк випробовування не перевищив трьох місяців, як це встановлено ч.1 ст.27 КЗпП України, а тому трудовий договір не можна вважати продовженим на невизначений строк.

Правила про недопустимість звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП України стосуються як передбачених ст.ст.40,41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч.1 ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Тобто при випробовуванні працівник вважається прийнятим на роботу, але з умовою, що укладений з ним трудовий договір буде розірвано, якщо він не витримає випробування. Тому розірвання відповідно до ст.28 КЗпП України трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу та даючи згоду на випробування фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Таким чином, звільнення працівника під час терміну випробування не можна вважати таким, що проводиться лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

За таких обставин, відсутні підстави для поновлення ОСОБА_2 на роботі і як наслідок не підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу і моральна шкода.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої за довіреністю діє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 5 грудня 2014 року залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно