АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/368/15 Справа № 175/2022/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

при секретарі: Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Дніпропетровського відділу реєстраційної екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції № 2 про визначення порядку користування автомобілем та про зобов'язання вчинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про переведення прав та обов'язків співвласника - боржника, з проведенням відповідного перерахунку, -

ВСТАНОВИЛА :

12 січня 2015 року апеляційним судом Дніпропетровської області по вищевказаній справі ухвалено рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Дніпропетровського відділу реєстраційної екзаменаційної роботи державної автомобільної інспекції № 2 про визначення порядку користування автомобілем та про зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про переведення прав та обов'язків співвласника - боржника, з проведенням відповідного перерахунку - задоволено.

Переведено на ОСОБА_2 права і обов'язкиспіввласника-боржника ОСОБА_3 на 1/2 частку спільної часткової власності на автомобіль «ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, технічний НОМЕР_2.

Зобов'язано Амур-Нижньодніпровський ВДВС ДМУЮ зробити перерахунок боргу ОСОБА_3 по виконанню двох виконавчих листів за однаковим номером № 2-6091/2011 від 16.01.2012 року, виданих Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на доньку та сплат на її утримання, заборгованість по яким станом на 01.07.2014 року складала 30994,21 грн., зменшивши цей борг на суму вартості 1/2 частки автомобіля, тобто на 20000 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, технічний НОМЕР_2.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку у спільній власності на автомобіль ВАЗ 21144», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, технічний НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

12 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. при розгляді справи в суді першої інстанції та 1600 грн. в апеляційній інстанції, а також судовий збір сплачений нею в суді першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вважає за необхідне заяву задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи

Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи положення вказаних норм закону, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на сплату судового збору в апеляційній інстанції в розмірі 243,60 грн., які документально підтверджені (а.с. 93, 104), а вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення сплаченого в суді першої інстанції судового збору не підлягають задоволенню за відсутністю належних доказів про сплату таких витрат.

Не підлягає також задоволенню заява ОСОБА_2 в частині стягнення витрат на правову допомогу з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Проте в матеріалах справи відсутні докази про кількість годин, які затрачено для надання правової допомоги по справі, розрахунокскладу і розміру цих витрат, в укладеному між ОСОБА_2 і адвокатом ОСОБА_4 договорі про надання правової допомогивід 29.10.2014 року суми гонорару не оговорювалися, а доказ сплати витрат на правову допомогу в розмірі 1600 грн. в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подала лише після ухвалення апеляційним судом рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 220, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн..

В задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. в суді першої інстанції та витрат на правову допомогу в розмірі 1600 грн. в суді апеляційної інстанції відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:

Судді: