Провадження № 2/537/823/2015
Справа № 537/2366/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2015 року Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Фадєєвої С.О., при секретарі Герасименко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, де просила суд винести рішення, яким визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1, а саме, що їй, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному на момент приватизації належала 1/3 частка квартири АДРЕСА_1. Також просила визнати за нею право власності на 1/3 частку вказаної квартири в порядку спадкування після померлого31.07.2012 року ОСОБА_3

В обґрунтування позову вказала, що у 2004 році нею, її чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 була приватизована квартира АДРЕСА_1. Частки у спільній сумісній власності не визначалися. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3, після його смерті відкрилася спадщина і вона звернулася у встановлений законом строк до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право власності в порядку спадкування, ОСОБА_4 відмовився від спадщини на її користь. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва у зв»язку з відсутністю його реєстрації у встановленому порядку. Вона та її син зареєстрували свої частки у праві спільної власності, а чоловік ОСОБА_3 не встиг. Оскільки не визначена частка померлого у спільній сумісній власності, а свідоцтво про право власності на житло не пройшло державної реєстрації, вона позбавлена права оформити право власності на належну їй після смерті чоловіка спадщину.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не з»явилася, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, остання надала суду заяву, де позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення та просить справу розглянути у її відсутність.

Відповідач виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області до судового засідання свого представника не направив, надав суду заяву про слухання справи без участі представника виконкому, при винесенні рішення покладались на розсуд суду.

Треті особи Друга Кременчуцька державна нотаріальна контора та реєстраційна служба Кременчуцького МУЮ до судового засідання своїх представників не направили, надали суду заяви про слухання справи без участі представників.

Третя особа ОСОБА_4 до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, у 2004 році ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 була приватизована квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.11.2004 року, виданим управлінням ЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 09.11.2004 року № 13557/2. Вказаним особам на момент приватизації квартира належала на праві спільної сумісної власності, частки власників виділені не були. Також, як встановлено судом, свідоцтво на право власності на житло від 09.11.2004 року не містить відмітки про реєстрацію, тобто право власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не було зареєстроване у встановленому законом порядку на момент приватизації.

Свідоцтвом про смерть підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно листа Другої кременчуцької державної нотаріальної контори від 03.06.2015 року № 749/01-16 після померлого ОСОБА_3 відкрилася спадщина та заведена спадкова справа. Позивач ОСОБА_1, яка, як дружина померлого, є спадкоємцем першої черги, у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, третя особа ОСОБА_4 10.01.2013 року подав заяву про відмову від спадщини. Інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Інформація про наявність заповітів, складаних ОСОБА_3 за життя відсутня, що підтверджено інформаційною довідкою із Спадкового реєстру.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.05.2015 року, ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відмовленою. Підставою відмови вказано відсутність державної реєстрації права власності за померлим ОСОБА_3

Витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 у встановленому законом порядку зареєстрували своє право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Законодавець під правом власності розуміє право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст..316 ЦК). Статтею 345 ЦК визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст.368 цього Кодексу спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

В силу ст. 369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі ст. 370 ЦК співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визначення часток співвласників без виділення цих часток у натурі є обов'язковою умовою для вирішення питань про визначення порядку користування, виділ або поділ спірної нерухомості.

Вимогами п.224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», передбачено, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого на момент приватизації у спільному майні.

Таким чином, судом встановлено відсутність можливості оформлення права на спадщину позивачкою у державній нотаріальній конторі.

Отже, відповідно до вимог законодавства, позивач вправі вимагати визначити належної йому частки у праві спільної сумісної власності.

Оскільки законодавчо закріплений принцип рівності часток співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю, законом або рішенням суду, слід задовольнити вимоги позивача щодо визначення часток у спільній сумісній власності та визнати за кожним - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на момент приватизації право на 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно ст.ст.1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1220 ЦПК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст..1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1258 цього Кодексу встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч.1 ст. 1268, ч.1,5 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна.

В силу ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За приписом ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав.

Відповідно п.5 до ст..8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, чинній на час проведення приватизації спірної квартири, передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Як встановлено судом померлий ОСОБА_3 за життя вчинив дії, які свідчать про намір отримати у власність нерухоме майно шляхом приватизації, оформив свідоцтво про право власності на житло, але не встиг його зареєструвати у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Також, ч. 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 8, 15, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.316, 328, 331, 345, 355, 368, 369, 370, 391, 392, 1216 1218, 1222. 1223, 1258, 1261, 1268, 1273, 1296 ЦК України, Законом «Про приватизацію державного житлового фонду, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визначити, що на момент приватизації квартири АДРЕСА_1, а саме, станом на 09.11.2004 року, ОСОБА_1 належала 1/3 частка квартири на праві спільної часткової власності, ОСОБА_3 належала 1/3 частка квартири на праві спільної часткової власності та ОСОБА_4 належала 1/3 частка квартири на праві спільної часткової власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.О.Фадєєва