АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Баранніка О.П., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", про стягнення грошових коштів, неустойки, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 листопада 2014 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення грошових коштів, неустойки, відшкодування моральної шкоди (а. с. 2-4).

В обґрунтування позовної вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 04 лютого 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD800. Предметом цього договору є прийняття відповідачем від позивача грошових коштів на депозитний рахунок за процентною ставкою, визначеною умовами договору під 17% річних. При підписанні договору позивачем було внесено на депозитний рахунок 12 000 гривень. Відповідно до умов договору позивач має право на повернення вкладу та дострокове його розірвання, в тому числі й після продовження строку дії договору. 14 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення повної суми вкладу 12 000 гривень та нарахованих за умовами банківського вкладу відсотків в готівковій формі єдино разовим платежем. Однак станом на дату подачі позову до суду відповідач не повернув суму вкладу та відсотки за користування, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 12 000 гривень у вигляді коштів за договором банківського вкладу "Стандарт" № SAMDNWFD800 та нарахованих відсотків, стягнути неустойку в розмірі 24,66 гривень, моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень та 500 гривень на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ, від 02 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення грошових коштів, неустойки, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Приватбанк" 04 лютого 2014 року був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD800 (вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 12 000,00 гривень (а. с. 15). Дія вказаного договору була пролонгована згідно з п. 6 вказаного договору.

ОСОБА_2 від 14 жовтня 2014 року звернувся на адресу відповідача з заявою про розірвання договору та повернення суми вкладу разом із нарахованими за ним відсотками (а. с. 18-19), яка була залишена без задоволення.

На підтвердження доводів про існування на час розгляду справи невиконаних грошових зобов'язань ПАТ КБ "Приватбанк" позивачем був наданий оригінал депозитного договору для огляду у судовому засіданні, згідно з яким між позивачем та відповідачем дійсно був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 04 лютого 2014 року.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду доказів наявності грошових коштів на депозитному рахунку відкритому на ім'я позивача в ПАТ КБ "Приватбанк" на підставі договору банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 04 лютого 2014 року на час звернення до суду та на час ухвалення даного рішення, а в частині відшкодування моральної шкоди враховуючи, що дані вимоги носять похідних характер від інших вимог, у задоволенні яких було відмовлено, суд відмовив у задоволенні позову в цілому.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Окрім того апеляційний суд зазначає, що, що діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК та міста Севастополя було припинено Постановою Правління Національного банку України № 260 від 06.05.2014 року "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя", у зв'язку з чим відповідач протягом місяця з дня набрання чинності цієї Постановою повинен забезпечити закриття відокремленого підрозділу, про що повідомити Національний банк України.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК і міста Севастополь також унеможливлювали нормативні акти Російської Федерації, зокрема рішення Банку Росії № РН-33/1 від 21.04.2014 року про припинення з 21.04.2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", Федеральний Закон№ 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя".

Внаслідок вищевказаних обставин відбулося придбання автономною некомерційною організацією "Фонд захисту вкладників" прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат, у тому числі клієнтам відокремленого підрозділу відповідача; фактична заміна відповідача за всіма його зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу банку на території АРК і міста Севастополя; арешт та передача в управління "Фонду захисту вкладників" всього майна ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на території АРК і міста Севастополя (нерухомості, транспорту, банкоматів, терміналів, готівкових грошових коштів, документації, у тому числі касових документів та укладених договорів); передання "Фонду захисту вкладників" прав виконавчих органів відповідача; виконання "Фондом захисту вкладників" зобов'язань ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" перед вкладниками за договорами Кримської філії банку за рахунок майна банку на території АРК і міста Севастополя. Викладені факти є загальновідомими та підтверджуються наданим відповідачем доказами та свідчать про те, що "Фонд захисту вкладників", поза волею банку, замінив ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за всіма зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу, на території АРК і міста Севастополя, у тому числі договорами депозитних вкладів, та виконує зобов'язання за рахунок майна відповідача на окупованій території.

Вищевказаним також спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про безпідставність відмови судом першої інстанції в стягненні суми вкладу з відповідача, оскільки дії відповідача не обґрунтовані нормами закону, з тих обставин, що згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

За таких обставин суд 1 інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки, в основному, зводяться лише до цитування, особистого тлумачення норм діючого законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/