Справа № 286/1510/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Смиковська Л. О.

з секретарем Деменчук О. Г.,

позивачаем ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та припинення реєстрації , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду і просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності та припинити його реєстрацію в належній квартирі, чим усунути перешкоди у користуванні квартирою. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власницею вище вказаної квартири. Дана квартира є кооперативною і тому після повної сплати внесків вона переходить до її власності. На даний час всі внески сплачені в повному обсязі і квартира є її власністю. На даний час у квартирі зареєстрований відповідач. Відповідач протягом останніх восьми років в квартирі не проживає, він поїхав на заробітки в Данію, де на даний час фактично і проживає. В квартирі відсутнє його майно, будь-які особисті речі. При останньому спілкуванні з приводу зняття з реєстрації він відмовився зробити це добровільно, так як не хоче приїжджати для цього. Крім того, він так само не надає їй довіреність для того, щоб вона могла виконати дію про припинення реєстрації без нього. Так само він відмовляється їй надати або вислати свій паспорт.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач - в судове засідання не зявився, однак надіслав лист у відповідності до якого просить справу розглянути без його участі та просить виписати його із квартири.

Суд заслухавши пояснення позивача, показання свідків та дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Овруцького житлово-будівельного кооперативу №1 (а.с.9) у відповідності до якої ОСОБА_1 член Овруцького житлово-будівельного кооперативу №1. Пайові внески за квартиру АДРЕСА_1 виплачені в повному обсязі 08.11.1990 року; ордером на житлове приміщення серії АЖ № 049718 від 31.01.1989 року (а.с. 3); технічним паспортом від 13.01.2015 року (а.с. 4-6).

У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Для вчинення такого викупу немає потреби укладати спеціальний договір. Інститут викупу вперше був запроваджений Законом СРСР "Про власність в СРСР", прийнятим 6 березня 1990 р. і введеним в дію з 1 липня 1990 р., а згодом закріплений у Законі України "Про власність" від 7 лютого 1991 р. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об'єкта.

В силу ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

У судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач був зареєстрований в АДРЕСА_1, як член сімї власника (син).

За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що вони являються сусідами позивача, відповідача по місцю проживання вони не бачили взагалі років два та знають, що уже років 8 він проживає в Данії. Його речей у квартирі позивача не має. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ніхто ніколи не чинив та не чинить.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність правдивостісті фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні.

Також суду не представлено доказів, що підтверджують право відповідача на збереження права на житло при його відсутності за місцем проживання понад рік.

Вищенаведене є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, оскільки право позивача як власника квартири щодо користування власним приміщенням на свій розсуд порушується, а тому підлягає відновленню шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні встановлено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відповідно є підставою для зняття з реєстрації, тому додатково зобовязувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби.

У звязку з чим в задоволенні позовних вимог, що стосуються припинення реєстрації ОСОБА_2 в належній позивачу квартирі слід відмовити за безпідставністю.

Позивачем сплачено судовий зір у сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.150 ЖК ст.ст. 317, 391, 405 ЦК України, та ст.ст.3, 10, 11, 60-61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Овруцький районний суд в апеляційний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до ст.217 ЦПК України, суд зазначає, що дане рішення є підставою для зняття з реєстрації.

Повний текст рішення підписано 16.06.2015 року.

Суддя: Л. О. Смиковська