УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 20 липня 2013 року він позичив ОСОБА_4 до 11 години 24 липня 2013 року 27 100 грн, та стверджував про домовленість з відповідачкою про те, що у разі неповернення боргу відповідач ОСОБА_4 повинна буде сплачувати неустойку в сумі 1 тис. грн на день.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 27 100 грн заборгованості за договором позики та 1 тис. грн неустойки. При цьому позивач надав розписку та вважав, що між сторонами укладено договір позики, передбачений ст. 1046 ЦК України.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що факт укладення сторонами 20 липня 2013 року договору позики не підтверджується жодним доказом. У розписці відповідачки (без дати), якою позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначено, що вона зобов'язується віддати ОСОБА_3 24 липня 2013 року 27 100 грн. Наслідком якого правочину є це зобов'язання, в розписці не зазначено. З огляду на наведене суд дійшов висновку про те, що розписка не підтверджує того, що 20 липня 2013 року ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_3 27 100 грн.

З такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що в справі наявні 3 письмові докази, які стосуються обставин позичання відповідачкою грошей у позивача: надана позивачем розписка ОСОБА_4; протокол прийняття Соснівським РВ м. Черкас УМВС України в Черкаській області заяви ОСОБА_3 від 30 липня 2013 року, поданої у зв'язку з неповерненням ОСОБА_4 27 100 грн боргу; заява ОСОБА_4 до Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області від 07 серпня 2013 року про незаконні вимоги ОСОБА_3 передати йому 27 100 грн.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_4 позов не визнала і пояснила, що 07 березня 2013 року позичила у ОСОБА_3 9 тис. грн під 10 % на місяць. У квітні чи на початку травня 2013 року ОСОБА_3 повідомив їй, що відсотки за договором позики збільшує до 20 % на місяць. Вона з цим не погодилась, але позику повернути в цей час не могла. У подальшому ОСОБА_3 вимагав у неї повернення боргу з новими відсотками, нарахованими на відсотки.

Розписку від 20 липня 2013 року вона написала на вимогу ОСОБА_3, хоча, крім 9 тис. грн, позичених 07 березня 2013 року, грошей у нього не позичала.

Між тим, зосередившись на з'ясуванні дати виникнення між сторонами спірних правовідносин, суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України належної оцінки зазначеним обставинам не надав.

Так, відповідачкою визнано факт отримання від позивача 9 тис. грн у березні 2013 року без встановленого строку повернення зі сплатою за користування коштами 10 % щомісяця.

Із змісту заяви, що міститься на а. с. 22, вбачається, що станом на 20 липня 2013 року відповідачка як зазначених коштів в сумі 9 тис. грн, так і відсотків за користування ними позивачу не сплачувала та 20 липня 2013 року написала нову розписку, несплата коштів за якою терміном до 24 липня і стала підставою для звернення позивача до суду.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Чи не відбулась між сторонами новація боргового зобов'язання (відсоткова позика без терміну повернення) позиковим зобов'язанням на суму 27 100 грн із терміном повернення 24 липня 2013 року, суд не з'ясував, пояснень позивача в достатній мірі не перевірив, із правовідносинами та нормою матеріального закону, що підлягає застосуванню не визначився та висновку про відсутність підстав для задоволення позову дійшов передчасно.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

О.М. Ситнік