Справа № 1328/3677/12 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/1071/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОКП ЛОДА «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9 та визнано недійсним договору довічного утримання, укладеного 20 квітня 2007 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованим у реєстрі за № 1254.

Скасовано державну реєстрацію договору довічного утримання від 20.04.2007 року в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Рішення оскаржив представник відповідача ОСОБА_4

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права, пов»язаного із незастосуванням закону, що регулює спірні правовідносини, порушенням норм процесуального права, що призвело до неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує на те, що позивачами не наведено достатньо фактів порушення їх прав укладенням оспорюваного ними договору і факти порушення їх прав не встановлено судом.

Судом помилково до спірних правовідносин застосовано ст. 225 ЦК України, із змісту якої також убачається можливість звернення до суду з позовом на підставі означеної норми лише осіб, чиї права порушено оспорюваним правочином. При цьому суд не врахував, що позивачі, як діти спадкодавця з 90 років не проживали із батьком, отже їх права не є порушеними укладенням оспорюваного договору.

Суд не врахував вимоги ст. 256 ЦК, за змістом якої регламентовано строк, протягом якого особа може звернутися за захистом порушеного права та не врахував сплив встановленого ст. 257 ЦК України - трирічного строку позовної давності, який необхідно обраховувати з часу укладення договору.

Суд необґрунтовано послався у рішенні на акти судово-психіатричних експертиз 2008 - 2009 років, які були предметом дослідження по іншим справам, рішення по яким скасовано. Акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 112 від 30.01.2014 року не відображає даних про страждання ОСОБА_10 психічним розладом з 2007 року, а зазначає про дату таких обставин - 2009 рік, тому висновки суду про відсутність волевиявлення особи станом на 2007 рік при підписанні оспорюваного договору є необґрунтованими. Висновки останнього акту судової психіатричної експертизи має суперечливий характер, що убачається з описової частини акту. Акт експертизи є одним із засобів доказування у справі, тому до нього висуваються певні вимоги. При проведенні посмертної експертизи був відсутній об»єкт дослідження - підекспертна особа, через це неможливо підтвердити чи перевірити дані отримані при дослідженні письмових об»єктів дослідження, які в тому числі можуть бути неповні як у кількісному так і у якісному відношенні, в даному випадку формально відображають психічний стан особи. На час звернення позивачів з позовом не було судових рішень про визнання ОСОБА_10 недієздатним. В останньому акті експертизи убачається дослідження актів попередніх експертиз і немає даних про одержану комісією медичну документацію. Експертна комісія критично не оцінила заключення лікаря Лабінського від 30.03.2007 року, який носить сумнівний характер з врахуванням описової частини цього заключення та фаху лікаря. Суд не в достатній мірі врахував твердження скаржника про те, що зміни у стані ОСОБА_10 були помічені лише в 2008 році. Позивачі не брали участі у витратах на поховання особи, водночас всі обов»язки по догляду за ОСОБА_10 до смерті та всі витрати по похованню взято на себе відповідачем.

Суд безпідставно задовольни в вимогу про скасування державної реєстрації оскаржуваного договору в БТІ та Е , оскільки з 2014 року існує інший порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про від мову у позові.

При розгляді справи апелянт доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, судом правильно встановлено обставини справи, всебічно досліджено докази у справі та прийнято законне рішення, яке просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не скерували.

Колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали даної справи, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає, виходячи з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 15.01.1994 року Третьою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-247, зареєстрованого 28.02.1994 року в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 5258 ОСОБА_10 належало 2/5 часток в будинку АДРЕСА_1.

Згідно договору довічного утримання від 20.04.2007 р. ОСОБА_10 передав у власність відповідачу ОСОБА_4 і останній прийняв 2/5 частин вказаного вище будинку , взамін чого відповідач зобов'язувався забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах даного договору.

Відповідно до ст. 744 ЦК України - за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Судом першої інстанції враховано вимоги статті 203 ЦК України, якою визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до п.п. 2,3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивачі, звертаючись до суду просили визнати Договір довічного утримання від 20.04.2007 року недійсним на підставі ст. 225 ЦК України , доводячи, що в момент укладення договору довічного утримання 20 квітня 2007 року ОСОБА_10 за станом свого здоров'я не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними. Отже волевиявлення особи не було вільним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. / а.с. 23/

Після його смерті відкрилась спадщина. Оскільки позивачі у справі є дітьми ОСОБА_10, про що до справи долучено належні докази, то як спадкоємці першої черги за законом вправі звертатися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним за яким належне спадкодавцю майно вибуло з його володіння поза його волею. Чинних судових рішень про усунення позивачів від спадщини з передбачених законом підстав немає.

Мотиви апеляційної скарги про те, що позивачі з 90-х років не проживали разом з спадкодавцем також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки обоє позивачів вчинили передбачені ст. 1269 ЦК дії, які свідчать про прийняття ними спадщини по смерті батька та в межах визначеного законом строку подали відповідні заяви до нотаріальної контори / а.с. 18, 61/. Тому мотиви апеляційної скарги про те, що оспорюваним правочином не порушуються права позивачів не заслуговують до уваги.

Щодо мотивів апеляційної скарги про незастосування судом строків позовної давності, то такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки ОСОБА_10. помер ІНФОРМАЦІЯ_1, то право на оскарження оспорюваного позивачем договору довічного утримання з мотивів порушення їх прав як спадкоємців, вчиненням такого правочину, виникли виключно по смерті спадкодавця. Тому звернення з позовом у квітні 2012 року мало місце в межах встановленого законом строку позовної давності.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, як належний доказ підставності позову висновки посмертних судово-психіатричних експертиз, призначених за клопотанням сторони в процесі при вирішення цього спору.

Зокрема враховано висновок посмертної судово - психіатричної експертизи від 24.05.2013 року, який складено трьома експертами та висновок повторної посмертної судово - психіатричної експертизи від 15.09.2013 року, у складі інших 4- експертів 5-го відділення комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».

Відповідно до висновку посмертної судово - психіатричної експертизи № 314 від 24 травня 2013 року комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_10 під час укладання договору довічного утримання 20 квітня 2007 року страждав стійким хронічним психічним розладом у формі органічного недоумства та за своїм станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дане захворювання у ОСОБА_10 спостерігалося приблизно з 2004 року./а.с.88-90/

Крім цього, відповідно до висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 623 від 15 вересня 2014 року: ОСОБА_7 під час укладання ним договору довічного утримання 20 квітня 2007 року страждав стійким хронічним психічним розладом у виді органічного недоумства змішаного (сутінно-атрофічного) ґенезу. За своїми психічним станом він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не був здатний вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями щодо підписання договору довічного утримання 20 квітьня 2007 року та інших документах у нотаріуса, зокрема в Реєстрі нотаріальних дій, який веде нотаріус ОСОБА_8, ОСОБА_10 також виявляв ознаки недоумства./ а.с. 116-119/.

Мотиви апеляційної скарги про суперечливість висновків цих експертиз - не відповідають матеріалам справи. Вказані висновки є достатньо обґрунтовані та мотивовані, складені у відповідності до вимог чинного законодавства, тому вірно взято до уваги судом першої інстанції. Відповідачі не надали суду жодних доказів у спростовування цих висновків або доказів, за яких зазначені висновки можна поставити під сумнів.

Мотиви апеляційної скарги про проведення таких експертиз без дослідження особи, а отже неможливість враховувати такі як належний доказ у справі - не ґрунтується на нормах права. Законом передбачено проведення посмертних експертиз, які безперечно проводяться на підставі письмових документів, виписок, медичних карток та іншої медичної документації.

У випадку недостатності матеріалу для проведення експертизи, експерт може про це вказати і витребувати додаткові документи , чого не було в даному випадку.

Суд підставно врахував, що такі висновки експертиз не суперечать, а навпаки узгоджуються з висновками судово - психіатричних експертиз, які проводились при житті ОСОБА_10, хоча такі призначались в процесі вирішенні інших судових спорів, однак висновки таких експертиз стосовно психічного стану однієї і тієї ж особи в певний період часу не є суперечливими з висновками експертиз, котрі проведені в процесі вирішення спору про визнання недійсним договору довічного утримання , оскільки , за наслідками таких досліджень складено акт судово-психіатричної експертизи № 142 від 27 лютого 2008 р., згідно з яким встановлено, що ОСОБА_10 страждає стійким хронічним психічним розладом у формі вираженого органічного недоумства. Дане захворювання спостерігається у під експертного з 2004 року. За своїм станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки. Та висновком судово-психіатричної експертизи № 112 від 30 січня 2009 р., яким встановлено: що ОСОБА_10 на даний час страждає стійким хронічним психічним розладом у формі вираженого органічного недоумства та за своїм станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки. Під час складання договору довічного утримання 20 квітня 2007 року ОСОБА_10 також страждав стійким хронічним психічним розладом у формі вираженого органічного недоумства та за свої станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( а.с. 24,25 42-43).

Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод / ст.. 215-216/ Цивільного кодексу України).

Тому суд першої інстанції правильно застосував вимоги ст. 215 ЦК Українии, за якою, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з положеннями ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Отже спростованими є мотиви апеляційної скарги в тій частині, що судом не враховано, що на момент вчинення оспорюваного правовичну ОСОБА_10 не був визнаний недієздатним і в частині, що позивачі не вправі звертатись до суду про визнання цього правочину недійсним.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину, особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судову - психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово - психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.. 212 ЦПК України, що і було враховано судом першої інстанції.

Тому спростованими є мотиви апеляційної скарги та пояснення апелянта у судовому засіданні про неможливість визнання недійсним правочину з підстав передбачених ст. 225 ЦК України, оскільки оспорюваний правочин посвідчувався нотаріусом і остання перевірила обсяг дієздатності сторін договору.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі надані і досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги в частині скасування рішення суду про визнання недійсним договору довічного утримання немає.

Що стосується вимоги позивачів про скасування державної реєстрації спірного договору довічного утримання від 20 квітня 2007 року в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», то на думку колегії суддів, в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, виходячи з таких мотивів.

Звертаючись до суду з такою вимогою, позивачі не навели мотивів існування в цій частині спору між сторонами.

Крім того, з 1 січня 2014 року функції щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, а відтак функції державного реєстратора покладено на Держану реєстрацій службу України у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка на підставі відповідного судового рішення вчиняє відповідні дії по реєстрації та скасуванню реєстрації таких прав за певними фізичними та юридичними особами.

Тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 303 , 304 , п.2 ч. 1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309 ч.2 ст. 314 , 316 , 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року в частині задоволення позову про скасування державної реєстр рації договору довічного утримання від 20 квітня 2007 року в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В решті рішення суду першої інстанції залиши ти без мін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді