Справа № 649/1181/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Мамаєв В.А.

секретаря Шишка Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що він був засновником і працював у РСТОВ "Дніпро", що знаходився у с. Князе-Григорівка Великолепетиського району Херсонської області. У зв'язку з відсутністю у товаристві коштів на виплату заробітної плати було прийняте рішення про виділення працівникам товариства в рахунок заробітної плати частини нерухомого майна товариства та поділу нерухомого майна між засновниками товариства. Відповідно до законодавства, чинного на час укладення угод, угода по відчуженню нерухомого майна між юридичною та фізичною особою повинна була укладена в простій письмовій формі, нотаріальна форма угоди не вимагалась (нотаріальна форма вимагалась лише для договорів купівлі-продажу житлового будинку або квартири (ст. 227 ЦК України 1963 року)). В даний час РСТОВ "Дніпро" припинило свою діяльність. 30.09.2003 року та 16.12.2003 року між ним та відповідачами були укладені договори купівлі-продажу нежитлових будівель, які вони отримали в рахунок заробітної плати та виділені їм як засновникам у РСТОВ "Дніпро". Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 44 ЦК України 1963 року угоди громадян між собою на суму понад 100 карбованців організацією та громадянином укладається у письмовій формі і не вимагає нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦК України 1963 року право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. Таким чином, відповідно до законодавства, чинного на час укладення угод купівлі-продажу нерухомого майна, угоди між ним та відповідачами укладені в простій письмовій формі, нотаріальна форма угод не вимагалась (нотаріальна форма вимагалась лише для договорів купівлі-продажу житлового будинку або квартири (ст. 227 ЦК України 1963 року)). Угоди між ними не були укладені у письмовій формі, але недодержання простої письмової форми угод не тягне їх недійсність. Письмовим підтвердженням укладення угод між ним та відповідачами є: акт передачі майна від 16.12.2003 року та відомість видачі коштів від 25.08.2004 року; акт передачі майна від 16.12.2003 року та відомість видачі коштів від 25.08.2004 року; акт передачі майна від 16.12.2003 року та розписка про тримання коштів від 30.07.2004 року; акт передачі майна від 30.09.2003 року та розписка про тримання коштів від 25.08.2004 року; акт передачі майна від 30.09.2003 року та розписка про отримання коштів від 25.08.2004 року. Таким чином, він став власником комплексу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з моменту прийняття від відповідачів майна (момент виникнення права власності). З 2004 року набув чинності закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" №1952-IV від 01.07.2014 р. (надалі Закон №1952-IV), згідно якого обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно (ч. 1 ст. 4), а інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч. 1 ст. 3). Крім того, ч. 4 ст. 3 Закон №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсним. Тому у нього виникла необхідність в реєстрації його права власності на комплекс нерухомого майна, право власності на яке виникло до набрання чинності Законом №1952-IV. Він звернувся до реєстраційної служби Великолепетиського РУЮ з метою реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, але йому надали роз'яснення, що здійснити реєстрацію вони не можуть, оскільки він не має правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно, тобто його право власності на нерухоме майно не визнається. Відповідно до ч.2 ст. 12 закону України "Про власність" № 697-ХІІ від 07.02.1991 р. (надалі Закон № 697-ХІІ), який діяв на час виникнення цивільних відносин, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Враховуючи, що він є власником комплексу нежитлових будівель, але не має правовстановлюючого документу на нього, у зв'язку з чим його право власності не визнається, з метою захисту його невизнаного цивільного права, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 4, 12 Закону № 697-ХІІ, ст.ст. 44, 128 ЦК України 1963 року, ст.ст. 3, 4 Закон №1952-IV, позивач просить визнати за ОСОБА_1, право приватної власності на комплекс нежитлових будівель різного призначення, загальною площею 451,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять: літ. А - адмінбудівля; літ. а - прибудова; літ. а1 - прибудова; літ. Б - будівля клубу; літ. б - ганок; літ. В - будівля посолцеху; літ. в - прибудова посолцеху; літ. в1 - прибудова посолцеху; літ. в2 - прибудова коптильної; літ. в3 - ганок; літ. Г - навіс, літ. Д - навіс; літ. Е - будівля складу - гаражу; № 1, 2, 3, 4 - огорожі.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просить судовий збір з відповідачів не стягувати.

Відповідач - ОСОБА_2 позов визнав.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, але надав на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просить суд розглядати справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, але надала на адресу суду заяву, в якій позов визнала та просить суд розглядати справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з'явився, але надав на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просить суд розглядати справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, але надала на адресу суду заяву, в якій позов визнала та просить суд розглядати справу у її відсутність.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, даний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

З матеріалів справи вбачається, що дані правовідносини між сторонами виникли 2003 року, тобто до набрання чинності ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, а тому до них потрібно застосовувати норми матеріального права, які діяли до набрання чинності цим кодексом, а саме ЦК України від 18.07.1963 року.

Судом встановлено, що позивач був засновником і працював у РСТОВ "Дніпро", що знаходився у с. Князе-Григорівка Великолепетиського району Херсонської області. У зв'язку з відсутністю у товаристві коштів на виплату заробітної плати було прийняте рішення про виділення працівникам товариства в рахунок заробітної плати частини нерухомого майна товариства. Так, згідно акту прийому передачі майна від РСТОВ "Дніпро" від 22.07.2003 року ОСОБА_4 були передані складські приміщення та слюсарна майстерня, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 908 грн. 33 коп. Згідно акту прийому передачі майна РСТОВ "Дніпро" за борги по заробітній платі від 25.09.2003 року ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в рахунок заробітної плати передане приміщення для зборів (клуб), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 4717 грн. 29 коп., із них ОСОБА_3 на суму 1000 грн., ОСОБА_6 на суму 1488 грн. 45 коп., ОСОБА_1 на суму 2228 грн. 84 коп. Також згідно акту прийому передачі майна засновникам при виході із засновників РСТОВ "Дніпро" від 22.07.2003 р. засновникам ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були передані адмінбудівля та будівля посолцеху, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 7992 грн. 21 коп., із них ОСОБА_1 на суму 6233 грн. 93 коп., ОСОБА_5 на суму 799 грн. 23 коп., ОСОБА_2 на суму 959 грн. 05 коп.

Відповідно до ст. 44 ЦК України від 18.07.1963 року угоди між організацією та громадянином укладається у письмовій формі і не вимагає нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЦК України від 18.07.1963 року недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Відповідно до ст. 46 ЦК України від 18.07.1963 року недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (ст. 44 ЦК України від 18.07.1963 року) позбавляє сторони в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Таким чином, відповідно до законодавства, чинного на час укладення угод, угода по відчуженню нерухомого майна між юридичною та фізичною особою повинна була укладена в простій письмовій формі, нотаріальна форма угоди не вимагалась (нотаріальна форма вимагалась лише для договорів купівлі-продажу житлового будинку або квартири (ст. 227 ЦК України від 18.07.1963 року)). РСТОВ "Дніпро" не мав правовстановлюючого документу на комплекс нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Так, вказані будівлі були побудовані в с. Князе-Григорівці у 1950 році, а відповідно до п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджених заступником міністра комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння у сільських населених пунктах. Чинне на той час законодавство не вимагало реєстрації будівель у сільському населеному пункті, а тому від РСТОВ "Дніпро" не вимагалось надання правовстановлюючих документів на відчужені нежитлові будівлі та їх частини відповідачам.

30.09.2003 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі (клубу), яку він отримав у рахунок заробітної плати у РСТОВ "Дніпро". Згідно договору ОСОБА_3 передав позивачу частину будівлі клубу, а він сплатив ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1000 грн. Вказані обставини підтверджуються актом передачі майна від 30.09.2003 року та розпискою про отримання коштів від 25.08.2004 року.

30.09.2003 року між позивачем та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі (клубу), яку вона отримала у рахунок заробітної плати у РСТОВ "Дніпро". Згідно договору вона передала позивачу частину будівлі клубу, а він сплатив їй грошові кошти у розмірі 1488 грн. 45 коп. Вказані обставини підтверджуються актом передачі майна від 30.09.2003 року та розпискою про отримання коштів від 25.08.2004 року.

16.12.2003 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нежитлових будівель, які вона отримала в рахунок заробітної плати у РСТОВ "Дніпро". Згідно договору вона передала позивачу приміщення, а він сплатив їй грошові кошти у розмірі 908 грн. 33 коп. Вказані обставини підтверджуються актом передачі майна від 16.12.2003 року та розпискою про отримання коштів від 30.07.2004 року.

16.12.2003 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу частини нежилих будівель, які він отримав при виході із засновників РСТОВ "Дніпро" Згідно договору ОСОБА_7 передав позивачу частину адмінбудівлі та частину будівлі посолцеху, а він сплатив йому грошові кошти у розмірі 799 грн. 23 коп. Вказані обставини підтверджуються актом передачі майна від 16.12.2003 року та відомістю видачі коштів від 25.08.2004 року.

16.12.2003 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу частини нежилих будівель, які він отримав при виході із засновників РСТОВ "Дніпро" Згідно договору ОСОБА_2 передав позивачу частину адмінбудівлі та частину будівлі посолцеху, а він сплатив йому грошові кошти у розмірі 959 грн. 05 коп. Вказані обставини підтверджуються актом передачі майна від 16.12.2003 року та відомістю видачі коштів від 25.08.2004 року.

Таким чином, недодержання сторонами простої форми договору купівлі-продажу нерухомого майна, не тягне за собою її недійсність, а підтвердженням укладання договорів є акти передачі майна від 30.09.2003 року, від 16.12.2003 року і розписки про отримання коштів від 25.08.2004 року та від 30.07.2004 року. А до відповідача право власності перейшло відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України від 18.07.1963 року з моменту отримання майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України від 18.07.1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно технічного паспорту до складу комплексу нежитлових будівель різного призначення, загальною площею 451,9 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1, входять: літ. А - адмінбудівля; літ. а - прибудова; літ. а1 - прибудова; літ. Б - будівля клубу; літ. б - ганок; літ. В - будівля посолцеху; літ. в - прибудова посолцеху; літ. в1 - прибудова посолцеху; літ. в2 - прибудова коптильної; літ. в3 - ганок; літ. Г - навіс, літ. Д - навіс; літ. Е - будівля складу - гаражу; № 1, 2, 3, 4 - огорожі.

Відповідно до ч.2 ст. 12 закону України "Про власність" № 697-ХІІ від 07.02.1991 р. (надалі Закон № 697-ХІІ), який діяв на час виникнення цивільних відносин, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 з моменту передачі йому нерухомого майна являється власником комплексу нежитлових будівель різного призначення, який розташований в АДРЕСА_1, що визнано відповідачами, але не може зареєструвати своє право власності, то суд відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 4, 12 Закону № 697-ХІІ, ст.ст. 44-46, 128 ЦК України від 18.07.1963 року, ст.ст. 3, 4 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", вважає можливим визнати за позивачем право власності на комплекс нежитлових будівель різного призначення, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 12 закону України "Про власність", ст.ст. 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.ст. 44- 46, 128 ЦК України від 18.07.1963 року, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на комплекс нежитлових будівель різного призначення, загальною площею 451,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять: літ. А - адмінбудівля; літ. а - прибудова; літ. а1 - прибудова; літ. Б - будівля клубу; літ. б - ганок; літ. В - будівля посолцеху; літ. в - прибудова посолцеху; літ. в1 - прибудова посолцеху; літ. в2 - прибудова коптильної; літ. в3 - ганок; літ. Г - навіс, літ. Д - навіс; літ. Е - будівля складу - гаражу; № 1, 2, 3, 4 - огорожі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Великолепетиський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

КОПІЯ ВІРНА:

Суддя В.А. Мамаєв

Секретар судових засідань ОСОБА_8