АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9285/14-ц Номер провадження 22-ц/786/161/15Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - 7000 ( сім тисяч ) гривень, кошти у повернення сплачених витрат на правову допомогу - 3000 ( три тисячі ) гривень, та на користь держави судовий збір на суму 243,60 гривень.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову в іншій частині вимог.

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_2, внаслідок чого подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги всі обставини справи та докази, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Окрім того, з рішенням суду не погодився ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду змінити, скасувавши в частині задоволення позовних вимог.

Апелянт вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на невідповідність висновків суду щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, та неправомірність висновків про відшкодування судових витрат.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що скарги не підлягають до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 січня 2014 у кримінальній справі по звинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, який набрав законної сили, відповідача було визнано та засуджено за скоєння кримінального правопорушення, поставленого йому у вину.

Згідно встановлених вироком обставин кримінальної справи вбачається, що 19 березня 2013 року приблизно о 19 години 20 хвилин в темний час доби, при штучному міському електроосвітленні, по мокрому асфальтобетонному покриттю вул. Героїв Сталінграда м. Кременчука в напрямку пр. 50 років Жовтня рухався автомобіль «BA3-21093» державний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_3

У цей же час по пр. 50 років Жовтня, в напрямку від вул. Карнаухова до вул. Воїнів Інтернаціоналістів рухався велосипед марки «Україна», під керуванням позивача ОСОБА_2. При виїзді на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, з другорядної дороги, відповідач, керуючи вказаним автомобілем не надав перевагу в русі водію велосипеду «Україна» ОСОБА_2, яка рухалась по головній дорозі, внаслідок чого, не виконавши вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та порушуючи п.п.16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, допустив з нею зіткнення передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною велосипеду, яким керувала позивач. В результаті цього зіткнення остання отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої великогомілкової і малогомілкової кісток.

З ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 15 липня 2014 року по кримінальному провадженню при розгляді апеляційних скарг сторін на вирок суду першої інстанції від 29 січня 2014 року, якою вирок суду першої інстанції було змінено із застосування акту амністії та звільнення від покарання, встановлено наступні обставини.

Відповідно до висновку №476 від 22 квітня 2014 року додаткової повторної судово-медичної експертизи, проведеної за клопотанням потерпілої під час апеляційного розгляду, у ОСОБА_2 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої великогомілкової і малогомілкової кісток з набряком м'яких тканин, які утворилися від дії тупих обмежених предметів, якими, вірогідніше за все, могли бути виступаючі частини рухаючогося транспортного засобу, і які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Медіальний перелом шийки правого стегна міг утворитися при накладанні травмуючої сили в ділянку тазокульшувого суглобу і, вірогідніше за все, при падінні з висоти власного росту і до подій 19 березня 2013 року відношення не має, а згідно консультацій лікарів рентгенологів Полтавської ОКЛ та 2-ої МКЛ м. Полтава можуть відповідати періоду травми від 12 травня 2013 року.

Також встановлено, що факт падіння під час пересування на милицях за місцем проживання 12 травня 2013 року підтверджувала в ході судового розгляду кримінального провадження і сама позивач ОСОБА_2

Окрім того, за висновками судів першої та апеляційної інстанції у вказаних судових рішеннях по кримінальному провадженню не встановлено причинний зв'язок між тілесними ушкодженнями позивача ОСОБА_2 у вигляді закритого перелому шийки правої стегнової кістки та подією дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому суд правомірно взяв до уваги обставини, встановлені вироком у кримінальному провадження та послався на положення норм ст. 61 ЦПК України.

Також з наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що на час ДТП між відповідачем та будь-якою страховою компанією не було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Страховий поліс за № АС/1135508 підтверджує факт укладення такого договору страхування відповідачем зі страховою компанією 19 березня 2013 року о 17 год.. Дія цього договору розпочиналася з 00 год. 00 хв. 20 березня 2013 року з закінченням 19 березня 2014 року включно, що вірно встановив місцевий суд при дослідженні матеріалів кримінального провадження № 524/4818/13-к, а.с. 87.

Далі матеріалами справи підтверджується, що внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Третьої міської лікарні м. Кременчука з 19 березня 2013 року по 17 квітня 2013 року (а.с. 14).

Відповідач під час лікування позивача за вказаний період придбав за власні кошти медичні препарати, ліки, медичне устаткування (набір імплантатів для остеосинтезу гомілки) на загальну суму 7131,59 грн. (справа кримінальне провадження № 524/4818/13-к, а.с.а.с. 25 - 32, цивільна справа а.с.а.с. 87 - 95).

Крім того представник позивача підтвердив у судовому засіданні факт оплати відповідачем матеріальних витрат при лікуванні позивача тілесних ушкоджень, отриманих у березні 2013 року.

Позивачем та її представником не було доведено належними доказами факту понесення матеріальних витрат позивачем при її лікуванні тілесних ушкоджень, одержаних 19 березня 2013 року в результаті ДТП у значно більшому розмірі, ніж ті витрати, які були оплачені відповідачем на суму 7131,59 грн.

При цьому доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, оскільки позивачем не було доведено того, що заявлені нею витрати на лікування травми, одержаної у травні 2013 року, пов'язані з лікуванням тілесних ушкоджень, одержаних позивачем у березні 2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішуючи питання щодо правомірності висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Місцевий суд дійшов висновку, що в результаті ДТП, за вчинення якої відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності, яка мала місце 19 березня 2013 року, з вини відповідача, між неправомірними діями якого та наслідками ДТП є прямий причинний зв'язок, позивачеві також була заподіяна моральна шкода у вигляді моральних страждань внаслідок одержаних тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тривалого перебування позивача на лікуванні, зміни способу та укладу її життєдіяльності щодо обмеження у вільному пересуванні, здійсненні самостійного обслуговування та догляду за собою.

Моральну шкоду суд оцінив у 7000 грн., як належну і допустиму грошову компенсацію моральних страждань позивача, і такий розмір моральної шкоди суд вважає справедливим та співмірним перенесеним позивачем фізичних та моральних страждань.

При цьому суд критично оцінив доводи і посилання позивача та її представника в обґрунтуванні матеріальної та моральної шкоди на наявність встановленої у позивача інвалідності третьої групи як наслідки від одержаних у березні 2013 року тілесних ушкоджень в результаті ДТП.

Так, згідно довідки Полтавської спецтравматологічної МСЕК від 01 листопада 2013 року постає, що позивачеві встановлена третя група інвалідності з 31 жовтня 2013 року, причини захворювання - загальні, висновок про умови і характер праці - пенсія за віком.

У довідці МСЕК не зазначено про те, що інвалідність пов'язана з наслідками тілесних ушкоджень, одержаних позивачем у березні 2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок є цілком обґрунтований та відповідає наявним у матеріалах справи доказам та нормам чинного законодавства...

У відповідності до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Із пунктів 5 та 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні справи суд, відповідно до принципу змагальності і диспозитивності, повинен дати оцінку наданим позивачем доказам та доводам відповідача щодо заперечень проти позову.

Слід звернути увагу на те, що у разі якщо позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я під час ДТП, то він повинен надати на підтвердження позову належні і допустимі докази.

Кожна сторона повинна довести обґрунтованість своїх позовних вимог або заперечень проти позову належними і допустимими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наявні в справі докази та встановлені фактичні обставини, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про доведеність позивачем завдання моральної шкоди в розмірі 7000 грн. в даному конкретному випадку є розумним, виваженим і справедливим.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, є надуманими та такими, що не заслуговують на увагу, як і викладені ним доводи щодо відсутності підстав для відшкодування судових витрат позивача, понесених на оплату послуг адвоката Соболєва В.А., яким в суді першої інстанції надані передбачені процесуальним законом підтвердження здійснення представництва інтересів позивача в суді та належний розрахунок ( а.с. 52 - 55 ).

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2014 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ В.І. Корнієнко