Справа № 234/2332/15-ц
Провадження № 2/234/1741/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Бакуменко А.В.

при секретарі - Кісточка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариств а з обмеженою відповідальністю «НВП Ріст» про визнання дій ТОВ «НВП Ріст» з приводу відмови у розгляді заяви щодо працевлаштування протиправними та зобов'язання ТОВ «НВП Ріст» розглянути заяву ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про визнання дій ТОВ «НВП Ріст» з приводу відмови у розгляді заяви щодо працевлаштування протиправними та зобов?язання ТОВ «НВП Ріст» розглянути заяву, обґрунтувавши свої вимоги тим, що на сайті робота в України зареєстровано вакансію на посаду генерального директора ТОВ «НВП Ріст». 09.12.2014 вакансія на сайті робота в Україні на посаду генерального директора ТОВ «НВП Ріст» було підтверджено. 19.12.2014 року він направив на адресу ТОВ «НВП Ріст» заяву щодо працевлаштування на посаду генерального директора. 23.12.2014 року вакансія на сайті робота в Україні на посаду генерального директора ТОВ «НВП Ріст» було підтверджено. 26.12.2014 року надана ним заява була отримана ТОВ «НВП Ріст». 13.01.2015 року вакансія на сайті робота в Україні на посаду генерального директора ТОВ «НВП Ріст» було підтверджено.

11.02.2015 року ТОВ «НВП Ріст» надав відповідь № 104 , відповідно до котрої ТОВ «НВП Ріст» відмовило йму у розгляді поданої заяви щодо працевлаштування. Просить суд визнати протиправними дії ТОВ «НВП Ріст» щодо відмови в розгляді його заяви, зобов?язати відповідача розглянути заяву, визнати протиправними рішення щодо укладення трудового договору та працевлаштування на посаду генерального директора ТОВ «НВП Ріст» іншої особи, зобов?язати скасувати рішення щодо укладення трудового договору з іншою особою.

В судове засідання позивач не з?явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні заявлених ним вимог в повному обсязі.

Представник відповідача був допитаний в порядку окремого доручення, пояснив, що проти позову та просять відмовити в його задоволені.

Суд, дослідивши матеріали справи набуває висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до ст. 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до п 1 ч. 1 ст. 1 Частини ІІ Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 № ETS N 163, з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю Сторони зобов'язуються визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов'язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці про політику в галузі зайнятості від 09.07.1964 № 122, з метою стимулювання економічного зростання й розвитку, піднесення рівня життя, задоволення потреб у робочій силі та ліквідації безробіття і неповної зайнятості кожний член Організації проголошує і здійснює як головну мету активну політику, спрямовану на сприяння повній, продуктивній і вільно вибраній зайнятості. Ця політика має на меті забезпечувати, щоб:

a) була робота для всіх, хто готовий стати до роботи і шукає роботу;

b) така робота була якомога продуктивнішою;

c) була свобода вибору зайнятості і найширші можливості для кожного працівника здобути підготовку та використовувати свої навички і здібності для виконання роботи, до якої він придатний, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, релігії, політичних поглядів, іноземного походження чи соціального походження. Ця політика враховує належним чином стадію і рівень економічного розвитку та взаємний зв'язок між цілями в галузі зайнятості й іншими економічними та соціальними цілями, і здійснюється за допомогою методів, що відповідають національним умовам та практиці.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу законів про працю, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 № 803-XII, підприємства, установи і організації, незалежно від форм власності, їх службові особи зобов'язані сприяти проведенню державної політики зайнятості на основі:

- додержання законодавства про працю, а також прийнятих відповідно до нього умов договорів та угод;

- організації професійної підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації працівників, а також професійного перенавчання тих, хто підлягає вивільненню з виробництва, у тому числі інвалідів;

- працевлаштування осіб, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, в кількості, визначеній місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад, та інвалідів у кількості, визначеній згідно із Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні;

- інформування працівників про наявність вакантних робочих місць (посад), у тому числі з неповним робочим часом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 направляв свою заяву, резюме та копії документів на підприємство.

Йому було надано відповідь, що посада генерального директора не є вакантною.

Виходячи з відсутності фактичного підтвердження порушення трудових прав ОСОБА_1, вважаю, що відсутні підстави для визнання дій ТОВ «НВП Ріст» протиправними, а відповідно і відсутні підстави для задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 212,213,214,215, ЦПК України, КЗпП України,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариств а з обмеженою відповідальністю «НВП Ріст» про визнання дій ТОВ «НВП Ріст» з приводу відмови у розгляді заяви щодо працевлаштування протиправними та зобов?язання ТОВ «НВП Ріст» розглянути заяву - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалене й підписане в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя А. В. Бакуменко