№ справи 756/5478/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1294/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В., Слободянюк С.В.

при секретарі Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

представника третьої особи Зозулинської Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, треті особи Комунальне підприємство «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району м. Києва, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація про зобов'язання демонтувати незаконно прибудовану будову, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року позов задоволено. /а.с. 86-90/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не враховано, що ОСОБА_5 отримано дозвіл від Виконавчого органу КМР на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв'язку з реконструкцією, по закінченню будівельних робіт паркан, що огороджував місце їх проведення прибрано, доступ до прибудинкової земельної ділянки вільний. Крім того, жодного доказу в порядку ст. 60 ЦПК України позивачем не надано на підтвердження впливу здійснення реконструкції на ринкову вартість квартири та шкоди від шуму, внаслідок будівельних робіт. Також зазначив, що земельна ділянка під житловим будинком АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності, а тому права позивача не порушені, тому висновки суду першої інстанції про здійснення реконструкції квартири з прибудовою та влаштуванням вхідної групи із займанням земельної ділянки, є необґрунтованими. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 є власником Ѕ квартири АДРЕСА_1. / а.с.8/

З 05.08.2013 р. ОСОБА_5 розпочато проведення реконструкції квартири №5 на першому поверсі зазначеного будинку / а.с.48-49, 70/

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 376 ЦК України про те, що нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, що дає право на такі роботи, або з істотним порушення будівельних норм і правил, та ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», що встановлює порядок виконання будівельних робіт, встановивши, що прибудова, яку здійснює відповідач є об'єктом самочинного будівництва, оскільки будується на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності та обліковується за КП «Житлосервіс «Приозерне» та є прибудинковою територією, а займання частини цієї території знаходиться безпосередньо під вікнами позивача, на що останній своєї згоди не давав.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Застосувавши норми ст. 376 ЦК України та ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», суд першої інстанції не обґрунтував які права позивача в даному випадку порушені прибудовою, яку здійснює відповідач, та яка є об'єктом самочинного будівництва, оскільки будується на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у Постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 р., з урахуванням змісту ст. 376 ЦК України, у поєднанні з положеннями ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом ст. 376 ЦК України, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

З урахуванням вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову з підстав зведення відповідачем прибудови на земельній ділянці, яка їй не належить, без відповідних дозволів, суд першої інстанції, не встановив, яким чином ці дії порушують права позивача, як власника Ѕ частини квартири, що знаходиться над прибудовою, хоча для правильного застосування статей 376,386, 391 ЦК України встановлення цього факту є обов'язковим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що доказів в порядку ст. 60 ЦПК України позивачем не надано, на підтвердження впливу здійснення реконструкції на ринкову вартість квартири та шкоди від шуму, внаслідок будівельних робіт, а оскільки земельна ділянка під житловим будинком АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності, підстави для застосування судом першої інстанції, в обґрунтування задоволення позову та забезпечення відновлення саме прав позивача, ст. 376 ЦК України відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 рок - скасувати, та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: