Справа № 444/548/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/783/1748/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ТзОВ «Вердикт - Фінанс» - Заставного Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" звернулось з позовом до ОСОБА_2, просить звернути стягнення на предмет застави, а саме, автомобіль, Тип ТЗ, легковий седан -В; марка ВАЗ; модель 211040; номер кузова НОМЕР_1; рік випуску 2007; державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу автомобіля № 517 від 31.05.2007, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого 3-го МВ ДАІ при УМВС України у Львівській області, шляхом його продажу позивачем від імені боржника; надати право TOB «Вердикт Фінанс» (в особі його уповноваженого представника) підписувати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем; ивтребувати в ОСОБА_2 вищевказаний автомобіль, комплект ключів від даного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію, номерні знаки та передати у володіння ТзОВ "Вердикт Фінанс", надати позивачу право вчиняти від імені ОСОБА_2 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з центрів надання послуг, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред"явлення вказаного автомобіля для огляду.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08.06.2007 року, звернуто стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (, місцезнаходження: вул. Костянтинівська, буд. 15, корп. А, м. Київ, Київська обл., 04071) на предмет застави автомобіль: тип ТЗ: легковий седан -В; марка: ВАЗ; модель: 211040; номер кузова: НОМЕР_1; Рік випуску: 2007; державний реєстраційний номер: НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу автомобіля №517 від 31.05.2007р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого 3-го MB ДАІ при УМВС України у Львівській області, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення від імені ОСОБА_2 Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» () договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем (в особі уповноваженого представника TOB «Вердикт Фінанс»).

Надано (визнано) право TOB «Вердикт Фінанс» (в особі його уповноваженого представника) підписувати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем.

Витребувано у ОСОБА_2 автомобіль: Тип ТЗ: легковий седан -В; Марка: ВАЗ; Модель: 211040; Номер кузова: НОМЕР_1; Рік випуску: 2007; Державний реєстраційний номер: НОМЕР_2, який належав йому на праві власності, комплект ключів від зазначеного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, номерні знаки НОМЕР_2 та передано у володіння Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (, місцезнаходження: вул. Костянтинівська, буд. 15, корп. А, м. Київ, Київська обл., 04071).

Надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» () (в особі його уповноваженого представника) право (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_2 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим Постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. N 1388, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з»ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що 08.06.2007 року ОСОБА_2 підписував лише договір споживчого кредиту, а договір застави автомобіля він не підписував, і такий договір до матеріалів справи позивачем не долучався. Апелянт зазначає про недотримання вимог про нотаріальне посвідчення договору застави, як це передбачено ст. 585 ЦК України, ст. 14 ЗУ «Про заставу», оскільки з врахуванням положень згаданих статей застава виникає лише з моменту нотаріального посвідчення договору застави. Апелянт вважає, що за відсутності договору застави, його нотаріального посвідчення, позивач безпідставно себе вважає заставодержателем транспортного засобу. З витягу про реєстрацію обтяжень рухомого майна, вбачається, що підставою обтяження є договір факторингу, а не договір застави на який покликається позивач. Не погоджується апелянт з розміром зазначеного позивачем розрахунку заборгованості, який становить 94209,61 грн., оскільки при укладенні договорів факторингу розмір заборгованості становив 73023,89 грн. Також зазначає, що кредитно-заставним договором не передбачено передання автомобіля, що є предметом застави, у заклад заставодержателю, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На думку апелянта не підлягають до задоволення вимоги про витребування у відповідача автомобіля , ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах закону, а ЗУ «Про виконавче провадження» містить перелік заходів для примусового виконання рішення суду про звернення на предмет застави. Апелянт покликається і на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано положень ст. 1083 ЦК України, і не взято до уваги, що договір факторингу, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ТзОВ «Кредекс Фінанс» від 20.04.2012 р. не передбачав права ТзОВ на наступне відступлення права вимоги. Даний договір факторингу укладено 20.04.2012 року, а позов подано лише 14.02.14 року, чим пропущено встановлений п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності щодо вимог про стягнення 11378,18 грн. пені. Позивач не просив суд поновити строк позовної давності і жодним чином не обґрунтував причин пропуску строку позовної давності. Суд першої інстанції не врахував правової позиції Верховного Суду України у справах №6-116 цс 13, №6-155 цс 13, які є обов»язковими для дотримання судами, та задовольнив позовні вимоги, не звернувши увагу на те, що строк позовної давності позивачем пропущено. З наведених підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ТзОВ «Вердикт - Фінанс» Заставного Р.А. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому був переіменований у ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, за умовами якого банк надав відповідачу для купівлі автомобіля кредит в розмірі 8220 дол. США, що еквівалентно 41511 .00 грн. за курсом Національного Банку на день укладення договору, строком на 5 років, з кінцевим терміном погашення 08.06.2012 року, а позичальник зобов»язувався повернути отримані кошти, сплатити проценти в розмірі 12.5% річних та здійснювати повернення кредитних коштів щомісячно частинами згідно з графіком погашення платежів.

Відповідно до ст. 572 ЦК України та ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (договором застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення і своєчасного виконання позичальником зобов'язань відповідно до пункту 2.1 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 ОСОБА_2 надано банку в заставу автомобіль марки ВАЗ, модель 211040, рік випуску 2007, колір бежевий, тип ТЗ легковий-седан-В, номери агрегатів кузов НОМЕР_1, двигун 1596, державний номер НОМЕР_2, який належить відповідачу на праві власності. Вартість автомобіля за домовленістю сторін становить 48 850.00 грн. та залишається у володінні та користуванні позичальника.

Укладення та підписання ОСОБА_2 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 ним не заперечувалося, що на думку колегії суддів спростовує доводи апеляційної скарги про те, що 08.06.2007 року ОСОБА_2 підписував лише договір споживчого кредиту, а договір застави автомобіля він не підписував, і такий договір до матеріалів справи не долучався.

Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги положення ст. 585 ЦК України, ст. 14 Закону України «Про заставу», відповідно до яких застава виникає лише з моменту нотаріального посвідчення договору застави, і оскільки такий договір не був нотаріально посвідчений, застави не виникла.

На думку колегії суддів такі доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими, оскільки на часу укладення між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, чинним на цей час законодавством нотаріальне посвідчення договору застави не було передбачене.

З матеріалів справи також вбачається, що 20.04.2012 р. ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» зобов»язується відступити ТзОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги за кредитами, а ТзОВ «Кредекс Фінанс» зобов»язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену договором.

20.04.2012 року між ТзОВ «Кредекс Фінанс» та ТзОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до якого ТзОВ «Кредекс Фінанс» зобов»язався відступити ТзОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги за кредитами, а ТзОВ «Вердикт Фінанс» зобов»язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну продажу, передбачену договором.

З додатку 1 до договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 р., яким передбачено реєстр боржників, вбачається передача ТзОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги і щодо договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 08.04.2007 року.

Вищенаведеним доведено, що ТзОВ «Вердикт Фінанс» набув повноважень заставодержателя, а відтак набув право вимоги до відповідача за його зобов»язаннями за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 08.06.2007 року, а відтак доведеними є право ТзОВ «Вердикт Фінанс» на звернення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував положень ст.1083 ЦК України і не взяв до уваги, що договір факторингу, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ТзОВ «Кредекс Фінанс» не передбачав права ТзОВ «Кредекс Фінанс» на наступне відступлення права вимоги.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта необґрунтованими та безпідставними з врахуванням того, що договори факторингу №05/12 та №05/12-КВ ніким не оспорювалися, є чинними і щодо них, згідно зі ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину, і оскільки такі не визнані недійсними, не є скасованими, а відтак є обов»язковими до виконання.

Пункт 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов»язанні проводиться без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідно до договору факторингу №05/12- КВ від 20.04.2012 р., який ніким не оспорювався, а відтак є чинним, до ТзОВ «Вердикт Фінанс» у встановленому законом порядку перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 08.04.2007 року, відбулася заміна кредитора у зобов»язанні внаслідок відступлення права вимоги, а відтак до нового кредитора, яким є ТзОВ «Вердикт - Фінанс», перейшли права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували до моменту переходу цих прав, в тому числі і право звернення на предмет застави у зв»язку з невиконанням боржником зобов»язань за договором.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 належним чином зобов»язання за кредитним договором не виконував, у зв»язку з чим у нього склалася заборгованість у розмірі 91060.56 грн., з яких, 41595.94 грн. заборгованість по тілу кредиту, 39992.61 грн. заборгованість по відсотках, 8224.13 грн. - пеня, 1247.88 грн. - три відсотки річних.

Колегія суддів не погоджується з розрахунком заборгованості, наведеним судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні в розмірі 94209.61 грн., оскільки в розрахунок включено розмір пені, нарахованої за період з 04.12.2012 року, в той час як п.1 ч.2 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки відповідачем було дотримано вимог ч.3 ст. 267 ЦПК України, заявлено про застосування позовної давності, колегією суддів проведено розрахунок пені в межах строку позовної давності за один рік за період з 12.03.2013 року (позов подано 12.03.2014 року), і такий становить 8224.13 грн.

Колегія суддів не погоджується з доводами представника апелянта про те, що ТзОВ «Вердикт Фінанс» неправомірно провів нарахування заборгованості по відсотках за період з 20.04.2012 року до 01.12.2013 року в сумі 8564.66 грн., так як такі доводи суперечать положенням ст. 514 ЦК України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а іншого в договорах факторингу не передбачено.

Розмір заборгованості відповідача, який при укладанні 20.04.2012 р. договорів факторингу становив 73023.89 грн., його представником не заперечувався та не спростовувався наданим іншим альтернативним розрахунком.

А відтак, сума заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, укладеного між ним та ПАТ «УкрСиббанк» 08.06.2007 року становить 91060 грн. 56 коп.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взагалі не вказав в його резолютивній частині загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті стягувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що розмір заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, укладеного між ним та ПАТ «УкрСиббанк» 08.06.2007 року становить 91060 грн. 56 коп., саме на таку суму повинно бути проведено звернення стягнення на предмет застави, яким згідно з договором є автомобіль марки ВАЗ, модель 211040, рік випуску 2007, колір бежевий. Тип ТЗ легковий-седан-В, номери агрегатів кузов НОМЕР_1, двигун 1596, державний номер НОМЕР_2, який належить відповідачу на праві власності.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов»язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов»язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до п. п.п 8.1, 8.2 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» звернення стягнення на предмет застави здійснюється банком у випадках невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється або на підставі рішення суду, або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому законом порядку, якщо вони стосуються, зокрема, зміни обтяжувала внаслідок відступлення прав за правочином.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов»язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), яким підтверджується виконання ТзОВ «Вердикт Фінанс» вимог ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», вбачається, що ТзОВ «Вердикт Фінанс» 08.04.2013 р. зареєстровано звернення стягнення на підставі договору факторингу 05/12 - КВ від 20.04.2012 року, а тому доводи апелянта про те, що в Державному реєстрі зазначено інформацію про те, що підставою обтяження є договір факторингу, а не застави, є безпідставними.

Безпідставними та необґрунтованими є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, не звернув уваги на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, з клопотання про поновлення якого позивач не звертався.

Позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 256, 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Пунктом 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» 08.06.2007 року передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до Договору, але у будь - якому випадку не пізніше 08 червня 2012 року, тобто, строк виконання останнього зобов»язання закінчується 08.06.2012 року.

Як встановлено судом першої інстанції, обставиною, яка стала підставою для звернення ТзОВ «Вердикт Фінанс» 12.03.2014 року до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави виявився факт порушення (невиконання) позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором, а саме: припинення погашення ним платежів за договором про надання споживчого кредиту, що підтверджується доданою до матеріалів справи випискою по кредитному договору ОСОБА_2 за період з 08.06.2007 р. до 31.05.2012 р., розрахунком заборгованості ОСОБА_2 перед ТзОВ «Вердикт Фінанс» станом на 03.12.2013 р. (включно) .

З позовом про звернення стягнення на предмет застави ТзОВ «Вердикт Фінанс» звернувся 12.03.2014 р., а відтак позивачем не пропущено строк для звернення до суду з даним позовом, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції задоволено вимоги, строк звернення за захистом яких минув, є безпідставними.

На думку колегії суддів резолютивна частина оскаржуваного рішення не відповідає вимогам, зазначеним у ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин», якими передбачено, що слід зазначити в резолютивній частині рішення у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Колегія суддів не вважає за необхідне конкретизовувати у резолютивній частині рішення всі повноваження, які надаються судом ТзОВ «Вердикт Фінанс» для звернення стягнення на предмет застави, а саме, автомобіль, марки ВАЗ, модель 211040, рік випуску 2007, колір бежевий, тип ТЗ легковий-седан-В, номери агрегатів кузов НОМЕР_1, двигун 1596, державний номер НОМЕР_2, який належить відповідачу на праві власності, а вважає достатнім зазначити в резолютивні частині про надання ТзОВ «Вердикт Фінанс» повноважень щодо зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, виготовлення та отримання дублікатів реєстраційних документів на даний автомобіль та всіх інших повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Вердикт -Фінанс» задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Тип ТЗ, легковий седан -В; марка ВАЗ; модель 211040; номер кузова НОМЕР_1; рік випуску 2007; державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу автомобіля № 517 від 31.05.2007, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого 3-го МВ ДАІ при УМВС України у Львівській області, шляхом укладення ТзОВ «Вердикт - Фінанс» договору купівлі - продажу вказаного автомобіля з іншою особою - покупцем за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на час продажу автомобіля, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, виготовлення та отримання дублікатів реєстраційних документів на даний автомобіль, з наданням ТзОВ «Вердикт - Фінанс» всіх інших повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, укладеного 08.06.2007 року в сумі 91060.56 грн., з яких, 41595.94 грн. заборгованість по тілу кредиту, 39992.61 грн. заборгованість по відсотках, 8224.13 грн. - пеня, 1247.88 грн. - три відсотки річних.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Вердикт - Фінанс» 910,60 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.