У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, за касаційними скаргами заступника прокурора Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України на рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 26 січня 2014 року його було затримано органами міліції та вручено повідомлення про підозру, 27 січня 2014 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 31 січня 2014 року був скасований та замінений на домашній арешт. 27 травня

2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у частині підозри ОСОБА_4, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2160/ed_2015_03_02/pravo1/T124651.html?pravo=1> за відсутністю події кримінального правопорушення. Вказував, що незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконне затримання, взяття під варту та тримання під вартою завдали йому значної моральної шкоди. Просив стягнути з відповідачів 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 22 грудня 2014 року позов задоволено частково. Зобов'язано Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку державного бюджету України на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання та досудового слідства. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. У задоволенні позову до прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 22 грудня 2014 року у частині задоволення позову змінено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій та зменшити розмір моральної шкоди.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що 26 січня 2014 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_4 на зупинці громадського транспорту на перехресті вул. Сєрова та

про-ту К.Маркса у м. Дніпропетровську було затримано співробітниками міліції та доставлено до Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Того ж дня йому вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1562/ed_2015_02_12/pravo1/T012341.html?pravo=1> (а. с. 9).

27 січня 2014 року на підставі подання слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Бабушкінський районний суд

м. Дніпропетровська постановив ухвалу про застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 березня 2014 року (а. с. 10).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2014 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 27 січня 2014 скасовано та змінено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт строком до 27 березня 2014 року з покладенням обов'язків, передбачених ст. 194 КПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1505/ed_2015_03_02/pravo1/T124651.html?pravo=1>, зобов'язано цілодобово не залишати місце постійного проживання, а також на період дії ухвали носити електронний засіб контролю (а. с. 11).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 4 ст. 62 Конституції України передбачено, що у разі скасування вироку суду, як неправосудного, держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 та ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності І справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок и незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Частиною 1 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду: право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження. незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Також встановлено, що постановою прокуратури м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року кримінальне провадження № 0000228 у частині пред'явлення позивачу підозри у вчиненні злочину, передбаченому

ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 284 КПК України, за відсутності події кримінального правопорушення (а. с. 18).

Згідно із вимогами ст. ст. 2, 4 Закону право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків реального характеру.

Відповідно до ст. 19 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_56/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> та законами України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого

постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_04_15/pravo1/KP110845.html?pravo=1> (далі - Порядок № 845).

Відповідно до п. п. 35, 38 Порядку № 845 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Суди обґрунтовано дійшли висновку, що незаконними діями органів дізнання та досудового слідства позивачу завдано моральну шкоду, оскільки проти нього було порушено кримінальну справу і він перебував під слідством. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Апеляційний суд обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції відповідно до роз'яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та засад розумності і справедливості.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду у справі - залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 22 грудня 2014 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П., Євтушенко О.І.