АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4682/15 Головуючий 1 інстанції Поліщук Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Довгаль А.П., Сащенка І.С.

при секретарі Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на дії державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6, начальника Московського ВДВС ХМУЮ про визнання дій та рішень незаконними, зацікавлена особа ПАТ «ОСОБА_7 та Кредит»,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулись до суду зі скаргою на дії державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6, начальника Московського ВДВС ХМУЮ про визнання дій та рішень незаконними, зацікавлена особа ПАТ «ОСОБА_7 та Кредит».

В обґрунтування скарги посилались на те, що Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2013 року позов задоволено, вирішено виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 47-48).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01.07.14 за № 643/12114/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.13 залишено без змін (а.с. 43-46).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.10.14 касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.13 та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01.07.14 залишено без змін (а.с. 39-42). На виконання зазначеного рішення суду стягувачу були видані чотири виконавчих листа. 13.11.14 року державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень № 45514880 стосовно боржника ОСОБА_3, № 45514817 стосовно боржника ОСОБА_5, № 45514760 стосовно боржника ОСОБА_2, № 45514653 стосовно боржника ОСОБА_1 (а.с. 7-10).

Скаржники вказали на незаконність, на їх думку, постанов про відкриття виконавчих проваджень №№ 45514880, 45514817, 45514760,45514653 посилаючись на вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того зазначали, що до переліку боржників включено й малолітню особу, яка має часткову цивільну дієздатність лише у відповідності до вимог ст. 31 ЦК України, тобто не є суб'єктом виконання судового рішення, але Московським районним судом м. Харкова прийнято рішення про виселення окрім інших осіб також й ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після неодноразових уточнень просили визнати незаконними, такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» рішення викладені в постановах від 13 листопада 2014 року про відкриття виконавчих проваджень ( ВП№ 45514880, ВП № 45514760, ВП № 45514653, ВП№ 45514817) та в інших документах, що знаходяться у вказаних справах виконавчого провадження, що здійснені державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_6, а саме: не зупинення виконавчого провадження після одержання ухвали суду про оскарження дій та рішень державного виконавця; акт від 28.11.2014 року без понятих; акт від 10.12.2014 року без понятих; постанови про примусове виконання та залучення працівників міліції; виконання судового рішення за актом від 16.12.2014 р..

Визнати незаконними, тобто що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» рішення начальника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_8 викладені в постанові про відмову у відводі державного виконавця від 03.12.2014 року.

Скасувати постанови «про відкриття виконавчого провадження» від 13.11.2014 року ВП №. 45514817, ВП № 45514880, ВП № 45514760, ВП № 45514653 винесених державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Харківської області Погосян В.В про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_9 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 скаргу підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Старший державний виконавець Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти скарги, зазначаючи, що всі її дії та рішення законні та обґрунтовані.

Представник зацікавленої особи АТ «Банк «ОСОБА_7 та Кредит» ОСОБА_10 заперечувала проти скарги, просила відмовити в її задоволенні. Додатково зазначила, що при складанні актів державним виконавцем 28.11.2014 року, 10.12.2014 року та 16.12.2014 року вона була присутня, оригінал своєї довіреності надавала ОСОБА_6 для огляду, чим підтверджувала свої повноваження як представника стягувача.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на дії державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6, начальника Московського ВДВС ХМУЮ про визнання дій та рішень незаконними, зацікавлена особа - ПАТ «ОСОБА_7 та Кредит» - відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 просять ухвалу суду скасувати та постановити нову,якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

Посилаються на незаконність, необґрунтованість ухвали, постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 виселені із квартири АДРЕСА_2 (а.с. 47-48).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01.07.14 апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилена, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.13 залишено без змін (а.с. 43-46).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.10.14 касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилено, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.13 та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 01.07.14 залишено без змін (а.с. 39-42).

На виконання зазначеного рішення суду стягувачу були видані чотири виконавчих листа.

13.11.14 року державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень № 45514880 стосовно боржника ОСОБА_3, № 45514817 стосовно боржника ОСОБА_5, № 45514760 стосовно боржника ОСОБА_2, № 45514653 стосовно боржника ОСОБА_1 (а.с. 7-10).

Скаржники посилались на незаконність, на їх думку, постанов про відкриття виконавчих проваджень №№ 45514880, 45514817, 45514760,45514653, посилаючись на вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Вимогами ст.. 18 цього Закону встановлені вимоги щодо виконавчого документа, у даному випадку виконавчим документом є виконавчі листи, а не постанови про відкриття виконавчих проваджень, а у виконавчих листах зазначені усі обов'язкові реквізити, передбачені ст.18 цього Закону.

У разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом , вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Не зазначення у постановах про відкриття ІНН не є підставою для визнання постанов про відкриття незаконною та їх скасування .

Скаржник зазначає, що до переліку боржників включено й малолітню особу, яка має часткову цивільну дієздатність лише у відповідності до вимог ст. 31 ЦК України, тобто не є суб'єктом виконання судового рішення, але Московським районним судом м. Харкова прийнято рішення про виселення окрім інших осіб також й ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 1 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року надано роз'яснення згідно яких відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.З ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч.І ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Частина 1 ст.7 та ч.2 ст.8 Закону України "Про виконавче провадження" прямо визначають, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності суб'єкти господарювання. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Наведені норми закону не обмежують вік особи, яка може бути стороною (у даному випадку боржником) виконавчого провадження.

Згідно ч.І ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.8 ч.І ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. При цьому, зважаючи на зміст ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 242 Цивільного кодексу України, малолітні особи реалізують свої права та виконують обов'язки, пов'язані з виконавчим провадженням, через своїх представників (зокрема, батьків, усиновлювачів, опікунів).

Відповідно до п 2.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом МЮУ 02.04.12 №512/5, залучення органів опіки та піклування відповідно до покладених на них повноважень обов'язково здійснюється при виконанні рішень про відібрання дитини, а також у разі необхідності забезпечення прав та інтересів дітей та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування).

Залучення в даному випадку органу опіки та піклування не було обов'язковим для державного виконавця, оскільки ОСОБА_3 діє в інтересах ОСОБА_1, як законний представник.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що права ОСОБА_5 не порушені, оскільки дитина мешкала разом з його законним представником - матір'ю ОСОБА_3, що підтверджено довідкою з місця мешкання про склад сім'ї та реєстрацію.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з яким вона проживає, опікуна місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Вся кореспонденція, у тому числі і постанови про відкриття виконавчих проваджень, направлялась державним виконавцем за місцем реєстрації та мешкання дитини та його законного представника.

Крім того, скаржник зазначає в якості порушення державного виконавця і відкриття чотирьох виконавчих проваджень, що на його думку є порушенням вимог ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

В рішенні Московського районного суду м. Харкова зазначено про виселення чотирьох осіб з квартири АДРЕСА_3.

Стосовно чотирьох осіб судом видані чотири виконавчих документа, в кожному з яких зазначений один боржник, державним виконавцем стосовно кожного боржника відкрито окреме провадження, що передбачено законодавством.

Так, відповідно до вимог п. 4 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення,зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

При проведенні державним виконавцем виконавчих дій з виселення боржників, виселення проводилось в присутності понятих, представників стягувача та органів внутрішніх справ.

Щодо складання державним виконавцем актів від 28.11.14 та від 10.12.14 без понятих, що на думку скаржника є порушенням, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені скарги і в цій частині.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», передбачена обов'язкова присутність понятих при проведенні виконавчих дій у разі вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернуто стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі: до житлових будинків та квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них: до будинків, квартир та інших приміщень , в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду: під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна. В усіх інших випадках присутність понятих не є обов'язковим.

Стосовно повідомлення про проведення виконавчих дій, які були призначені на 16.12.14 року о 10-00 годин за адресою АДРЕСА_4 державний виконавець Погосян В.В. зазначала, що виправлення дати з 19.12.2014 року є технічною опискою та те, що боржники повідомлялися в телефонному режимі про проведення виконавчих дій 16.12.2014 року. Даний факт було також підтверджено в судовому засіданні ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_11 зазначила, що повідомлялася державним виконавцем про проведення виконавчих дій на 16.12.2014 року.

Окрім цього, скаржник зазначав про незаконність дій державного виконавця з невиконання вимог з зупинення виконавчого провадження у зв'язку з оскарженням дій та рішень державного виконавця при отриманні нею ухвали суду про відкриття провадження по розгляду скарги на дії державного виконавця.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, в якої відсутні таки обставини як оскарження дій державного виконавця, при наявності яких виконавче провадження обов'язково зупиняється. В п.5 цієї статті зазначено про обов'язкове зупинення у разі прийняття судом до розгляду скарги на постанову огану (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, державна виконавча служба не є органом, уповноваженим розглядати справи про адміністративні правопорушення, таким чином, в даному випадку виконавче провадження не підлягало зупиненню.

Стосовно заяви ОСОБА_1 про відвід державного виконавця Погосян В.В.

Постановою начальника Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_8 від 03.12.2014 року відмовлено у відводі, яка судом першої інстанції визнана обґрунтованою.

З заявами про визнання виконавчих листів, такими що не підлягають виконанню сторони до суду не зверталися, підстави у відмові у відкритті виконавчого провадження, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні.

В судовому засіданні встановлено, що рішення суду від 11.12.2013 року виконано добровільно, про що також свідчать матеріали справи, а саме акти від 16.12.2014 року та постанови про закінчення виконавчих проваджень від 16.12.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені скарги.

За таких обставин колегія судів вважає, що ухвала суду законна і обґрунтована, постановлена з дотриманням вимог процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.2 ст.307, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -