АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/82/15 Головуючий в суді 1 інстанції: Скрипнік Л.А. Категорія: 5 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 26 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 05 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, Херсонського бюро технічної інвентаризації про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який був власником квартири АДРЕСА_1. Після його смерті квартиру успадкував його брат ОСОБА_8, а після смерті останнього, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначену квартиру успадкувала вона як його дружина. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 грудня 2011 року право власності на цю квартиру в порядку спадкування було визнано за ОСОБА_5, яка 28 грудня 2011 року продала її ОСОБА_6, а вона в свою чергу 27 червня 2012 року відчужила цю квартиру ОСОБА_3 Проте рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 червня 2012 року вказане рішення районного суду скасовано, у задоволені позову ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування відмовлено. Посилаючись на те, що відповідачка не мала права відчужувати зазначену квартиру, позивачка просила витребувати цю квартиру із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 шляхом його виселення та скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на зазначену квартиру, оскільки вона є спадкоємцем ОСОБА_8, який прийняв спадщину, але не може отримати спадкові права.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 звільнити вказану квартиру та виселення ОСОБА_3 із зазначеної квартири. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 її доводи не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом зобов'язання звільнити квартиру та виселення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на час смерті ОСОБА_8 була членом його сім'ї та проживала разом з ним, в наступному набула членство в кооперативі на спірну квартиру час набуття якого не має суттєвого значення, судове рішення, яке було підставою для відчуження квартири донькою ОСОБА_8, ОСОБА_5 скасовано і в зв'язку з його скасуванням втрачені правові наслідки, які з нього виникали, а тому є підстави для витребування майна із чужого незаконного володіння

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача .

Згідно з вимогами ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 330, ст. 388).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, (а.с.78) якому внаслідок його членства у ЖБК (а.с.9,9 (о.с.)), сплати пайового внеску (а.с.11), належала квартира АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що право власності у члена житлово-будівельного кооперативу виникає у зв'язку із внесенням пайового внеску за неї, щодо припинення такого права у зв'язку з його смертю закон вказівок не містить, у разі смерті члена ЖБК і за відсутності у нього свідоцтва про право власності, квартира у житлово-будівельному кооперативі входить до складу спадщини.

У зазначеній квартирі також був зареєстрований чоловік позивачки ОСОБА_8, який фактично вступив у володіння спадковим майном (а.с.83,114-118), тому згідно з положенням ч.2 ст. 548 УК УРСР 1963 року вважається таким, що прийняв спадщину.

ОСОБА_8 помер 16 жовтня 2009 року (а.с. 81)

Рішенням Комсомольського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2011 року право власності на спірну квартиру в порядку спадкування було визнано за ОСОБА_5 Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 червня 2012 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності на зазначену квартиру відмовлено.

28 грудня 2011 року ОСОБА_5 продала вказану квартиру ОСОБА_6 (а.с.92) , яка 27 червня 2012 року відчужила її ОСОБА_3 (а.с. 111 ).

За положеннями ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже зі скасуванням судового рішення за яким ОСОБА_5 набула право власності на спірну квартиру втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають.

Позивачкою доведено та з матеріалів справи вбачається, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (а.с. 80 (о.с.) ) та проживала із ним до дня його смерті у спірній квартирі, залишалася проживати і після, до часу вимушеного залишення квартири (а.с.6,7,155,178,179), 03 листопада 2009 року разом з ОСОБА_5, відповідачкою по справі, подала заяву про прийняття спадщини (а.с.221), від спадщини не відмовлялася, а, відтак прийняла її, хоча й не отримала свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_8 у відповідності до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року фактично вступив у володіння спадковим майном після смерті брата, ОСОБА_7, та успадкував спірну квартиру, відповідачем ОСОБА_5, інше не доведено.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно з ч.3 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення речового права позивачки та наявності підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачкою проживання з чоловіком у спірній квартирі, оскільки докази надані позивачкою в обґрунтування цієї обставини відповідачем ОСОБА_3, в силу ст. 60 ЦПК України не спростовані.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування ст. 388 ЦК України, оскільки матеріалами справи доведено наявність порушеного речового права позивачки, спосіб захисту якого обрано як звернення з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 330, ст. 388 ЦК України) та відповідає встановленим обставинам справи.

Не залучення судом першої інстанції до участі у справі органу опіки та піклування внаслідок проживання у спірній квартирі малолітньої доньки відповідача ОСОБА_3 не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, ч.1.п.1 ст.307, ст.ст.308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 05 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: