АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 січня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Ломанову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року,

встановила:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» ( надалі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-01209.08.2 від 04 липня 2008 року в розмірі 11 490 дол. США 04 центи та 556202 грн. 06 коп., а також відшкодувати судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 04 липня 2008 р. між сторонами було укладено кредитний договір №77.1/АК-01209.08.2, за умовами якого позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 17600 доларів США з кінцевим терміном погашення 04 липня 2015 р., процентною ставкою 7,7 % річних, щомісячною платою по кредиту - 0,3% від суми виданого кредиту та розміром пені - 1,6% за кожен день від суми простроченої заборгованості.

Оскільки станом на 14 жовтня 2013 року у ОСОБА_1 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, позивач просив стягнути суми боргу за кредитним договором з урахуванням положень ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 11490,04 доларів США та 28355,34 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок стосовно розміру нарахованої пені, оскільки задоволений розмір пені не являється нарахованим за рік. Доказів про наявність обставин, які мають істотне значення для зменшення пені, суду не надано. Відмова у стягненні інфляційних витрат не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача Галдецький Я.А. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 обізнана про перебування справи на розгляді в апеляційному суді, про що свідчить її заява від 14.10.2014 р. та особиста участь в судовому засіданні 16.10.2014 р. (а.с.72,76).

Після повернення справи з суду першої інстанції у зв'язку розглядом заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, остання в судові засідання 04.12.2014 р., 18.12.2014 р., 29.01.2015 р. не з'явилась, судові виклики, повідомлення та телеграму за останнім відомим суду місцем проживання не отримує.

Враховуючи тривалість часу, протягом якого справа не знаходить свого вирішення в суді, поведінку сторони, яка бере участь у справі, колегія суддів вважає можливим розглянути справи у відсутність відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 липня 2008 р. між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №77.1/АК-01209.08.2, за умовами якого позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 17600 доларів США з кінцевим терміном погашення 04 липня 2015 р., процентною ставкою 7,7 % річних, щомісячною платою по кредиту - 0,3% від суми виданого кредиту та розміром пені - 1,6% за кожен день від суми простроченої заборгованості.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 14.10.2013 р. виникла заборгованість за кредитом в сумі 10136,03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.10.2013 р. становить 81017,29 грн., по платі за кредитом в сумі 15 589,07 грн., по процентам в сумі 1354,01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.10.2013 р. становить 10822,60 грн.

Судове рішення в цій частині сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з урахуванням 3% річних в сумі 2766,27 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованої відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 135 грн. є необґрунтованими та підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що предметом кредитного договору була іноземна валюта, а індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей й ціни в Україні встановлюються у національній валюті, правові підстави для застосування зазначеної норми ЦК України у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні відсутні.

Зменшуючи розмір пені з 537 711,72 грн. до суми 10 000 грн., суд першої інстанції виходив з положень ч.3 ст.551 ЦК України та ч.2 ст. 258 ЦК України про застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК Україниправо на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Відповідно до п.3.6 договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 03 вересня 2014 року (справа №6-100 цс 14), яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 11.06.2009 р., а до суду він звернувся лише 14 червня 2014 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову.

Дійшовши правильного висновку про необхідність зменшення суми пені, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення щодо зменшення суми пені саме до 10 000 грн.

Відповідно до наданого суду розрахунку, за період з 13.06.2013 р. по 14.10.2013 р. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 10 377,46 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14.10.2014 р. становить 82 947,07 грн., за несвоєчасне погашення процентів за кредитом - 2320,16 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14.10.2014 р. становить 18545,03 грн., за несвоєчасне погашення плати по кредиту - 28 072,42 грн., а всього на загальну суму 129 564,51 грн.

Враховуючи, що нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором значно перевищує суму заборгованості, що виникла внаслідок невиконання кредитних зобов'язань, доказів на підтвердження завдання кредитору збитків внаслідок порушення боржником свого зобов'язання суду не надано, а також враховуючи ступінь виконання своїх зобов'язань боржником, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення розміру пені до суми 53 714,44 грн., що становить 50% від загального розміру невиконаного зобов'язання, в тому числі: пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 5068,02 доларів США, що становить 40 508,64 грн. ; пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом - 677 доларів США, що становить 5411,26 грн. ; пеня за несвоєчасне погашення плати за кредит - 7794,54 грн.

У зв'язку з цим, рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 53714,44 грн.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року в частині стягнення пені в сумі 10 000 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пеню в сумі 53 714,44 грн.

У зв'язку з цим збільшити загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» за кредитним договором №77.1/АК-01209.08.2 від 04.07.2008 р., з суми 11490,04 доларів США та 28 355,34 грн. до суми 11490,04 доларів США та 72069,78 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/93/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.