Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/868/15 Головуючий у 1-й інстанції Галчанський С.В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізькі лани" про припинення договору оренди землі та стягнення не сплаченої орендної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Запорізькі лани" в особі дире ктора Новікової К.С про припинення договору оренди землі та стягнення не сплаченої орендної плати. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 6,12 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

01 жовтня 2006 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 7 років, договір зареєстровано в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів 11 травня 2010 року за №91.

Відповідно до умов зазначеного договору сторонами було передбачено змішану форму оплати за користування земельною ділянкою, а саме: орендар зобов'язаний сплатити позивачу до 31 жовтня кожного року 1200 грн. або 3 тонни зернових культур та 200 кг насіння соняшнику.

Відповідач взяті на себе зобов'язання зі сплати орендної плати не виконує належним чином, плату за користування земельною ділянкою протягом 2012-2013 років здійснював несвоє часно, в результаті чого існує заборгованість за 2012 рік у натуральному вигляді у розмірі 1500 кг зернових та 200 кг соняшнику.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд припинити договір оренди зе мельної ділянки розміром 6,12 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхів ського району Запорізької області укладений між ним та відповідачем 01 жовтня 2006 року, заре єстрований 11.05.2010 р. за №91 в Оріхівському відділі ЗРФ ДП "Центр ДЗК" та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати орендної плати за землю у натураль ному вигляді у розмірі 1500 кг зернових та 200 кг соняшнику.

Згодом представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за 2014 рік у розмірі 1200 грн. або 3 тонни зернових та 200 кг насіння соняшнику.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

За вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Постановляючи рішення про відмову у позові, суд виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_2, оскільки не встановлено порушень з боку орендаря умов договору, які відповідно до п. д ч.1 ст.141 Земельного кодексу України, ст. ст. 21, 32 Закону України "Про оренду землі" могли бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі.

Суд встановив правильно встановлені обставини справи та всі факти, необхідні для вирішення спору, при ухваленні рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно до вимог ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використаю земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України.

За вимогами п. "д" ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, позивач є власником земельної ділянки площею 6,12 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

01 жовтня 2006 року між ОСОБА_2, та ТОВ "Запорізькі лани" укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, який зареєстрований 11 травня 2010 року в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів, про що зроблено запис у Державному реєстрі земель земель №91.

Згідно до п.9, п.11 укладеного з позивачем договору оренди плата повинна була сплачуватися ТОВ "Запорізькі лани" до 31 жовтня кожного року у розмірах: 1200,00 грн. або 200 кг насіння соняшника та 3 тони зернових на рік.

Із позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що підставою його позовних вимог про розірвання договору оренди є несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань по сплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки - за 2012 р., 2013 р. (а.с. 2-4, 51-53).

При розгляді справи було встановлено, що орендна плата була виплачена, але з затримкою.

Встановлені судом під час розгляду справи обставини щодо розрахунків за 2012 та 2013 р.р. та за 2014 рік , орендна плата була сплачена за зазначеним договором повністю.

Обставини, викладені самим позивачем в позові спростовують доводи апеляційної скарги про наявність боргу по орендній платі за спірний період. Заявляючи вимоги про розірвання договору та уточнюючи їх під час розгляду справи, позивач посилався на те, що за 2012 рік орендатор розрахувався лише у 2013 році, у 2013 року остаточний розрахунок відбувся після 31 жовтня, що є порушенням договору. (а.с.2,3)

Доводи апеляційної скарги про звільнення орендаря від виконання зобов'язань за договором не мають під собою будь-якого підґрунтя. З позовом про розірвання договору позивач звернувся до суду 18.06.2014 року і на час звернення до суду орендна плата за 2012 року та за 2013 року була сплачена орендарем у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до умов зазначеного договору оренди сторонами було передбачено змішану форму оплати за користування земельною ділянкою, а саме: орендар зобов'язаний сплатити позивачу до 31 жовтня кожного року 1200 грн. або 3 тонни зернових культур та 200 кг насіння соняшнику.

Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання зі сплати орендної плати не виконує належним чином, плату за користування земельною ділянкою протягом 2012-2013 років здійснював несвоєчасно, в результаті чого існує заборгованість за 2012 рік у натуральному вигляді у розмірі 1500 кг зернових та 200 кг соняшнику. Однак не доводить наявності заборгованості відповідача з орендної плати за користування землею ані за 2012 рік, ані за 2014 рік.

Відповідно до відомостей податкових розрахунків, запитів, повідомлень, відомостей на видачу орендної плати за 2012-2013 роки та за 2014 рік, встановлено, що відповідачем орендна плата за зазначеним договором виплачена позивачу повністю.

Відповідно до відомостей повідомлення Запорізького обласного центру з гідрометеорології Міністерства надзвичайних ситуацій України від 04 грудня 2012 року, висновку про форс-мажорні обставини Торгово-промислової палати України від 29 січня 2013 року встановлено, що в період 25 квітня-31 липня 2012 року були несприятливі погодні умови, що послужило загибелі посівів. Тому виплата орендної плати відповідачу була здійснена із запізненням та на даний час відповідач заборгованості перед позивачем з виплати орендної плати не має.

Оскільки відповідно до положень п."д" ч.1 ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати, колегія судів не вбачає підстав для припинення договору оренди, а виплата відповідачем орендної плати із затримкою не є систематичною несплатою орендної плати.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України за порушення зобов'язання передбачено настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема розірвання договору.

У відповідності до ст. 614 ЦК України підставою відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка порушила зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Матеріали справи , та надані сторонами докази підтверджують правильність висновку суду, що вина орендаря у порушенні строку виплати орендної плати відсутня.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність прибутку у відповідача у спірному періоді та на відсутність висновку Торгово-промислової палати, що саме земельна ділянка позивача постраждала внаслідок несприятливих погодних умов не впливає на висновки суду по суті спору.

Встановлені судом під час розгляду справи обставини щодо розрахунків за 2012 та 2013 р.р. та обставини, викладені самим позивачем в позові спростовують доводи апеляційної скарги про наявність боргу по орендній платі за спірний період. Заявляючи вимоги про припинення договору та уточнюючи їх під час розгляду справи, позивач не посилався на наявність боргу по орендній платі за 2012 р. та за 2013 р., а зазначав, що орендна плата за 2012 р. проведена у 2013 р., а орендна плата за 2013 р. - в грудні 2013 р ( а.с.2,3,51).

Доводи апеляційної скарги про звільнення орендаря від виконання зобов'язань за договором не мають під собою будь-якого підґрунтя. З позовом про розірвання договору позивач звернувся до суду 1.06.2014 р. і на час звернення до суду орендна плата за 2012 р. та за 2013 р. була сплачена орендарем у повному обсязі.

З огляду на встановлені обставини та відповідно до положень ст.ст. 614, 617 ЦК України суд обґрунтовано визнав, що відсутня система у порушенні зобов'язання по сплаті орендної плати, оскільки недотримання строку виплати орендної плати за 2012 р. мало місце не з вини орендаря.

До матеріалів справи не додано будь-яких доказів пред'явлення претензій позивачем до орендаря щодо несплати орендної плати у спірний період і, звертаючись з позовом про розірвання договору, позивач не надав доказів на підтвердження того, що внаслідок затримки у строках виплати орендної плати він значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору.

Натомість, за п. 2 ч. 1 ст. 651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки під час розгляду справи не встановлено істотних порушень умов договору та системність невиконання зобов'язань орендарем умов договору, суд обґрунтовано дійшов висновку, що підстави для розірвання договору оренди за п. "д" ч.1 ст.141 ЗК України відсутні.

Відповідно до положень статті 3 Цивільного кодексу України до загальних засад цивільного судочинства відноситься справедливість, добросовісність та розумність.

Спір вирішено з додержанням вимог ст. 3 ЦК України та висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12 грудня 2012 року по справі № 6-146цс12.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді