У Х В А Л А

Іменем України

29.01.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Куцина М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі - Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ПАТ "УкрСиббанк" на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 у розмірі 8778,95 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що 12.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 15000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,8%, кінцевим терміном повернення не пізніше 12 грудня 2016 року.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в останнього виникла заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 8778,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.02.2014 року становить 75066,16 грн., яку просить стягнути з відповідача та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено частково, стягнуто на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0 від 12.12.2006 року в розмірі 8778,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.02.2014 року становить 75066,16 гривень, з яких: 7410,74 доларів США (що еквівалентно 63367.01 грн.) - заборгованість за кредитом; 1018,17 доларів США (що еквівалентно 8706,07 грн.) - прострочена заборгованість за процентами; 311,43 доларів США (що еквівалентно 2662,94 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 38,61 доларів США (що еквівалентно 330,14 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами та судові витрати, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ПАТ "УкрСиббанк" подав апеляційну скаргу, якою просить рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області змінити задоволивши позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає таке рішення суду необґрунтованим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції застосовуючи Закон України " Про мораторій на стягнення майна громадян України , наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не врахував, що даний нормативний акт може бути застосований на стадії виконавчого провадження, а не на стадії судового розгляду, оскільки примусове стягнення на предмет іпотеки здійснюють органи ДВС. Що стосується подвійного стягнення, то не підлягають задоволенню вимоги про стягнення грошей та звернення стягнення на майно у разі якщо такі вимоги заявлені до одного і того ж позичальника - іпотекодавця, в даній справі це різні люди.

У судовому засіданні представник ПАТ "Укрсиббанк" апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0 на суму 15000,00 доларів США зі сплатою 12,8 % річних з кінцевим терміном повернення до 12.12.2016 року. (а.с.11-20).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позичальник належним чином взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення суми кредиту та відсотків за його користування належним чином не виконував, в результаті чого станом на 13.02.2014 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» склала 8778,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.02.2014 року становить 75066,16 грн., з яких: 7410,74 доларів США (що еквівалентно 63367.01 грн.) - заборгованість за кредитом; 1018,17 доларів США (що еквівалентно 8706,07 грн.) - прострочена заборгованість за процентами; 311,43 доларів США (що еквівалентно 2662,94 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 38,61 доларів США (що еквівалентно 330,14 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами (а.с.34-41).

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

У відповідності до п.5.8 Кредитного договору та ч.2. ст.1050 ЦК України у разі прострочення повернення Позичальником чергової частини кредиту та/або сплати відсотків Кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився.

ПАТ «УкрСиббанк» 08.01.2014 року, на адресу відповідачів було надіслано вимогу про наявність заборгованості по кредитному договору№0 від 12.12.2006 року та повідомлено про наслідки у разі її несплати (а.с.27-33), які були отримані відповідачами 24.01.2014 року (а.с.32-33).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для дострокового повернення позики.

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між банком та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, було укладено договір іпотеки від 12.12.2006 року, за умовами якого банку передано в іпотеку належне відповідачам на праві спільної сумісної власності нерухоме майно: трьохкімнану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-26).

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотеки будь-якій особі та будь - яким способом, в тому числі на біржі на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" з наданням права укладати договір за ціною та на умовах визначених на власний розсуд Іпотекодержателем і здійснювати всі необхідні дії від іменні Іпотекодавця ..., іпотекодержателем може бути здійснено у позасудовому порядку (п.29 Договору іпотеки).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом першої інстанції було встановлено, що квартира, загальною площею 69,30 кв.м., яка виступає як забезпечення зобов'язань відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за споживчим кредитом №0 від 12 грудня 2006 року, наданим позивачем в іноземній валюті, є місцем постійного проживання ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, як і відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є єдиним житлом у відповідачів.

За таких обставин до встановлених правовідносини підлягають застосуванню положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Статтею 4 Згаданого Закону передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Враховуючи, що статтею 1 Закону заборонено примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Твердження апелянта про те, що даний Закон діє виключно в межах стадії виконання рішення, є хибним тлумаченням представником апелянта, норм застосованого нормативного акту.

Також слід зазначити що вимоги про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором та вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує виконання того ж самого кредитного договору, заявлені до одного і того ж позичальника - іпотекодавця, є тотожними, а тому одночасно заявлені такі вимоги, є подвійним стягненням заборгованості та задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 є одночасно позичальник та іпотекодавець, то в зверненні стягненні на майно передане ним в іпотеку не підлягає до задоволення, так-як він на рівні з іншими співвласниками - відповідачами у справі є іпотекодавцем.

Більше того, відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1, що передана в іпотеку позивачу, перебуває у спільній сумісній власності відповідачів.

З огляду на викладене, вимога банку, щодо звернення стягнення на майно не підлягала до задоволення.

З врахування викладеного, суд першої інстанції, ухвалив правильне по суті і справедливе рішення.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ "УкрСиббанк" - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: