КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
____________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/6430/13-ц
Провадження № 2/520/1270/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Сушко М.О., Харитонової І.С., Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - нотаріусу Третьої Одеської державної нотаріальної контори - ОСОБА_4, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу -

ОСОБА_5

про визнання недійсним заповіту та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за яким відповідачка ОСОБА_3 є спадкоємцем 1/2 квартири АДРЕСА_1, а також просив визнати за ним право власності на ? вказаної квартири.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його дружина, ОСОБА_6, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 1966 року.

Позивач також вказує, що йому на його дружині на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 27 березня 1997 року за № 4-ІІІ94.

ОСОБА_2 зазначає, що з метою прийняття спадщини після смерті дружини наприкінці 2011 року він звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та в подальшому дізнався, що його дружина ОСОБА_6 нібито склала заповіт, яким заповіла приналежну їй 1/2 квартири своїй родичці ОСОБА_3, і що позивач таким чином не може спадкувати за законом.

Позивач стверджує, що під час останніх років свого життя його дружина хворіла на хронічні психічні розлади та проходила відповідне лікування у державному закладі «Дорожня лікарня». ОСОБА_2 впевнений, що його дружина не збиралася складати будь-який заповіт, тим більше на ім'я родички, людини що проживає в Черкаській області та про його дружину не піклувалася, життям її не цікавилася. Позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_3 ввела його покійну, хвору на психічні розлади дружину в оману, та під приводом необхідності відвідати якихось родичів, змусила дружину прибути в нотаріальну контору та підписати заповіт.

Позивач вважає, що з вказаних вище підстав заповіт має бути визнаний судом недійсним, та оскільки на даний час ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, він просить визнати за ним право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні 04.02.2015 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання з'явилася, позов не визнала, вказувала, що вона є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_6, за якою вона доглядала останні роки життя, матеріально повністю утримувала, організувала та оплатила її похорон. ОСОБА_3 категорично заперечувала проти наявності у померлої ОСОБА_6 неадекватної поведінки та будь-яких психічних розладів.

Представник Третьої Одеської державної нотаріальної контори та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, надіслали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки ОСОБА_3, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла дружина позивача ОСОБА_6 (а.с. 17), з якою ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 1966 року (а.с. 16).

Позивачу та його дружині на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 27 березня 1997 року (а.с. 18).

Зі змісту витребуваної судом копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_6 вбачається, що у встановлений законом шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися як ОСОБА_2 (а.с. 38) так і ОСОБА_3 (а.с. 57).

Судом також встановлено, що дружина позивача ОСОБА_6 за свого життя 26.11.2008 року склала заповіт, яким заповіла приналежну їй частину квартири ОСОБА_3 (а.с. 53).

Свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не оформлювалися у зв'язку із ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 62).

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог вказаної вище ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що його дружина ОСОБА_6 під час посвідчення заповіту на користь ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про зворотнє та спростовують зазначені твердження позивача.

Так, згідно висновку судової посмертної психіатричної експертизи № 564 ОСОБА_6 26.11.2008 року під час посвідчення заповіту на ім'я ОСОБА_3 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с. 214).

Зазначений висновок не викликає у суду сумнівів щодо його обґрунтованості, достовірності та не суперечить іншим матеріалам справи, адже заповіт складено ОСОБА_6 на її сестру ОСОБА_3, яка після смерті сина подружжя ОСОБА_6 та особливо останні роки життя матеріально утримувала дружину позивача, допомагала їй грошима, продуктами харчування та в подальшому організувала та оплатила похорон ОСОБА_6 При цьому суд враховує і недоброзичливі стосунки між подружжям ОСОБА_6.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що сестра ОСОБА_6 ОСОБА_3 багато років підтримувала її і матеріально, і морально, особливо після смерті єдиного сина. Одного разу ОСОБА_6 прийшла та повідомила, що склала заповіт на ОСОБА_3 та просила не розповідати про це ОСОБА_2, бо він її вб'є за це, а також повідомила, що ОСОБА_6 завжди боялася свого чоловіка (а.с. 141). Майже аналогічні пояснення були надані суду свідком ОСОБА_8 (а.с. 142).

Свідок ОСОБА_9 надала суду свідчення про поганий психічний стан ОСОБА_6, однак суд надає критичну оцінку таким показанням, адже цей свідок є дружиною племінника позивача ОСОБА_2 та з огляду на те, що у позивача відсутні спадкоємці першої черги спадкування за законом, вона прямо зацікавлена у вирішенні спору на користь ОСОБА_2

Крім того, відповідно до витребуваної судом інформації з медичних установ ОСОБА_6 на обліку у психіатричних медичних закладах ніколи не перебувала та від психічних розладів здоров'я не лікувалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підсумовуючи викладене, у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 225 ЦК України та визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на ? квартири АДРЕСА_1 є похідними від вимог про визнання заповіту недійсним, а тому вони також судом не задовольняються.

Суд вважає, що ці вимоги не підлягали б задоволенню навіть у разі визнання недійсним заповіту, адже у такому випадку ОСОБА_2 міг би оформити свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - нотаріусу Третьої Одеської державної нотаріальної контори - ОСОБА_4, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частини. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Петренко В. С.