Номер провадження: 22-ц/785/1822/15
Головуючий у першій інстанції: Загороднюк В. І.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та просила стягнути з останньої на свою користь суму боргу у розмірі 743 200 гривень, згідно угоди про розірвання Попереднього договору купівлі - продажу нерухомості від 02.09.2013 року та додаткової угоди до угоди від 21.10.2013 року про розірвання Попереднього договору купівлі -продажу нерухомості від 02.09.2013 року та судовий збір.

При цьому посилається на те, що 02.09.2013 року, між нею та ОСОБА_4, від імені та в інтересах якої на підставі довіреності від 10.08.2011 року діяв ОСОБА_6, було укладено Попередній договір купівлі - продажу нерухомості, відповідно до умов якого сторони домовились до 18 годин 26 грудня 2013 року укласти договір купівлі - продажу квартири. В момент підписання попереднього договору позивачка в якості авансу в рахунок наступного основного договору купівлі - продажу передала представнику відповідачки - ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі, що становить еквівалент 250 000 дол. США за курсом НБУ. Після цього сторони дійшли до згоди розірвати Попередній договір купівлі - продажу нерухомості від 02.09.2013 року, про що 21.10.2013 року уклали відповідну Угоду. Відповідно до п. 4 даної Угоди відповідачка зобов'язана була повернути позивачці протягом двох місяців, до 21.12.2013 року з дня підписання угоди, передані їй позивачкою в якості авансу грошові кошти в розмірі, що становить гривневий еквівалент 250 000 дол. США, за курсом НБУ на дату повернення. 20.12.2013 року представник відповідачки ОСОБА_6 частково повернув позивачці грошові кошти отримані за попереднім договором, у сумі 170 000 гривень на підтвердження чого сторони уклали додаткову угоду до угоди від 21.10.2013 року про розірвання Попереднього договору купівлі -продажу нерухомості від 02.09.2013 року. За умовами укладеної додаткової угоди відповідачка зобов'язана була повернути позивачці в строк до 28.02.2014 року решту суми в розмірі, що становить гривневий еквівалент 80 000 дол. США за курсом НБУ на дату повернення, однак свої зобов'язання ОСОБА_4 не виконала, грошові кошти не повернула.

Представник позивачки в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутністю.

Відповідачка заперечення проти позову, а також докази, які б спростовували доводи позивачки до суду не надала, у судові засідання, будучи належним чином сповіщена, не з"являлась.

Представник відповідачки надав відомості щодо місця проживання останньої за адресою: АДРЕСА_1. Однак, як вбачається з матеріалів справи та ухвали апеляційного суду Одеської області від 17.07.2014 р. зазначена інформація не відповідає дійсності, орендоване нежитлове приміщення, яке нібито знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1 не має конкретного номеру, а отже знайти зазначене приміщення не представляється можливим. У зв'язку з цим відповідно до приписів ЦПК України суд здійснив виклик сторони за її зареєстрованим місцем проживання.

Рішенням суду позов задоволено.

На рішення суду представник ОСОБА_4 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, у судовому засіданні апеляційного суду просив знизити розмір штрафу.

Відповідачка та її представник, яких сповіщено належним чином про день та час розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з'являлись, тому суд на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України розглядає справу за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

02 вересня 2013 року, між позивачкою, ОСОБА_5, та відповідачкою, ОСОБА_4, від імені та в інтересах якої на підставі довіреності від 10.08.2011 року діяв ОСОБА_6, було укладено Попередній договір купівлі - продажу нерухомості, відповідно ідо умов якого сторони домовились до 18 годин 26 грудня 2013 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

У відповідності до п. 1.4. Попереднього договору, позивачка на підтвердження дійсних намірів, щодо укладення Основного договору передала в якості авансу в рахунок наступного Основного договору купівлі - продажу відповідачці грошові кошти в розмірі що становить еквівалент 250 000 дол. США за курсом НБУ, які згідно довіреності отримав представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, що підтверджується розпискою від 02.09.2013 року.

(а.с. 11-13,16)

21.10.2013 року, сторони дійшли до згоди розірвати Попередній договір купівлі - продажу нерухомості від 02.09.2013 року, про що уклали відповідну Угоду. Відповідно до п. 4 даної Угоди відповідачка зобов'язана була повернути позивачці протягом двох місяців, до 21.12.2013 року з дня підписання угоди, передані їй позивачкою в якості авансу грошові кошти в розмірі, що становить гривневий еквівалент 250 000 дол. США, за курсом НБУ на дату повернення.

(а.с. 14)

У зв'язку із поверненням представником відповідачки ОСОБА_6 позивачці суми у розмірі 170 000 дол. США, 20.12.2013 року сторони уклали додаткову угоду до угоди від 21.10.2013 року про розірвання Попереднього договору купівлі - продажу нерухомості від 02.09.2013 року, у пункті 5 якої, сторони домовились про те, що відповідачка зобов'язана повернути позивачці в строк до 28.02.2014 року решту суми в розмірі, що становить гривневий еквівалент 80 000 дол. США за курсом НБУ на дату повернення.

(а.с. 15)

Однак, свої зобов'язання за додатковою угодою від 20 грудня 2013 року до угоди від 21 жовтня 2013 року про розірвання Попереднього договору купівлі - продажу нерухомості від 02.09.2013 року відповідачка не виконала, грошові кошти у розмірі 80 000 дол. США не повернула.

Статтею 526 ЦК України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, згідно частини 1 статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім цього, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, які містяться в матеріалах справи, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, укладені договори між сторонами, судом встановлено, що сума, сплачена позивачкою відповідачці ОСОБА_4 відноситься до процесу купівлі-продажу квартир та відповідно до ст. 570 ЦК України, є авансом, який підлягає безумовному поверненню позивачці.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно частин 1 та 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення невстановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Таким чином, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що вимоги позивачки про повернення суми у розмірі 80 000 дол. США в гривні по курсу НБУ, який станом на 12 березня 2014 року становить 9. 29 грн. за 1 долар США, що відповідно становить 80 000 дол. США х 9,29 грн. за 1 дол. = 743 200 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягали задоволенню.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачки на користь позивачки також підлягала стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3 654, 00 гривень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 8 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

О.С. Комлева