АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/189/2015 Головуючий в І інстанції: Дзиговський Ю.В.
Категорія:37 Доповідач: Вейтас І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 26 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас І.В.
Суддів:Цуканової І.В.
Склярської І.В.
При секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5на рішення Комсомольського районного суду м.Херсону від 17 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання права власності на ? частину квартири, визнання свідоцтв на право на спадщину за законом частково недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його старший брат ОСОБА_10, якому відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.1995 року на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 в м.Херсоні. Позивач вказує, що вказана квартира придбана за його кошти, але оформлена на брата, оскільки брат після розлучення не мав житла. Вони вдвох проживали в квартирі, позивач сплачував за комунальні послуги.

Коли брат захворів та був госпіталізований з діагнозом - інсульт, колишня дружина брата - ОСОБА_11 після лікарні забрала його жити до себе за адресою АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що він допомагав доглядати за братом, виводив на прогулянки, допомагав купати, перевдягати, приймав участь в матеріальному забезпеченні брата.

Коли брат помер на сімейній нараді було вирішено, що його дочки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовляються від права на спадщину на користь позивача, оскільки квартира насправді куплена ним та йому належить. Але відповідачі - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, без його відома та без відома спадкоємця першої черги - батька спадкодавця ОСОБА_8, 1926 року народження, 01 липня 2014 року отримали свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру.

Посилаючись на положення ст.1259 ЦК України, зважаючи на те, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцю, позивач вважає, що має право на спадкування ? частини спадкового майна разом із спадкоємцями першої черги, але з врахуванням вкладених коштів на придбання, ремонт та користування квартирою, просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину від 01 липня 2014 року видані ОСОБА_6, ОСОБА_12.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 17 листопада 2014 року в задоволені позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що суд не взяв до уваги докази, які свідчать про придбання ним квартири та понесення витрат по її обслуговуванню, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої прийшов до висновку, що позивачем не доведена наявність обставин, передбачених ч.2 ст.1259 ЦК України, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Колегія суддів вважає такий суду першої інстанції правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26 вересня 1995 року, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за № 173, ОСОБА_10 належить трикімнатна квартира АДРЕСА_2 та зареєстрована в КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради 05.10.1995 року за реєстровим № 29246 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер (а.с.12).

Згідно довідки комунального підприємства «Центр» виконавчого комітету Херсонської міської ради від 05.07.2014 року на день смерті ОСОБА_10 та протягом шести місяців за вказаною вище адресою були зареєстровані : ОСОБА_10 - покійний, ОСОБА_5 - брат покійного, ОСОБА_15 - племінник покійного, ОСОБА_12 - дочка покійного та ОСОБА_16 - онука покійного (а.с.13).

З матеріалів копії спадкової справи після померлого ОСОБА_10, наданої суду першої інстанції приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9, з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_10 в установлений законом строк звернулись його дочки ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом ОСОБА_9 01 липня 2014 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 успадкували по ? частці спадкового майна, що складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_2

Доводи апеляційної скарги стосовного того, що квартира АДРЕСА_2, була придбана позивачем для себе та померлого брата ОСОБА_10, не є підставою для скасування рішення суду та задоволення вимог позивача, оскільки договір купівлі продажу спірної квартири від 26 вересня 1995 року, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 є дійсним, позивачем не ставилось питання про визнання його недійсним, право власності ОСОБА_10 на вказану квартиру в установленому законом порядку ніким не оспорене. Той факт, що позивач сплачував комунальні та інші послуги за спірну квартиру, в якій проживав, не дає підстав для задоволення заявленого позову, з зазначених позивачем підстав.

ОСОБА_10 також не доведено наявність обставин, передбачених ч.2 ст.1259 ЦК України, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується самим позивачем, що ОСОБА_10 після перенесеного інсульту з 2010 року проживав у колишньої дружини ОСОБА_11.

Згідно листа управління праці та соціального захисту населення Комсомольської районної у м.Херсоні ради від 24.09.2014 року № 03-2646/4 (а.с.47) ОСОБА_10 був інвалідом 2 групи загального захворювання та потребував постійного стороннього догляду. До опікунської ради зверталась ОСОБА_7 з заявою про розгляд її кандидатури, як опікуна батька ОСОБА_10. Управлінням було підготовлено пакет документів для подання до суду щодо призначення ОСОБА_7 опікуном ОСОБА_10, але ОСОБА_10 помер. Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 листопада 2013 року провадження у справі за заявою ОСОБА_7 про визнання ОСОБА_10 недієздатним та встановлення над ним опіки закрито (а.с.48).

Позивач ОСОБА_5 не заперечував, що за його братом доглядала дружина та дочки, крім того, ними була найнята ОСОБА_17, (яка була допитана в якості свідка судом першої інстанції) для догляду за ОСОБА_10.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_5 також зазначав, що надавати матеріальної допомоги для здійснення догляду за хворим братом у нього не було необхідності, оскільки у брата були власні заощадження, які і витрачали ОСОБА_11 та її дочки. Він (позивач) коштів на забезпечення брата після його хвороби та переїзду не надавав.

Отже, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, прийшов до правильного висновку, що позивач не довів, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не містять інших засобів доказування.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не взято до уваги, як підставу для задоволення позову, неповідомлення спадкоємцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нотаріуса про наявність спадкоємця першої черги - батька померлого - ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_18 з позовом про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину не звертався, натомість в нотаріально посвідченій заяві зазначив про те, що йому відомо про отримання онуками свідоцтв про право на спадщину після померлого ОСОБА_10 , будь-яких претензій до них немає, вимоги закону, відповідно до якого він, як непрацездатний батько має право на частку спадкового майна йому роз'яснені, на одержання свідоцтва про право на спадщину за законом не претендує (а.с.45).

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду немає, оскільки воно постановлено правильно, у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: