Справа № 758/7208/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

29 січня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Власюк М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Подільської в м. Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з заявою про позбавлення батьківських прав відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, у неї та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька - ОСОБА_3.

Вказує, що оскільки вона з відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час проведення державної реєстрації народження дитини відповідач подав заяву про визнання свого батьківства тому відомості про нього, як батька дитини, були внесені до акту цивільного стану про народження дитини.

Зазначає, що поступово стосунки між нею та відповідачем погіршувалися через агресивну поведінку останнього, донька почала боятися його, у зв'язку з чим з 2004 року фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися і відповідач фактично не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки, а саме: не цікавився її життям, не приймає участі у її вихованні, фізичному, культурному та духовному розвитку, утриманні.

У зв'язку з вищевикладеним, з метою захисту інтересів своєї дитини - ОСОБА_3 та забезпечення її права на повноцінну сім'ю, вважає, що позивача необхідно позбавити батьківських прав відповідача, який ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задоволити з підстав, викладених у ньому.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Подільської в м. Києві районної державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримала.

Прокурор прокуратури Подільського району м. Києва у судовому засіданні проти позову заперечила, мотивуючи тим, що відповідача не можна позбавити батьківських прав, оскільки останній не виконує своїх батьківських обов'язків у наслідок незалежних від нього причин, а саме - тяжкого захворювання, у підтвердження цих обставин заявила клопотання про приєднання до матеріалів справи листи ТМО «Психіатрія» №1-01/66 від 20.01.2015 року (а.с.83), ТМО «Психіатрія» КМПНЛ №2 від19.01.2015 року №65 (а.с.85).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, відповідно до ч.4 ст.169, ч.2 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, думку прокурора, яка не підтримала вищезазначену позовну заяву, дослідивши докази долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні у сторін за цим позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, актовий запис №561 (а.с.7).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю - позивачкою ОСОБА_1, що підтверджується довідкою ЖБК «Академічний-10» №391 від 14.05.2014 року (а.с.11).

Відповідно до характеристики ОСОБА_3, виданої СЗШ №68 Подільського району м.Києва №110 від 22.05.2014 року (а.с.13), у вихованні та навчанні останньої приймають участь її мати - позивачка ОСОБА_1, на відміну від відповідача, який жодного разу не відвідав школу, не цікавиться успіхами та шкільним життям дитини.

Також, відповідно до довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини №10 дитяча від 14.05.2014 року (а.с.14) відповідач ОСОБА_2 за весь час нагляду з дитиною не звертався.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської в м. Києві районної державної адміністрації від 18.12.2014 року щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2.(а.с.70) малолітня ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення свого батька батьківських прав, оскільки багато років його не бачила, не спілкується та не цікавиться її життям. У зв'язку з вищевикладеним, Подільська в м. Києві районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3

Законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України від 21.06.2001 року N -2558-ІП, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року N "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, п. 16 вказаної постанови передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Така ж позиція викладена і в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.04.2012 року.

Згідно до ч.3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків у наслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання ( крім хронічного алкоголізму чи наркоманії), або з інших незалежних від неї причин.

Як вбачається з листа КМПНЛ №2 від 20.11.2014 року №2074, відповідач ОСОБА_2 перебуває на консультативному обліку у лікаря-психіатра з 2010 оку з діагнозом «шизотиповий розлад» (а.с.57).

Крім того, відповідно до листа ТМО «Психіатрія» у м.Києві №1-01/66 від 20.01.2015 року відповідач ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з 09.06.2010 року по 05.08.2010 року з діагнозом «шизотиповий розлад, параноїдний синдром з депресивними включеннями та перебуває на обліку за місцем реєстраії» (а.с.83).

Відповідно до листа КМПНЛ №2 від 19.01.2015 року №65, відповідач ОСОБА_2 перебуває під консультативним наглядом у лікаря-психіатра з 2010 оку з діагнозом «шизотиповий розлад» та двічі лікувався стаціонарно в КМКПНЛ №1 з 29.09.2009 року по 23.11.2009 рік, 09.06.2010 року по 05.08.2010 рік з діагнозом «шизотиповий розлад, параноїдний синдром з депресивними включеннями» (а.с.85).

Тобто з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідач з 2009 року страждає на психічне захворювання, що виключає його винну поведінку та свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками.

З урахуванням вищевикладеного, встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не знайшли свого доведення в ході судового розгляду, оскільки не грунтуються на вимогах чинного законодавства, тому не можуть бути задоволені.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", Закону України " Про охорону дитинства", керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 57- 60, 213-214, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Подільської в м. Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом шляхом ухвалення та письмовою заявою відповідача, поданною протягом десяти днів з дня отримання його копії

Суддя С. М. Богінкевич