АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/155/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1159/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

за участю: прокурора Параскевича О.Г.,

ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та застосуванням запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, звертаючись в суд із зазначеним позовом вказував, що 31 січня 2005 року прокуратурою Хмельницької області стосовно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.3, 212 ч.3, 364 ч.2, 27 ч.5, 366 ч.2 КК України. 26 грудня 2011 року прокуратурою Рівненської області винесено постанову про закриття відносно нього вказаної кримінальної справи у звязку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчинені злочинів. Вважає, що внаслідок незаконного порушення кримінальної справи, незаконного притягнення його як обвинуваченого, незаконного обранням відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно, штучного створення доказів прокуратурою Хмельницької області, Рівненської області та Острозьким районним судом _______________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_5 Категорія: 30

Доповідач: Варвус Ю.Д.

Рівненської області йому завдана моральна шкода, яку оцінює в розмірі 101094грн. та просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України. Моральна шкода полягає у порушенні його нормальних життєвих звязків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, позбавленні можливості реалізації своїх звичок та бажань. Так, за період перебування під слідством і судом, з 31 січня 2005 року по 26 грудня 2011 року, він неодноразово викликався в органи прокуратури та суду, втративши тим самим звичний спосіб життя. В період з 22 лютого 2005 року по 26 грудня 2011 року було обмежено його право на свободу пересування, він не мав можливості вільно пересуватися по території України, виїхати за межі країни. Крім нього, моральних страждань зазнали і члени його сім'ї, що негативно впливало на взаємовідносини з близькими людьми.

Рішенням Нетішинського міського суд від 07 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 100897грн. 55коп. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Вказує, що на органи Державної казначейської служби України жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому.

Апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 31 січня 2005 року відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.3, 212 ч.3, 27 ч.5, 212 ч.3, 364 ч. 2, 27 ч.3, 366 ч. 2 КК України. Під час розслідування вказаної кримінальної справи постановою слідчого від 22 лютого 2005 року ОСОБА_2 був притягнутий як обвинувачений і обрана міра запобіжного заходу підписка про невиїзд.

06 червня 2005 року кримінальна справа з обвинувальним висновком була направлена до суду для судового розгляду.

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 14 квітня 2008 року кримінальна справа повернута Острозькому районному прокурору для організації проведення додаткового розслідування.

Постановою слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Рівненської області від 26 грудня 2011 року кримінальну справу з обвинувачення ОСОБА_2 та інших осіб у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 27 ч. 3, 212 ч. 3, 27 ч 5, 212 ч. 3, 27 ч. 3, 364 ч. 2, 27 ч. 3, 366 ч. 2 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.213 КПК України у звязку з недоведеністю участі обвинувачених, зокрема ОСОБА_2, у вчиненні злочинів, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач з 31 січня 2005 року по 26 грудня 2011 року незаконно перебував під слідством, а тому має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди, яка була йому заподіяна у звязку з незаконним притягненням як обвинуваченого. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обовязків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Стаття 5 зазначеної Конвенції гарантує право потерпілого від арешту або затримання відшкодування шкоди.

За змістом зазначених положень під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строку слід розуміти також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки відповідно до норм КПК України під час розслідування з приводу підозри у скоєнні кримінального злочину особа обмежується у певних правах та зазнає певні обмеження життя, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо.

Отже, тривалість досудового слідства та судового розгляду протягом необмеженого строку може завдавати особі певну шкоду, зокрема, моральну.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.2, п.5 ст.31 цього ж Закону у разі закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину громадянин має право на відшкодування моральної шкоди.

Статтею 4 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частинами 2,3 ст.13 цього ж Закону встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пленуму Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в п. 9 розяснив, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити із такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди, яка була йому заподіяна у звязку з незаконним притягненням як обвинуваченого. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд правильно виходив з розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення.

Згідно з п.1.3 Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Держказначейства України від 04 лютого 2008 року № 39, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у державному бюджеті на цю мету.

Відповідно до ч.2 ст.176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобовязаннями держави.

Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України визначено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунка, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням зазначеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги, скасування чи зміни судового рішення та вважає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус