Справа № 308/6842/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Кожух О.А., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради, 3-ї особи Відділу охорони здоровя ОСОБА_1 міської ради, про визнання незаконним та скасування розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 вересня 2014 року позов задоволено.

Скасовано розпорядження №133 від 22 квітня 2014 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2В.», прийнятого в.о. Ужгородського міського голови секретарем ради ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 міська рада не погодилась із зазначеним рішенням, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у позові.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом розгляду апеляційним судом Закарпатської області є апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 вересня 2014 року.

Сторони у судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 працює на посаді головного лікаря ОСОБА_1 міської поліклініки.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 19 грудня 2013 року №1152 «Про передачу приміщень» припинено право оперативного управління ОСОБА_1 міської поліклініки на визначені у цьому рішенні міської ради приміщення з їх передачею в оперативне управління Ужгородському міському центру первинної медико-санітарної допомоги. У звязку з цим ухвалено рішення про передачу майна шляхом оформлення актів приймання-передачі (т.1 а.с.30).

Відповідно до доручення №29-19/39 від 7 лютого 2014 року начальника відділу охорони здоровя ОСОБА_2 зобовязано підготувати та надати у відділ охорони здоровя до 20 лютого 2014 року перелік матеріальних цінностей (визначений попередньою комісією), які будуть передані з балансу МП, МДКЛ на баланс Ужгородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги (т.1 а.с.85).

Актом комісії щодо факту відсутності актів прийому-передачі будівель було встановлено, що доручення начальника відділу охорони здоровя №29-19/39 від 7 лютого 2014 року станом на 28 березня 2014 року не виконано (т.1 а.с.72).

Із листа ОСОБА_2 від 28 лютого 2014 року № 164/04-10 вбачається, що доручення начальника відділу охорони здоров»я не виконувалися нею у зв'язку з незгодою з рішенням міської ради від 19 грудня 2013 року № 1152 «Про передачу приміщень» (т.1 а.с. 76-77).

Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою наказом начальника відділу охорони здоров'я ОСОБА_1 міської ради від 3 лютого 2014 року, головний лікар у своїй діяльності підпорядкований відділу охорони здоров'я ОСОБА_1 міської ради, здійснює керівництво діяльністю поліклініки та несе персональну відповідальність за невиконання покладених на заклад завдань перед міським головою, відділом охорони здоров'я тощо (т.1 а.с. 8, 9).

Таким чином суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_2 не виконала доручення начальника відділу охорони здоровoя від 7 лютого 2014 року № 29-19/39.

Стосовно наявного у матеріалах справи доручення №17 від 03.04.2014 року заступника міського голови ОСОБА_4 (т.1 а.с.74), яким зобовязано головного лікаря УМП ОСОБА_2 забезпечити надання у відділ охорони здоровя акти прийому-передачі будівель та споруд згідно рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 19.12.2013 р. №1156 «Про передачу приміщень», які переходять від ОСОБА_1 міської поліклініки до Ужгородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги, для надання їх на затвердження до департаменту міського господарства УМР, яке ОСОБА_2 необхідно було виконати у термін до 14.00 04.04.2014 року, - то вказане доручення їй не було вручено і таке було винесено під час перебування ОСОБА_2 на лікарняному з 28.03.2014 року по 25.05.2014 року, що вказує на неможливість його виконання позивачкою.

Розпорядженням в.о. міського голови ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_3 від 22.04.2014 року №133 на ОСОБА_2 за неналежне виконання службових обовязків було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Підставою для накладення на ОСОБА_2 вказаного дисциплінарного стягнення стали доповідні начальника відділу охорони здоровя ОСОБА_5 від 08.04.2014 №32/29-3 та заступника міського голови ОСОБА_4 від 18.04.2014 р.№22 (т.1 а.с.75).

Як вбачається з доповідних ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.66-70), то в таких йдеться про невиконання ОСОБА_2 неодноразових доручень з приводу виконання рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 19.12.2013 р. №1156 «Про передачу приміщень», які вона ігнорує, в тому числі і доручення заступника міського голови №17 від 03.04.2014 р. (під час перебування позивачки на лікарняному).

Однак накладаючи на ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення, відповідачем не було дотримано процедури його застосування.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

За приписами частин 1, 3, 4 статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).

Законодавство України про працю не містить прямої заборони застосування до працівників дисциплінарних стягнень під час їх хвороби, разом із тим власник чи уповноважений ним орган у такому разі позбавлений можливості вимагати від працівника до застосування дисциплінарного стягнення надати письмові пояснення та повідомити працівника про застосування до нього дисциплінарного стягнення під розписку.

Час звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю виключається зі строку застосування дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що з 28 березня по 25 травня 2014 року ОСОБА_2 перебувала на лікарняному.

Однак розпорядження №133 від 22.04.2014 року про застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани було прийнято у період її тимчасової непрацездатності. Крім цього, письмові пояснення від позивачки щодо невиконання нею доручень не відбирались, що встановлено територіальною державною інспекцією з питань праці у Закарпатській області під час проведення перевірки за зверненнями ОСОБА_2 (а.с. 41-45), що вказує на порушення відповідачем вимог статті 149 КЗпП України.

До того ж із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 повідомлена про розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення під розписку.

Крім того, виявивши вчинення позивачкою проступку, а саме невиконання нею доручення №29-19/39 від 7 лютого 2014 року начальника відділу охорони здоров»я ОСОБА_5, відповідачем не було дотримано строків накладення дисциплінарного стягнення відповідно до статті 148 КЗпП України, оскільки таке відповідачем на позивачку було накладено після спливу місячного строку з дня виявлення проступку, а саме 22.04.2014 року, що вказує на порушення відповідачем зазначених вимог закону.

Отже встановивши, що дисциплінарне стягнення на позивачку було накладено з порушенням процедури, встановленої трудовим законодавством, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування спірного розпорядження про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що лікарняні листки, видані ОСОБА_2, є формальними, так як вона в цей період перебувала на роботі, не заслуговують на увагу, оскільки не стверджуються належними доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача відхиленню, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають суду апеляційної інстанції підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 міської ради відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :