АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», третя особа: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішенняПечерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2014 року,

встановила:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2014 року в задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильнезастосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник КП по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем доведено свою невинуватість у заподіянні позивачам шкоди.

Такі висновки суду першої інстанціївідповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до акту КП по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» від 13 лютого 2013 року за результатами обстеження квартири АДРЕСА_1, внаслідок інтенсивного снігопаду та різкого потепління, в кімнатах квартири виявлені сліди залиття. На лоджії кімнати слідів залиття не виявлено ( а.с. 12 ).

07 серпня 2013 року комунальним підприємством проведено додаткове обстеження квартири позивачів.

Згідно Акту на лоджії житлових кімнат та на лоджії кухні слідів залиття не виявлено (а.с.19).

Пред'являючи позов, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилались на те, що шкода завдана, внаслідок залиття кімнат квартири, відповідачем відшкодована. Разом з тим, внаслідок залиття квартири були також пошкоджені балконні шафи. Розмір завданої шкоди складає 9 676 грн. 16 коп. Розмір моральної шкоди, завданої позивачам в зв'язку із пошкодженням балконних шаф, становить по 10 000 грн. 00 коп. кожному. Однак, відповідач відмовляється виплачувати грошові кошти в добровільному порядку.

Заперечуючи проти позову, представник підприємства зазначив, що актами обстеження квартири позивачів встановлені сліди затоплення лише в кімнатах квартири. Заподіяна шкода визнана підприємством. Платіжними дорученнями № 71 від 13.05.2013 року та № 435 від 17.12.2013 року підприємством добровільно сплачені позивачам кошти в розмірі відповідно 3 474 грн. 00 коп. та 4 573 грн. 00 коп. Залиття лоджії та пошкодження балконних шаф, під час обстеження, не виявлено. Таким чином, підприємством доведено відсутність своєї вини у заподіянні вказаних збитків.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що для правильного вирішення такої категорії справ необхідно встановлювати: вину, протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв'язок між завданням шкоди та протиправністю дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, в деліктних зобов'язаннях передбачена презумпція вини. Якщо в процесі розгляду справи така презумпція не спростована, то вона є підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі, зокрема письмових доказів.

На підтвердження своєї невинуватості у пошкодженні балконних шаф, відповідачем представлено суду два акти. І в першому, і в другому випадку при проведенні обстеження квартири позивачів, не було встановлено залиття лоджії. Крім того, при обстеженні, на лоджії не було виявлено балконних шаф.

Зазначені акти позивачами не оспорені.

Колегія суддів знаходить належними, допустимими та достатніми представлені відповідачем докази на підтвердження відсутності вини підприємства у заподіянні шкоди позивачам.

Натомість, позивачами представлено суду лише висновок експерта про вартість пошкодженої балконної шафи. При цьому, зазначений висновок не містить відомостей про час пошкодження, причини та інші обставини, що мають значення для справи.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом роз'яснено сторонам право на призначення судової технічної експертизи, відповідно до ст. 143 ЦПК України.

Будь-яких клопотань з цього приводу від сторін не поступило.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачами зроблені зауваження на повторному акті при обстеженні квартири, колегія суддів оцінює критично, оскільки, без застосування спеціальних знань, неможливо об'єктивно встановити час внесення вказаних застережень.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 15 вересня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного районного суду міста Києва від 15 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.