Справа № 366/350/14 Головуючий у І інстанції Ткаченко Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/406/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник
Категорія 38 29.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю не менше п'яти років та про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю не менше п'яти років та про усунення від права на спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її співмешканець - ОСОБА_3, який на день смерті проживав у АДРЕСА_1

Після його смерті стало питання про оформлення спадщини на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Вважала, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла, так як 11 квітня 2014 року падала заяву про прийняття спадщини до Іванківської районної державної нотаріальної контори (спадкова справа №127/2014).

07 жовтня 2014 року вона звернулася до Іванківської районної державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок. Однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено із-за недоведення родинних відносини із спадкодавцем та роз'яснено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на її ім'я необхідно встановити факт проживання однією сім'єю із спадкодавцем не менше п'яти років до відкриття спадщини.

Також позивачку було повідомлено, що крім неї до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася відповідачка (дочка спадкодавця - ОСОБА_1).

Зазначала, що від 1986 року по день смерті спадкодавця вона (позивачка) із ОСОБА_3 проживали разом однією сім'єю в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 однак спадкодавець не мав там зареєстрованого місця проживання.

Крім того, вказувала, що у 2011 році ОСОБА_3 переніс тяжку хворобу і з того часу самостійно не пересувався. Через наявну хворобу спадкодавець перебував у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги, в тому числі матеріальної. За життя спадкодавця позивачка самостійно доглядала за ним, купувала ліки, особисто доставляла на лікування тяжко хворого, і приходила до лікарні.

А відповідачка (дочка спадкодавця) жодним чином не цікавилася його долею і ухилялася від надання йому матеріальної чи іншої допомоги.

Позивачка за власні кошти здійснила поховання батька відповідачки.

Вважала, що оскільки відповідачка ніколи не піклувалася про свого батька, не відвідувала його, ухилялася від надання йому допомоги і навіть не була присутня на похороні, то повинна бути усунена від права на спадкування.

Враховуючи вищенаведене, просила встановити факт проживання її та спадкодавця однією сім'єю не менше 5-ти років до відкриття спадщини, а також усунути відповідачку від права на спадкування після смерті ОСОБА_3

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім'єю не менше п'яти років на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто визнано ОСОБА_2 спадкоємицею четвертої черги за законом після ОСОБА_3.

Усунуто ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до свідоцтва про народження батьком відповідача по справі є ОСОБА_3.

Згідно довідки №4603 від 19 вересня 2014 року, виданої виконкомом Іванківської селищної ради позивачу, ОСОБА_3 проживав без реєстрації в селі Федорівка з позивачкою до дня смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1 року).

Відповідно до довідки №4917 від 15 жовтня 2014 року, виданої виконкомом Іванківської селищної ради позивачу, остання похоронила за свій рахунок співмешканця ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 мав на праві власності 1/3 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до постанови державного нотаріуса Воробей Т.П. від 07 жовтня 2014 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3, оскільки не доведені родинні відносини із спадкодавцем. За даними нотаріальної контори після ОСОБА_3 спадщину прийняли: ОСОБА_2 заявою від 11 квітня 2014 року та ОСОБА_1 заявою від 29 квітня 2014 року. Інших спадкоємців немає.

Згідно виписок №4037, 5395, 170/27 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в Іванківській ЦРЛ в періоди: від 05 до 19 вересня 2011 року, від 19 листопада до 08 грудня 2012 року, від 04 до 13 січня 2014 року з діагнозами: порушення мозкового кровообігу із супроводжуючими хворобами (у виписках за 2012 та 2014 рік - ГПМК з глибоким правобічним геміпарезом).

Відповідно до виписки з історії хвороби №102356 ОСОБА_1 від 14 по 21 травня 2007 року перебувала на лікуванні в нейротравматологічному відділенні обласної клінічної лікарні з діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку, альвеолярний перелом верхньої щелепи, забійна рана верхньої губи справа.

За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанову Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільним кодексом України встановлена черговість, в порядку якої спадкоємці закликаються до спадщини. Перша-третя черга спадкоємців - це спадкоємці-родичіпри відсутності таких свідоцтв, рішеннями суду про встановлення факту родинних відносин.

Четверта черга спадкоємців містить в собі невизначене коло осіб, і цією статтею не ставиться право на спадкування в залежність від кровної спорідненості спадкодавця із спадкоємцем. Право на спадкування має особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю. Оскільки будь-яких формальних, юридично-визначених документів для визначення кола таких осіб законом не передбачено, довести факти проживання однією сім'єю із спадкодавцем спадкоємець може лише у судовому порядку. І лише на підставі рішення суду, яким буде встановлений такий факт, певна особа може претендувати на те, щоб бути визнаною спадкоємцем четвертої черги.

Враховуючи надані позивачем докази та покази свідків, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, задовольнивши позовні вимоги в частині встановлення факту проживання позивачки та спадкодавця однією сім'єю не менше 5-ти років на час відкриття спадщини, окрім того відповідачка і сама не оспорювала факту спільного проживання позивачки з її батьком.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 існує умисна форма вини у вигляді ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги.

Проте, колегія суддів з таким висновком не може погодитися.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішення такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, хворобу та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спадкодавець ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані через похилий вік та хвороби, оскільки такий висновок не ґрунтується на належних доказах. Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 ухилялась від надання спадкодавцеві допомоги також не підтверджується матеріалами справи.

Зокрема, жодна з виписок з медичних установ, на стаціонарному лікуванні в яких перебував ОСОБА_3, не містить даних про такий стан здоров'я останнього, який би потребував постійного стороннього догляду чи свідчив би про його безпорадність.

Судом першої інстанції не було отримано, досліджено та оцінено належних і допустимих доказів щодо того факту, що відповідач мала можливість виконувати свій обов`язок по догляду за батьком, але умисно та цілеспрямовано не вчиняла необхідних дій.

Колегія суддів приходить до висновку, що всупереч вимогам ст.ст.213 -215 ЦПК України суд першої інстанції наявність або відсутність у відповідачки об`єктивної можливості доглядати за батьком не перевірив, не встановив і не зазначив у рішенні переконливих доказів на підтвердження обставин про те, що відповідачка умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані; про те, що відповідачка мала змогу надавати допомогу, яку потребував спадкодавець (матеріальну, фізичну, моральну тощо) через тяжку хворобу та/або безпорадний стан, за умови надання йому необхідної допомоги позивачкою, що суд визнав доведеним.

Крім того, судом першої інстанції не з'ясовано питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємиці ОСОБА_1 за умови отримання такої допомоги від позивачки ОСОБА_2 у повному обсязі, а також те, чи мала спадкоємець ОСОБА_1 матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Оскільки позивачкою відповідно до вимог ст.60 ЦПК України не надано доказів та не доведено, що ОСОБА_1 усвідомлювала свій обов'язок по наданню допомоги батькові, мала можливість його виконувати, але умисно ухилялась від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця, то за таких обставин рішення суду підлягає скасуванню в частині усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року з ухваленням в цій частині нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 06 листопада 2014 року скасувати в частині усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

Іванова І.В.