У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕс банк») до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Фольксбанк» (далі - ПАТ «Фольксбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просило звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: салон-перукарню загальною площею 52,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2008 року, шляхом, визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку», п. п. 16, 18 іпотечного договору, а саме: на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «Фольксбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцю згідно з договором купівлі-продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом (оцінювачем) на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «Фольксбанк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки тощо), необхідних для здійснення такого продажу, а кошти, одержані від реалізації, направити для задоволення вимог ПАТ «Фольксбанк» за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 61-2/140 в розмірі 77 237,14 доларів США, стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Фольксбанк» сплачений судовий збір у розмірі 3 441 грн.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 07 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 61-2/140 з додатками, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 80 000 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 05 серпня 2033 року (пункти 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору), зі сплатою 12,5 % річних. Позивачем умови кредитного договору виконано та надано кредит у сумі, визначеній ним, що підтверджується заявою на видачу готівки від 07 серпня 2008 року № 535 16.

Однак ОСОБА_6 свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконує та порушила умови кредитного договору щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку, визначеному кредитним договором. Станом на 19 червня 2013 року заборгованість за кредитним договором № 61-2/140 становить 77 237,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 червня 2013 року становить 617 356 грн 46 коп., та складається з: 70 568,00 доларів США - 564 050 грн 03 коп. - заборгованість за кредитом; 6 307,82 доларів США - 50 418 грн 41 коп. - заборгованість за відсотками.

Згідно з п. п. 6.2, 6.3 кредитного договору за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Пеня станом на 19 червня 2013 року становить 361,32 доларів США - 2 888 грн 03 коп.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 61-2/140 між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 4728, відповідно до умов якого відповідач (іпотекодавець) передав у заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: салон-перукарню загальною площею 52,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2014 року, позов ПАТ «Фольксбанк» задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно: салон-перукарню загальною площею 52,6 кв. м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2008 року, шляхом, визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку», п. п. 16,18 іпотечного договору, а саме: шляхом продажу ПАТ «Фольксбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцю згідно з договором купівлі-продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом (оцінювачем) на день проведення продажу, для чого забезпечено право ПАТ «Фольксбанк» щодо всіх повноважень (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки тощо), необхідних для здійснення такого продажу, а кошти, одержані від реалізації, скерувати для задоволення вимог ПАТ «Фольксбанк» за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 61-2/140 у розмірі 77 237,14 доларів США, що еквівалентно 617 356 грн 46 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій із закриттям провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 07 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Електронбанк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВІЕс банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 61-2/140 з додатками, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 80 000 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 05 серпня 2033 року (пункти 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору), зі сплатою 12,5 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № 61-2/140 між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 4728, відповідно до умов якого відповідач (іпотекодавець) передав у заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: салон-перукарню загальною площею 52,6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1

Згідно з п. 14 іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає в іпотекодержателя з наступних підстав: а) у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем-боржником основного зобов'язання; б) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків (умов), встановлених іпотечним договором.

Згідно з п. 4 іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору.

На підставі п. 16 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснювати на підставі рішення суду, виконавчого напису та договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 19 іпотечного договору реалізація предмета іпотеки може здійснюватись шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно з договором купівлі-продажу на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 цього Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суди, встановивши, що відповідач ОСОБА_6 належним чином не виконує свої обов'язки за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість у розмірі 617 356 грн 46 коп., відповідно до умов іпотечного договору реалізація предмета іпотеки може здійснюватись шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно з договором купівлі-продажу на підставі рішення суду, дійшли висновку про задоволення позову.

Разом із тим не можна повністю погодитись із оскаржуваними рішеннями, оскільки резолютивна частина рішення місцевого суду, залишеного без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, не відповідає вимогам п. 1 ст. 215 ЦПК України та ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до п. 2, абз. 4 п. 23.8 договору іпотеки вартість предмета іпотеки згідно з Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 серпня 2008 року становить 485 874 грн. За згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем іпотекодержатель має право на продаж предмета іпотеки відповідно до умов цього договору за будь-якою ціною на власний розсуд або за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (а. с. 11, 13).

Звертаючись до суду з позовом, банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 61-2/140 у розмірі 77 237,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 червня 2013 року становить 617 356 грн 46 коп., та складається з: 70 568,00 доларів США - 564 050 грн 03 коп. - заборгованість за кредитом; 6 307,82 доларів США - 50 418 грн 41 коп. - заборгованість за відсотками.

Суд першої інстанції без урахування вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку», положень п. 2, абз. 4 п. 23.8 договору іпотеки у резолютивній частині рішення не зазначив складові загального розміру заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, не з'ясував, чи є згода між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на порушення норм ст. ст. 303, 307 ЦПК України допущених судом першої інстанції порушень не усунув, не звернув уваги на те, що позивач ПАТ «Фольксбанк» змінило назву на ПАТ «ВіЕс банк», та залишив рішення, ухвалене на користь ПАТ «Фольксбанк», без змін.

Таким чином, судами допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2014 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник