Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві, в залі суду № 3 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку, мотивуючи тим, що для вирішення проблем із житлом відповідач запропонував йому купити в с. Глибочка недобудований будинок, добудувати його разом, а по завершенні будівництва оформити навпіл право власності на будинок. Погодившись на пропозицію відповідача, позивач домовився з ОСОБА_3 про купівлю у неї незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1, сам особисто із власних коштів розрахувався з нею за цю покупку, однак, оформити на своє ім'я цю покупку не зміг, оскільки не мав паспорта, так як в 2004 році у нього були викрадені документи. Тому документи на будинок були оформлені на ім'я його брата - відповідача по справі ОСОБА_4. Пізніше спільними зусиллями позивача, відповідача та їх брата ОСОБА_5 і майже повністю за кошти позивача будинок був побудований, однак право власності на цей будинок відповідач оформив на своє ім'я. Позивач проживав в цьому будинку, одна кімната повністю була обжита ним, обставлена меблями, побутовою технікою, особистими речами. Після цього, відповідач обманом забрав у нього ключі та став не допускати його до будинку. Відповідач таємно від нього оформив будинок лише на своє ім»я. Позивач вказував, що майно у вигляді спірного будинку є новоствореним майном, в результаті об'єднання грошових коштів, матеріальних засобів та трудових зусиль, і на підставі усної домовленості повинно було виникнути право спільної власності на нього в рівних частках. Позивач просив суд визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно на гр. ОСОБА_2, видане 26.02.2013 року реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області (індексний номер 782139) та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

В відкритому судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. В подальшому уточнили позовні вимоги та просили суд визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно на гр. ОСОБА_2, видане 26.02.2013 року реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області (індексний номер 782139) та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку «А», прибудови «а1», веранди «а2», ганку «а3», погріба з шийкою «Б», а також до складу садиби входить вбиральня «В», огорожа № 2, ворота № 3, хвіртка № 4. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити.

Відповідач в відкрите судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, направив до суду свого представника. Представник відповідача ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність правових підстав для його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 23.04.2005 року відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1-488, придбав у ОСОБА_3 незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 57% (п'ятдесят сім відсотків), що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказаний об'єкт відповідач придбав за 2700,00 грн., які продавець ОСОБА_3 отримала повністю до оформлення договору.

Вказаний житловий будинок збудований до 100% (ста відсотків) готовності в 2005 році, що випливає з технічної документації на нього.

26.02.2013 року реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2 (індексний номер 782139).

Також встановлено, що станом на 08.07.2014 року в будинку АДРЕСА_1, з 21.03.2013 року зареєстрований і проживає власник будинку - відповідач у справі ОСОБА_2.

З копії тимчасової посвідки на постійне проживання, виданої 02.10.2006 року та копії паспорта позивача встановлено, що позивач з 12.06.2008 року зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_2. Зареєстрований він в одному будинку зі свідками ОСОБА_5, ОСОБА_9. Крім того, судом встановлено, що в 2004 році у позивача було викрадено паспорт, в зв»язку з чим з його слів, він зареєструвався за даною адресою лише в 2008 році. Також, зі слів позивача та його представника, і спірний будинок з цих підстав, в зв»язку з відсутністю паспорта, був зареєстрований на відповідача.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач та відповідач не проживали спільно, не були пов'язані спільним побутом і не мають взаємні права та обов'язки.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили лише факт проведення робіт щодо добудови придбаного будинку та його ремонту. Свідки зазначили, що зі слів позивача дізналися про умови купівлі спірного будинку та з його слів дізналися, що будинок був куплений за його кошти. Зокрема, свідок ОСОБА_3 зазначила, що за будинок гроші їй приносили позивач та відповідач вдвох ще до підписання договору, при укладанні договору купівлі-продажу були присутні продавець будинку та відповідач. Чи був присутній позивач вона не пам'ятає. Про те, що добудову здійснювали позивач та відповідач знає зі слів односельців. Свідок ОСОБА_10 зазначила, що позивач та відповідач вдвох приходили до неї й запитували про продаж недобудованого будинку. Хто мав добудовувати та добудовував його в подальшому вона не знає. Гроші так само віддавали вдвох, ніяких розписок вона не писала. Свідок ОСОБА_5 рідний брат позивача та відповідача, зазначив, що про купівлю-продаж недобудованого житлового будинку та умови його придбання дізнався пізніше від позивача, після його придбання. На момент придбання в будинку були збудовані лише дві кімнати та частина веранди. Після придбання будинку в ньому зробили дах. Відповідач купував шифер та гіпсокартон. Позивач купував балки, дошки, цеглу, блоки, гіпсокартон, профіль, двері, вікна. Будували будинок пополам. Він у всьому приймав участь. Будували своїми силами. Відповідач працював в кар'єрі, мав у власності машину КАМАЗ, яку вони продали до розлучення з першою дружиною. Куди відповідач подів гроші від продажу автомобіля не знає. Свідок ОСОБА_9, - дружина свідка ОСОБА_5, зазначила, що про купівлю будинку дізналась після оформлення документів. Позивач розповів, що будинок був куплений за його гроші. Відповідач не підтверджував, що будинок куплений за гроші позивача. Її чоловік ОСОБА_5 допомагав в будівництві. Кошти позивача зберігались в неї, і вона давала їх йому тоді, коли він купував будматеріали. На кошти позивача вони купили двері, вікно, будматеріалами. Вона з чоловіком віддали на будівництво свої ворота. Вони зробили тільки підлогу, двері, вікно, дах, помазали хату. Коли будували, то відповідач говорив, що будинок буде пополам, а з 2012 року почав виганяти з будинку позивача. Вони з позивачем ходили купувати вікно, двері, сатенгіпс, гіпсокартон, профіль, шурупи. Відповідач мав у власності машину КАМАЗ, яку продав перед самим розлученням з першою дружиною. Куди ділись гроші від продажу їй не відомо. Свідок ОСОБА_11 зазначив, що був одружений на племінниці позивача. Він, свідок ОСОБА_5 та позивач робили підлогу у кімнаті позивача. Чотири роки назад допомагав розвантажувати гіпсокартон, саморізи, валькував горище. Зі слів позивача знав, що все оплачував позивач, що відповідач на той час не мав коштів. Свідок ОСОБА_12 зазначив, що він допомагав позивачу робити дах. Він вкрив весь дах: робив крокви, балки та дошки. Шифер не клав. Допомагали в будівництві будинку безкоштовно. Про купівлю-продаж будинку йому нічого не відомо. Свідок ОСОБА_13 зазначила, що свідок ОСОБА_5 є її зятем. За проханням позивача вона на його половині мазала (валькувала) стелю. Половина відповідача була помазана. Про купівлю-продаж будинку їй нічого не відомо.

Беззаперечних, допустимих та належних доказів придбання житлового будинку, його добудови та ремонту за кошти позивача останнім суду не надано. Надані позивачем видаткові накладні та товарні чеки не містять необхідних даних з приводу платника та адреси замовника та інше. Так, видаткова накладна № СПД-000156 від 12.07.2008 року не містить даних платника, одержувача, відсутні підписи; товарний чек № 45 від 07.07.2008 року, товарний чек № 55 від 07.06.2008 року, не містять даних платника, одержувача; товарний чек б/н від 14.06.2008 року, товарний чек б/н від 26.05.2008 року, видаткова накладна № ЦР00011165 від 14.06.2008 року не містять даних платника, одержувача, суб'єкта підприємницької діяльності, відсутні підписи. Зі змісту договору № 45 від 07.07.2008 року не можна встановити де здійснений демонтаж та монтаж віконних або дверних конструкцій. Саме тому зазначені вище документи не можуть бути беззаперечними, допустимими та належними доказами факту здійснення добудови, проведення ремонтних робіт позивачем спірного житлового будинку за власні кошти.

За таких обставин, позивачем не доведено, що він був співвласником спірного будинку, а за правилами ч. 4 ст. 357 ЦК України лише співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити за свій рахунок добудову (перебудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав, а не інші особи.

Право власності на частину будинку забудовника може бути визнано за іншою особою, якщо між забудовником та цією особою мала місце домовленість про створення спільної власності на будинок та саме з цією метою вони вкладали свою працю й кошти в будівництво житлового будинку.

Позивачем також не доведено в судовому засіданні про існування між ним та відповідачем угоди про те, що йому буде виділена частка у будинку в обмін на оплату за будинок та його участь у будівництві. Суд оцінює його участь у будівництві як звичну родинну допомогу на безоплатних умовах.

При вирішенні спору суд, також, виходить з того, що відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1-488, придбано незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 57%, що знаходиться в АДРЕСА_1. Будівництво житлового будинку завершено, тобто здійснено доведення його до 100% готовності за рахунок виконання 43% робіт, в 2005 році. Однак, частка закінчених робіт у розмірі 43% не є окремим новоствореним об'єктом нерухомого майна, що не дає можливості застосовувати у даному випадку положення ст. 331 ЦК України.

Відповідач як до придбання спірного житлового будинку, так і після його придбання аж до моменту розгляду справи в суді, працює, отримує заробітну плату, а з травня 2014 року - отримує пенсію, що підтверджується матеріалами справи. Позивачем не надано до суду докази про його грошові збереження, про те, що він працював на час придбання та добудови будинку та отримував заробітну плату, тобто докази того, що він мав відповідні кошти на придбання та добудову спірного будинку. Представник відповідача зазначив, що житловий будинок придбаний за особисті кошти відповідача, його добудова та ремонт, також, здійснені за особисті кошти відповідача. Останній постійно працював, мав власні збереження. Жодних домовленостей щодо спільного придбання недобудованого будинку, його добудови та подальшого оформлення права власності в рівних частинах на двох між позивачем та відповідачем не існувало.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористався свої правом на судовий захист, однак, його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх вимог і вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про визнання права власності на частину житлового будинку.

Згідно ст. 88 ЦПК України відповідач звільняється від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3 СК України, ст. ст. 321, 328, 357, 368 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку, - відмовити.

Звільнити відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Жарікова