Справа № 372/2336/14 Головуючий у І інстанції Кравченко М.В.
Провадження № 22-ц/780/36/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський
Категорія 47 20.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, третя особа: органи опіки та піклування Комсомольської районної ради у м. Херсоні, Обухівської районної державної адміністрації Київської області,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом та у відповідності до норм ст.164 СК України просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та жорстоко поводиться з дитиною, обґрунтовуючи вказане наступними обставинами: відповідач не цікавиться сином, не бере участі в його вихованні, жодним чином не надає ані моральної, ані фізичної, ані матеріальної допомоги дитині, хоча має на це змогу, навпаки - намагається приховати доходи; після її /позивачки/ позовної заяви стосовно нерухомого майна, поданої до суду 05 листопада 2011 року, відповідач зробив їхню дитину «розмінною монетою», змушуючи її /позивачку/ забрати вищевказану позовну заяву; відповідач дозволяє собі травмувати психіку дитини; національне питання; нетрадиційна орієнтація відповідача; садистські нахили відповідача; оформив нерухомість, що належить їм на праві спільної власності подружжя, на свою матір, залишивши її /позивачку/ і дитину на вулиці без житла.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2014 року позов задоволено. Позбавлено відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, судом першої інстанції не взято до уваги його турботу про дитину та постійне виконання обов'язків по утриманню сина. Зокрема, посилається на наявні в матеріалах справи платіжні документи про перерахування грошових коштів на користь позивачки, тому вважає рішення таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивачка заперечуючи проти вказаних доводів відповідача подала письмові пояснення в яких зазначає, що обставини викладені апелянтом в скарзі не відповідають дійсності та спростовуються наданими нею письмовими доказами як в частині ухилення відповідача від сплати аліментів так і в частині не прийняття ним участі у вихованні дитини. Позивачка та її представник вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим а доводи апелянта безпідставними і такими, що не спростовує висновків викладених в рішенні суду першої інстанції.

При апеляційному розгляді справи апелянт підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Позивачка та її представники заперечили щодо доводів апеляційної скарги та вважають доводи викладені в ній не достовірними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Прокурор Чеботарьов В.В. заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване, посилаючись при цьому на те, що відповідач дійсно не приймає участі у вихованні дитини, та вчинює дії які свідчать про небажання відповідача приймати участь в утриманні дитини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 141, 157, 155, 164 ч. 1 п. 2 СК України, дійшовши висновку про факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню, тому вважав доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 16.11.2012 р.

Від спільного подружнього життя сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. У зв'язку з ухиленням відповідача ОСОБА_1 від добровільного надання коштів на утримання малолітнього ОСОБА_3, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 жовтня 2013 року (справа №667/4813/13-ц) з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожитого мінімуму передбаченого для дитини відповідного віку що місячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14.06.2013 року. (а.с.70,71 т.1).

Ухилення відповідача від утримання малолітнього сина також підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам наданим головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва від 31 липня 2014 року становила 8946,39 грн. ( а.с.236 т.1) . Частково вказана заборгованість була погашена відповідачем лише після подачі позивачкою до суду вказаного позову - 06 травня 2014 року в сумі 5486.37 грн., та 07 липня 2014 року в сумі 1280 грн. що підтверджується копіям квитанцій щодо поштового переказу ( а.с. 3 т.2).

Факт ухилення відповідача від участі у вихованні дитини підтверджується також актами складеними представниками об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Санаторний» по місяцю проживання позивачки та її сина ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 за період з травня 2012 року по травень 2014 року, згідно яких підтверджується не відвідування відповідачем свого сина за місцем його проживання. ( а.с. 96 - 144 т.1, 64-67 т.2).

Також вказаний факт підтверджується довідкою класного керівника 1-а класу багатопрофільної гімназії №20 м Херсону ОСОБА_6, яка підтвердила факт не відвідування відповідачем свого сина за місцем навчаннята не прийняття ним у часті в його вихованні та розвитку. ( а.с. 62 т.2).

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною другою статті 157 СК України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте піклування з нею.

У відповідності ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою участю є орган опіки і піклування. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, ВК Комсомольської райради м. Херсона було виготовлено висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який вмотивовано лише проживанням ОСОБА_1 за межами Комсомольського району, його неявкою до органу опіки та піклування та телефонну розмову із відповідачем, в ході якої він повідомив представника органу опіки та піклування про сплату аліментів.

Однак колегія суддів погодитися із вказаним висновком не може, як таким, що не достатньо обґрунтований, не містить відомостей про вжиття органом опіки та піклування заходів для обстеження умов проживання дитини, батьків, прийняття до уваги документів, які стосуються справи, вмотивування неприйняття до уваги наданих доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, зокрема і рішення органу опіки і піклування щодо права на спілкування з малолітнім сином.

При цьому посилання на неперевірений органом опіки та піклування факт сплати аліментів, як єдиний вияв виконання батьківських обов'язків суд вважає недостатнім для подібного висновку, оскільки в силу ст.166 СК України обов'язок щодо утримання дитини зберігається навіть за особами, які позбавлені батьківських прав.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясував всі можливі обставини, що мають значення для справи та належним чином перевірив всі обставини, якими обґрунтовувалися посилання сторін, так як докази, подані позивачкою, доводять винні дії відповідача щодо сина, нехтування його здоров'ям чи інтересами, та факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Колегія суддів приходить до висновку про правомірне позбавлення відповідача батьківських прав, а отже апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення слід залишити без змін, в силу доведеності та обґрунтованості позовних вимог. Тож суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшовши до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи заявлене в суді апеляційної інстанції клопотання представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7, від 14 жовтня 2014 року (а.с. 72,73 т.2 ) щодо постановлення окремої ухвали на адресу органу опіки та піклування Комсомольської районної ради у м. Херсон та виконавчого комітету Комсомольської районної ради у зв'язку з направлення ними на адресу суду висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, то колегія суддів вважає, що вказане клопотання не може бути задоволенню, а наданий вказаними органами висновок оцінений судом першої інстанції та не прийнятий до уваги.

Не підлягає задоволення і клопотання представника позивачки ОСОБА_7 щодо винесення окремої ухвали відносно ОСОБА_1 та ТОВ «Укрспемонтаж Інвест» на адресу Державної податкової інспекції, пенсійного фонду України, державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, прокуратури м. Києва оскільки питання щодо дотримання ОСОБА_1 та підприємством - ТОВ «Укрспемонтаж Інвест» де він працює вимог чинного законодавства в частині порядку нарахування заробітної плати та сплати податків не є предметом розгляду у вказаній справі, а тому і підстав для вжиття заходів передбачених ст. 320 ЦПК України колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених рішенні суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 19, 141, 155, 157, 164, 166 СК України, ст.ст. 303-304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 серпня 2014 року залишити без змін.

В задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7 про винесення окремих ухвал стосовно ОСОБА_1, ТОВ «Укрспецмонтаж Інвест» та на адресу органу опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв