УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтовування вимог посилаючись на те, що 25 вересня 2013 року о 10 год. 15 хв. на перехресті вул. Батумської та пр-ту ім. Газети «Правда» в м. Дніпропетровську сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля «Lexus EC 350», д.н.з НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля «МАН», д.н.з НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4

Внаслідок ДТП автомобіль «Lexus EC 350», д.н.з НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

Власником транспортного засобу «МАН», д.н.з НОМЕР_2, є іноземне підприємство «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» (далі - ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед»).

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «МАН», д.н.з НОМЕР_2, була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»).

Відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту згідно з висновком експерта від 14 жовтня 2013 року № 047/13 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus EC 350», д.н.з НОМЕР_1, внаслідок ДТП становить 115 795 грн 61 коп.

ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 50 000 грн.

Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 66 238 грн 70 коп. та витрати на проведення дослідження в розмірі 800 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 7 932 грн 15 коп. та витрати на автотоварознавче дослідження в розмірі 800 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення таким вимогам закону в повній мірі не відповідають.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що страхова компанія здійснила виплату потерпілому страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн, тому винна особа відповідно до положень ст. 1194 ЦК України повинна відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Та дійшов висновку про те, що розмір понесених витрат на ремонт транспортного засобу становить 57 932 грн 15 коп. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, відповідно до експертного висновку від 26 листопада 2013 року № 047/13, тому з відповідача, як юридичної особи, працівником якої під час виконання трудових обов'язків скоєно ДТП, на користь позивача підлягає відшкодуванню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 7 932 грн 15 коп. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 800 грн.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що 25 вересня 2013 року о 10 год. 15 хв. на перехресті вул. Батумської та пр-ту ім. Газети «Правда» в м. Дніпропетровську сталась ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля «Lexus EC 350», д.н.з НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля «МАН», д.н.з НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4

Внаслідок ДТП автомобіль «Lexus EC 350», д.н.з НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження.

Власником транспортного засобу «МАН», д.н.з НОМЕР_2, є ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед».

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «МАН», д.н.з НОМЕР_2, була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»).

ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 50 000 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, виходячи зі змісту такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту згідно з висновком експерта від 14 жовтня 2013 року № 047/13 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus EC 350», д.н.з НОМЕР_1, становить 115 795 грн 61 коп.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу, в більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страховик обраховує вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року

№ 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

У п. 8.6. Методики передбачено два випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом «е» цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Таким чином, правильне застосування п. 32.7 ст. 32 Закону передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими ст. ст. 22, 1166 і 1187 ЦК України.

У постанові від 04 червня 2014 року № 6-49цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що системний аналіз пп. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, п. п. 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Тому за змістом ст. ст. 1172 і 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відшкодовувати потерпілій особі повинна юридична або фізична особа, працівником якої під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків було завдано таку шкоду потерпілій особі.

Проте, у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, на вищевказані обставини справи та положення закону уваги не звернув, залишив поза увагою положення Методики, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди, та те, що розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто фактичні витрати; не встановив всі обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; не дав належної оцінки наявній в матеріалах справи калькуляції відновлювального ремонту транспортного засобу; не з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тому дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження, а не фактично понесених потерпілою особою витрат на відновлення транспортного засобу.

Апеляційний суд у порушення положень ст. ст. 303, 315 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вказані порушення суду не усунув, доводи апеляційної скарги належним чином не перевірив та не спростував, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко