Справа № 451/1752/14 Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/4163/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.п.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області, відділу Держземагенства у Радехівському районі Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

встановила:

Оскарженим рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області, відділу Держземагенства у Радехівському районі Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також таке не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує, що в ухвалі Львівської обласної ради народних депутатів №351 п.2.1 абзац 2 вказано, що до кінця 1994 року видати власникам державний акт на право приватної власності на землю. Мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто після цього рішення, тому апелянт вважає, що його мати повинна була бути включена у списки на одержання земельного паю.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Розжалові, Радехівського району, Львівської області померла мати позивача ОСОБА_3, яка протягом 1950-1970 років працювала в колгоспі «Україна», і в 1970 році вийшла на пенсію, як колгоспниця.

23 лютого 1995 року ОСОБА_3, склала заповіт посвідчений секретарем Розжалівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 31, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_4.

Із ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.2009 року вбачається, що спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3, є її син ОСОБА_4.

Із довідки виданої Розжалівською сільською радою Радехівського району за № 05 від 26.01.2015 року вбачається, що мати позивача ОСОБА_3 працювала в колективному сільському господарстві «Україна», яке в 1975 році було ліквідовано і перейшло до радгоспу ім.Б.Хмельницького. З 01.01.1993 року на території Розжалівської сільської ради було утворено держгосп «Розжалівський», а з травня 1997 року - ВАТ «Розжалів». В 1995 році померла ОСОБА_3, а розпаювання земель по Розжалівській сільській раді (ВАТ Розжалів) відбулося в 1998 році.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивач не надав суду жодних підтверджуючих документів, що ОСОБА_3 на час смерті набула права на земельну частку (пай), а тому він, як спадкоємець, також не довів, що має право на обов'язкову частку у спадщині померлої.

Судова колегія прогоджується з такими висновками суду з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі - продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року 10. «Про судову практику у справах про спадкування»передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Встановлено, що ОСОБА_3 померла в 1995 році, а розпаювання земель по Розжалівській сільській раді (ВАТ Розжалів) відбулося в 1998 році, а тому жодним правовстановлюючим документом не підтверджено її право на земельну частку (пай).

Посилання апелянта на те, що судом не враховано те, що п.2.1 абзац 2 ухвали Львівської обласної ради народних депутатів №351 вказано, що до кінця 1994 року повинні видати власникам державний акт на право приватної власності на землю, судова колегія не приймає до уваги, оскільки встановлено, що відповідно до протоколу засідання приватизаційної комісії Розжалівської сільської ради від 27.10.1998 року було вирішено, що діти, батьки, яких померли на той час, не мають права на земельну частку (пай) (а.с.116).

Ухвала сесії Львівської обласної Ради народних депутатів №351 від 8.12.1994 року щодо права дітей (батьки, яких померли) на земельну частку (пай) носила рекомендаційний характер, а тому вказаний протокол приватизаційної комісії Розжалівської сільської ради їй не суперечить.

Вказане рішення (протокол) приватизаційної комісії Розжалівської сільської ради є чинне та ніким не оскаржене, а тому немає підстав вважати, що відповідно за ОСОБА_2 слід було визнати права на земельну частку (пай).

На підставі ухвали Львівської обласної ради народних депутатів не було передбачено видавати ОСОБА_3 державний акт на право приватної власності на землю до кінця 1994 року, а приватизаційна комісія Розжалівської сільської ради на виконання цієї ухвали розпочала роботу тільки в 1998 році.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.