Ухвала

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Трест Уманьпромжитлобуд» до ОСОБА_3, треті особи: Управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі, Уманська об'єднана державна податкова інспекція, Міністерство оборони України, відкрите акціонерне товариство «Дашуківські бетоніти», про визнання договору купівлі-продажу недійсним за касаційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Трест Уманьпромжитлобуд» в особі арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року відкрите акціонерне товариство «Трест Уманьпромжитлобуд» в особі арбітражного керуючого Левченка В.М. (далі - ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд») звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 21 квітня 2006 року, укладений між підприємством та ОСОБА_3

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 14 серпня 2012 року достроково припинено повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_5 та призначено ліквідатором банкрута ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд» ліцензованого арбітражного керуючого Левченка В.М.

Під час виконання обов'язків ліквідатора встановлено, що 21 квітня 2006 року між ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення в будівлі гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 договору ціна за вказане в ньому майно склала 72 590 грн, які покупець зобов'язався сплатити продавцю до 21 липня 2006 року.

Після укладення оспорюваного договору покупець використав майно на власний розсуд, проте кошти за нього не сплатив.

Посилаючись на те, що даний правочин не був спрямований на настання реальних правових наслідків, коштів від договору не отримано, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з його мотивувальної частини посилання на сплив позовної давності як підставу у відмові в задоволенні позову. У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі арбітражний керуючий (ліквідатор) ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд» Левченко В.М. просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні спірного договору не було встановлено будь-яких порушень чинного законодавства України та з того, що ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд» пропущено строк позовної давності для пред'явлення цих вимог.

Виключивши з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності, апеляційний суд зазначив, що відмова в задоволенні позову на підставі пропущення строку позовної давності та по суті позовних вимог не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це дві самостійні підстави для відмови у позові. У решті суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Такий висновок судів є правильним.

Судами встановлено, що 21 квітня 2006 року між ВAT «Трест Уманьпромжитлобуд» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, згідно з яким продавець продав, а покупець купив нежитлове приміщення, розташоване в будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1, за ціною 72 590 грн, який вчинено письмово, посвідчено нотаріусом, зареєстровано в БТІ та передано покупцю.

Відповідно до п. 2 вказаного договору покупець зобов'язувався сплатити продавцю 72 590 грн до 21 липня 2006 року.

Також установлено, що розрахунок проведено простим векселем від 20 липня 2006 року № 8.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 21 квітня 2006 року, укладений між підприємством та ОСОБА_3, посилаючись на те, що покупець кошти за це майно не сплатив.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (ч.1 ст. 216 ЦК України).

Питання про стягнення коштів за договором купівлі-продажу позивач не порушував.

Отже, у разі несплати коштів за вчиненим договором, то це може бути підставою для його розірвання, а не для визнання його недійсним.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ВАТ «Трест Уманьпромжитлобуд».

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Трест Уманьпромжитлобуд» в особі арбітражного керуючого Левченка Василя Миколайовича відхилити, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2014 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко