Справа № 349/1557/14-ц
Провадження № 2/349/15/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 лютого 2015 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря Сірко І.В.

представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 в м. Рогатині цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Рогатинського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із вищезазначеного житлового будинку.

У позовній заяві зазначено, що позивачка ОСОБА_3 є власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1. Після вступу у права власниці їй стало відомо, що в будинку проживає ОСОБА_2, який не є власником домоволодіння. Позивачка звернулася із претензією до ОСОБА_2 щодо добровільного виселення із будинку та звільнення будинку від належних йому речей. Однак відповідач відмовляється добровільно виселитися та забрати належні йому речі, на її письмову претензію про виселення з житлового будинку не відреагував, добровільно будинок не звільнив. Через проживання у будинку ОСОБА_2 вона позбавлена права розпоряджатися власним майном. Просила позовні вимоги задовольнити повністю, виселити ОСОБА_2 із належного їй на праві приватної власності будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Просив виселити ОСОБА_2 із належного його довірительці на праві приватної власності будинку АДРЕСА_1. Крім того, пояснив, що на сьогоднішній день його довірителька є єдиною законною власницею домоволодіння. Відповідач не оформив спадкових прав після смерті матері на домоволодіння, чинить перешкоди законній власниці у користуванні майном, не впускає її в будинок. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не прибув і не повідомив суд про причини своєї неявки у судове засідання, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку (а.с.39).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовних вимог не визнав зовсім. Пояснив, що з часу народження і по даний час проживає в будинку АДРЕСА_1. Власниками домоволодіння були його батьки, які вже померли. Його мати за життя склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого все своє майно заповіла йому та його рідному брату ОСОБА_5 в рівних долях. Позивачка є дружиною його брата. Безпідставно оформила право власності на частину домоволодіння. На даний час він звернувся до Рогатинського районного суду із позовом до виконавчого комітету Княгиницької сільської ради, обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Княгиницької сільської ради №51 від 15.10.2010 року, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2010 року, скасування запису в державному реєстрі нерухомого майна про державну реєстрацію прав власності на житловий будинок. Однак провадження у справі ще не відкрито. У будинку №38 по вул.Шухевича він проживає як член сім'ї колишнього власника домоволодіння, фактичний співвласник,оскільки прийняв спадщину після смерті матері. Свідоцтва про право на спадщину не оформив, оскільки не працює, у нього відсутні кошти на оплату послуг нотаріуса. Іншого житла у нього немає. Будь-яких перешкод ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком не чинить. Крім того, позивачка та її син, ОСОБА_4, другий позивач, постійно перебувають на роботі в Польщі. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 є власником ? частини домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на ? нерухомого майна від 15.11.2010 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Княгиницької сільської ради від 15.10.2010 року та договором дарування ? частини домоволодіння АДРЕСА_1, посвідченим 07.04.2014 року приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу, сторонами якого були ОСОБА_4 і ОСОБА_3, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.6-8).

Відповідно до вищезазначеного свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2010 року співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 були, крім позивачки та її сина, ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Княгиницької сільської ради 06.09.2012 року, свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, виданим 25.06.2013 року виконавчим комітетом Княгиницької сільської ради (а.с.42-43).

За життя ОСОБА_6 склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого все своє майно заповіла в рівних долях ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (а.с.45).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець с.Княгиничі Рогатинського району зареєстрований за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №20/655/14, виданою 18.10.2014 року Рогатинським районним сектором управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області (а.с.11).

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про реальний поділ домоволодіння. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося, набуло законної сили 30.05.2014 року (а.с.19-20).

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Основоположні принципи здійснення прав власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набула чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Відповідно до ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст.155 Житлового кодексу України житлові будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 157 ЖК України встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

За ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 4 статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши суду докази відповідно до вимог ст.57-60 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_3 по справі є власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, реального розподілу домоволодіння на час розгляду справи у суді не проведено. Позивачкою не наведено правових підстав для виселення ОСОБА_2 із займаного житлового будинку, не надано суду доказів, які підтверджують, що ОСОБА_2 чинить позивачці перешкоди у користуванні житловим будинком, що перешкоди існують на час слухання справи у суді.

Позивач ОСОБА_4 07.04.2014 року відчужив ? домоволодіння ОСОБА_3, з часу відчуження ? частки домоволодіння припилися його права як власника.

За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 не підлягають до задоволення за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212,214 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_2 із житлового будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано - Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Лошак О.О.