Справа № 2-6887/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року Солом"янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Лозинської М.І.,

за участі секретаря-Панченко М.М., Цісельської А.М., Беленок А.М., Резніченко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю " ОТП Кредит", Публічного акціонерного товариства " ОТП Банк" про визнання недійсним договору факторингу, визнання частково недійсним договору споживчого кредиту,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року позивач ТОВ " Росвен Інвест Україна" звернулось до відповідача- ОСОБА_4, із позовом у якому просить стягнути з останнього заборгованість за Договором кредиту від 10.05.2012 року, укладеного між відповідачем та ПАТ " ОТП Банк" у сумі 28480,98 грн., а також судовий збір у розмірі 28480,98 грн.

В обґрунтування позову вказує, що відповідач звернувся до ПАТ "ОТП Банк" з заявою на отримання кредиту та надав всі необхідні документи для його отримання. ПАТ " ОТП Банк" розглянувши заяву відповідача та надані документи, прийняв позитивне рішення про надання кредиту, за результатами чого укладено Договір кредиту № 100191936 від 10.05.2012 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Кредит" (кредитор), Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк) та відповідачем , який є трьохстороннім договором про надання споживчого кредиту .

Згідно із умовами Договору ПАТ " ОТП Банк" надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, з кінцевим строком погашення до 10.11.2013 року.

Позивач посилається на те, що відповідач виконував взяті на себе зобов"язання з істотними порушеннями умов Договору кредиту, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за Договором кредиту.

Пунктом 3.6 даного договору встановлено, що кредитор та/чи банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором та/чи угодою третій особі. Тобто, банк має право відступити своє право вимоги без проведення попереднього правонаступництва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Кредит".

06.03.2013 року між ПАТ " ОТП Банк" та ТОВ " Росвен Інвест Україна" було укладено Договір Факторингу № 08/03/2013, відповідно до умов якого ПАТ " ОТП Банк" відступив на користь ТОВ " Росвен Інвест Україна" своє право вимоги стягнення заборгованості за Договорами кредиту,в тому числі за Договором кредиту № від 10.05.2012 року , укладеного між ПАТ " ОТП Банк" та ОСОБА_4, яка станом на 06.03.2013 року склала:

- прострочена заборгованість по тілу кредиту- 23716,82 грн.;

- прострочена комісія- 6264,16 грн., що разом складає 29980,98 грн.

Також у позові представник позивача вказує, що оскільки в період з 06.03.2013 року по день складання заяви, відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості 1500,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача 28480,98 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволення з підстав, що викладені у позові. В подальшому в судове засідання не з"явився, подавши через канцелярію суду заяву у якій просив проводити судовий розгляд у його відсутності.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечуючи проти позову, подали зустрічний позов у якому просили визнати недійсним Кредитний договір № від 10.05.2012 року з підстав укладення його внаслідок обману; визнати недійсним договір факторингу № 08/03/2013 від 06.03.2013 р. , стягнути з ПАТ " ОТП Банк" за наслідками застосування ст.230 ЦК України збитки у подвійному розмірі в сумі 21071, 68 грн.

В подальшому , остаточно уточнивши зустрічні вимоги, представники відповідача просили визнати недійсним договір факторингу № 08/03/2013 від 06.03.2013 р. про передачу права вимоги, укладеного між ПАТ " ОТП Банк" та ТОВ " Росвен Інвест" в частині переданні права грошової вимоги за кредитним договором № від 10 травня 2012 року, укладеного між ТОВ "ОТП Кредит" та ОСОБА_4,в частині включення заборгованості у розмірі 29980,98 грн. до Портфелю заборгованості та в частині включення відповідача до Реєстру Боржників за договором факторингу № 08/03/2013 від 06 березня 2013 року про уступку права вимоги, укладеного ПАТ " ОТП Банк" та ТОВ " Росвен Інвест Україна"; стягнути з ТОВ " Росвен Інвест Україна" на користь ОСОБА_4 безпідставно сплачені 1500 грн.; визнати недійсним пункт 1.4.5 Договору про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ " ОТП Кредит", ПАТ " ОТП Банк".

В обгрунтування заявлених зустрічних вимог представник відповідача послалась на те, що доказів правонаступництва ПАТ " ОТП Банк" від ТОВ "ОТП Кредит" позивачем не надано, а тому представник відповідача вважає що даний позов є безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Також вказала на те, що включення відповідача до Реєстру боржників договору факторингу є незаконним, а сам договір факторингу в частині передачі права вимоги за договором споживчого кредиту та в частині включення ОСОБА_4 до Реєстру боржників є недійсним, оскільки ТОВ " Росвен Інвест Україна", як фінансова установа, могла укласти договір факторингу, тобто набути право грошової вимоги за умови, якщо боржник - суб"єкт господарювання. Посилаючись на те, що боржник не є суб"єктом господарювання, то і набуття відповідачем ТОВ " Росвен Інвест Україна" відступленого від ПАТ " ОТП Банк" права грошової вимоги є незаконною, а тому вважає, що договір факторингу про уступку права вимоги в частині передання права грошової вимоги за кредитним договором, включення відповідача до Реєстру боржників є недійсним.

Крім того, представник відповідача вважає, що п.1.4.5 Договору про надання споживчого кредиту є недійсним, оскільки вказаний пункт договору містить вимоги про сплату комісії, яка не є послугою у визначені Закону України " Про захист прав споживачів", відповідно до якого послугою є діяльність виконавця з надання ( передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Представник відповідача вважає, що встановлення умови про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки передбачає сплату платежів, які не передбачені вимогами ст.1056 ЦК України.

Представник позивача проти задоволення зустрічних вимог заперечував.

Представники відповідача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ОТП Кредит", Публічного акціонерного товариства " ОТП Банк" , які повідомлялись судом належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з`вились.

Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи , суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 10 травня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Кредит" (кредитор), Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (банк) та ОСОБА_4 (позичальник та/чи держатель) було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту №.

Пунктом 1.2 вищезазначеного кредитного договору встановлено, що кредитор надає позичальнику споживчий кредит для придбання товару в сумі 31795грн. у відповідності до умов кредитного договору та правил кредитування, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі визначені даним кредитним договором та графіком платежів, що є невід'ємною частиною договору.

З метою контролю за цільовим використанням кредиту, кредитор перераховує суму кредиту на користь продавця в рахунок оплати товару та послуг.

Згідно з п.2 кредитного договору про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року банк та позичальник підтверджують факт укладення між ними договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток на підставі користування кредитною карткою MasterCard Standart.

Банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку MasterCard Standart, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки.

В порядку встановленому угодою банк надає позичальнику кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії до карткового рахунку в розмірі, що встановлений в угоді, а позичальник приймає кредит і зобов'язується повернути його в стоки встановлені у договорі. Отримання, обслуговування та погашення кредиту позичальником відбувається через картковий рахунок. Розмір кредитного ліміту складає 1000 грн. Строк дії кредитної лінії становить 3 роки з моменту підписання.

Судом також встановлено, що 06.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та Товариством з обмеженою відповідальність "Росвен Інвест Україна" було укладено договір факторингу №08/03/2013, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року. За даним договором Товариство з обмеженою відповідальність "Росвен Інвест Україна" набуло право грошової вимоги до боржників, строк платежу за якими настав (наявна вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла на підставі кредитних договорів.

29 серпня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальність "Росвен Інвест Україна" на ім'я ОСОБА_4 було сформовано досудову вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року в сумі 28480.98 грн.,яка отримана відповідачем 16.09.2013 року.

Відповідач свої обов'язки за кредитним договором про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по договору в судовому порядку.

Станом на 06.03.2013 року заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року становить 29 980,98 грн., в тому числі: 23716.82 грн. заборгованість по тілу кредиту та 6264,16 грн. прострочена комісія.

Встановлено, що відповідачем сплачено в рахунок погашення боргу 1500,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 28480,98 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 2.11 договору про надання споживчого кредиту встановлено, що держатель зобов'язаний щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в виписці, але в будь-якому разі не менше 5% від розміру боргових зобов'язань.

Проте, відповідач свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості по кредитному договору.

Позивачем в підтвердження наявної заборгованості представником позивача надана виписка про рух коштів по особовому рахунку відповідача, а також розрахунок заборгованості, що підтверджує ії наявність.

Таким чином, факт не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по договору про надання споживчого кредиту достовірно встановлений, а тому наявні всі правові підстави для стягнення вказаної заборгованості.

Стосовно зустрічних вимог , то суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, виходячи із наступного.

Частинами 1 та 2 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що були на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.6 кредитного договору про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року встановлено, що кредитор та/чи банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором та/чи угодою третій особі.

Таким чином, з системного аналізу норм закону та положень договору про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року вбачається, що Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" повністю чи частково має право відступити свої права вимоги за кредитним договором третій особі без проведення попереднього правонаступництва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Кредит".

Відповідно до умов договору факторингу №08/03/2013 від 06.03.2013 року Товариство з обмеженою відповідальність "Росвен Інвест Україна", як новий кредитор набуло права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором № від 10 травня 2012 року. В даному договорі зазначено, що Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених в реєстрі боржників.

Визнання правочину недійсним у судовому порядку можливо з підстав недодержання стороною (сторонами) в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3, 6 ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього кодексу), зокрема, зміст правочину має відповідати вимогам ЦК України.

Відповідно до ст.1081 ЦК України за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, перед фактором відповідає клієнт; грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

За своєю правовою природою договір факторингу є договором між фактором і клієнтом, який ніяким чином не впливає, не змінює і не припиняє прав та обов'язків боржника щодо повернення грошових коштів, а тому законом не передбачено запитування згоди боржника на укладення договору факторингу.

У разі наявності грошової заборгованості боржника кредиторові належить право грошової вимоги - право вимагати повернення боргу.

За змістом ст.1081 ЦК України дійсність грошової вимоги підтверджується фактом наявності боргу: якщо боржник має право не повертати борг - кредитор не вправі вимагати його повернення; якщо боржник має право в силу закону чи договору не повертати борг, а кредитор вимагає його повернення, - така вимога кредитора є недійсною і не може бути передана за договором іншій особі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Оскільки позивач не є стороною договору факторингу , його права та інтереси, укладенням цього договору не порушені , а тому вимоги про визнання частково недійсним договору факторингу задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги про визнання частково недійсним договору споживчого кредиту в частині включення зобов"язань по сплаті комісії, виходячи із наступного.

Відповідно до умов кредитного договору, а саме п. 1.4.5 однією з умов надання позивачу кредиту банком, встановлена комісія за обслуговування кредиту - вказана у графіку платежів у сумі 850 гривень, ці умови кредитування були узгоджені між сторонами, про що свідчить особистий підпис відповідача на всіх примірниках кредитного договору, проти чого сам позивач не заперечував.

Крім того, у додатку № 1 ( Графік платежів ) до кредитного договору№ від 10 травня 2012 року , також узгодженому і підписаному всіма сторонами договору, зазначена комісія в розмірі 850 гривень, входить в щомісячну суму платежу на погашення кредиту.

Згідно п.3.1 ч.1, ч.2 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 "про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, утому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Судом встановлено, що до укладання кредитного договору з позивачем була узгоджена програма кредитування , в якій зазначені відомості щодо комісії за обслуговування кредиту (щомісячна ), мінімальна щомісячна сума платежу, строк кредитування та інші суттєві умови кредитування.

Вказане представника відповідача не оспорювалось.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Як видно з кредитного договору, додатку до нього перед укладанням кредитного договору, комісія за обслуговування кредиту у розмірі щомісячного платежу 850 гривень була задекларована у цих документах, зокрема у кредитному договорі і додатку № 1 до нього (графіку погашення ).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, об'єктом зобов'язання є дії однієї сторони на користь другої.

При укладанні кредитного договору позивач взяв на себе зобов'язання сплачувати щомісяця комісію за обслуговування кредиту в розмірі 850 гривень і ця сума включена до щомісячного платежу по погашенню кредиту, як супутня послуга банку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з позивачем до укладання кредитного договору були узгоджені всі суттєві умови кредитування та сукупна вартість кредиту на поточні потреби, в тому числі і включення в щомісячну суму погашення кредиту оплату супутніх послуг банку-комісії за обслуговування кредиту, що не суперечить діючому законодавству, а тому включення до кредитного договору як однієї з умов отримання кредиту , оплату комісії за обслуговування кредиту, не можна вважати несправедливою умовою у розумінні ст. 18 ч.3 п.10 Закону України "Про захист прав споживачів" , як встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Виходячи із наведеного вище, також не підлягає задоволенню вимога про стягнення збитків, оскільки судом не встановлено підстав для визнання недійсним договору.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Росвен Інвест Україна" підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 284,81 грн.

Керуючись Законом України " Про захист прав споживачів", Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 "про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту"ст.ст. 15, 512, 514, 516, 526, 530, 1050,1081 ЦК України, ст.ст.10,60,88, 209, 212-215,294 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю " Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Росвен Інвест Україна" заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 10.05.2012 року , у розмірі 28 480,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Росвен Інвест Україна" судовий збір у розмірі 284,81 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю " ОТП Кредит", Публічного акціонерного товариства " ОТП Банк" про визнання недійсним договору факторингу, визнання частково недійсним договору споживчого кредиту відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя