Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/412/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Замша О. В.Спори, що виникають із договорів позики Доповідач Потапенко В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.03.2015

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого-судді - Потапенка В.І.

Суддів - Черненко В.В., Чорнобривець О.С.

секретар - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача - ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики , - ВСТАНОВИЛА:

10.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача - ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики у загальній сумі 6416889,99 грн. , яка складається з : 5296020,00 грн. суми позики ; 167586,39 грн. - 3% річних та 953283,60 грн. інфляційних. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.12.2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 19.10.2012 року в розмірі 1502000.00 грн, за договором позики від 23.10.2012 року - 1502000.00 грн, відсотки за прострочення зобов'язання - 1481,42 грн., а всього стягнуто 3005481,42 грн. та понесені судові витрати 1710 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.12.2014 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи , колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції. Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог , з підстав , передбачених ст. 309 ЦПК України. Судом першої інстанції встановлено , що 19.10.2012 року та 23.10.2012 року відповідачем ОСОБА_3 написані розписки , за якими він взяв у борг по кожній розписці в ОСОБА_4 та ОСОБА_2 один мільйон п'ятсот дві тисячі гривень. ( сто вісімдесят три тисячі доларів США) .Факт написання розписок відповідачем не оспорюється, оригінали розписок оглянуто у судовому засіданні. Докази повернення позивачу коштів , відповідачем не надано. 31 жовтня 2014 року на адресу боржника направлено письмові вимоги про повернення коштів за договорами позики від 19.10.2012 року та 23.10.2012 року, строк повернення визначено тридцять днів. З врахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції з посиланням на ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд зазначив, що відповідно до змісту розписок , зобов'язання відповідача визначено у гривнях , а тому стягненню підлягають суми зазначені у розписках. Про те погодитися з висновком суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного. Апеляційним судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 , третьою особою - ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 19.10.2012 року та 23.10.2012 року укладено договори позики. Строк повернення позики не визначено. На підтвердження укладених договорів та отримання коштів відповідачем ОСОБА_3 власноручно у ці ж дні написано дві розписки , за якими він взяв у борг по кожній розписці в ОСОБА_4 та ОСОБА_2 один мільйон п'ятсот дві тисячі гривень. ( сто вісімдесят три тисячі доларів США). Факт написання розписок відповідачем не оспорюється, оригінали розписок долучено до матеріалів справи.( ас. 117-118) 30 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги , за яким останній передав першому право вимоги за договорами позики від 19.10.2012 року та 23.10.2012 року .( ас. 116) 31 жовтня 2014 року на адресу боржника направлено письмові вимоги про повернення коштів за договорами позики від 19.10.2012 року та 23.10.2012 року, строк повернення визначено тридцять днів. ( ас.8,33) Докази повернення позивачу коштів , відповідачем не надано. ( ас. 35) У поданих письмових запереченнях відповідач визнає факт отримання вимог та підтверджує , що з 03.12.2014 року він вважається таким , що порушив строк виконання грошових зобов'язань. ( ас.47-48) З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини регулюються ст. ст. 526, 530, 533, 625, 1046, 1047 ЦК України. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як вбачається із змісту розписок від 19.10.2012 року та 23.10.2012 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти у сумі по 1502000.00 грн. по кожній розписці. У цих же розписках визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті , що становить по 183000.00 доларів США. Доводи позовної заяви про надання позики саме у доларах США та покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд не бере до уваги , оскільки вони спростовуються поясненнями відповідача та змістом розписок ( ас.117- 118) Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом 10.11.2014 року і офіційний курс гривні до долару США становив 1480,4225 грн. за 100 доларів США. ( ас. 32) Разом із тим, у позовній заяві позивач зазначив інший курс долару США до гривні - 1447,0660 грн. за 100 доларів США і саме виходячи з цього курсу визначив розмір заборгованості. З врахуванням того , що грошове зобов'язання відповідача визначено у еквіваленті до долару США і еквівалентно 366000.00 доларів США , сума неповернутої позики становить 5296020,00 грн. Протягом часу розгляду справи у сумі першої інстанції позивач не збільшував позовних вимог , а тому суд розглядає справу у межах заявлених вимог , відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України. Щодо доводів позовної заяви стосовно строку повернення позики до 1 жовтня 2013 року , то колегія суддів вважає їх непідтвердженими , оскільки зміст розписок не містить дати повернення позики , а будь-якими доказами ця обставина не може бути підтверджена. ( ас. 117-118) Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України , якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається із змісту письмових вимог про повернення коштів за договорами позики від 19.10.2012 року та 23.10.2012 року від 31 жовтня 2014 року боржнику позивач визначив строк повернення грошових коштів протягом тридцяти днів. ( ас.8,33) У поданих письмових запереченнях відповідач визнає факт отримання вимог та підтверджує , що з 03.12.2014 року він вважається таким , що порушив строк виконання грошових зобов'язань. ( ас.47-48) Враховуючи наведене , з 03.12.2014 року ОСОБА_3 порушив грошове зобов'язання , що є підставою для покладення на нього відповідальності , передбаченої ст. 625 ЦК України , а саме стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Час прострочки виконання зобов'язань за період з 03.12.2014 року по 25.03.2015 року становить 111 днів. Три проценти річних становлять 48317,12 грн. ( 5296020,00 грн. х 3% :365днів х111днів), які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вимога щодо стягнення інфляційних нарахувань у сумі 953283,60 грн. задоволенню не підлягає , оскільки строк виконання зобов'язань за договорами позики визначено моментом вимоги і такою датою є 02.12.2014 року, а розрахунки зроблено за період , що передує дню сплати.

Виходячи з вищенаведеного , колегія суддів дійшла висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права , що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Керуючись ст. 526, 530, 533, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст. 88, 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 319 ЦПК України , колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково. Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08.12.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договорами позики від 19.10.2012 року та від 23.10.2012 року у сумі 5296020.00 грн. , 3% річних у сумі 48317,12 грн., понесені судові витрати у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 4387,72 грн. , а всього стягнути 5348724.84 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя

Судді :