Справа № 136/2584/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" лютого 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтувала наступним чином.

23 липня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 1984586 на суму 6800 доларів США строком на 3 місяці. На виконання умов цього договору, позивач, того ж дня, 23 липня 2014 року внесла на депозит через касу банку кошти в сумі 6800 доларів США. Строк повернення вкладу сплив 23 жовтня 2014 року, однак відповідач належні позивачу кошти у встановлений договором строк не повернув.

05 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 1995740 на суму 6000 доларів США строком на 3 місяці. Та визначена цим договором сума грошових коштів внесена на депозит через касу банку позивачем. Строк повернення цього вкладу сплив 05 листопада 2014 року, однак відповідач належні позивачу кошти у встановлений договором строк не повернув.

Ураховуючи те, що Банк належним чином взяті на себе зобов'язання не виконав, тому позивач просив суд присудити до стягнення із відповідача на його користь розмір належних йому грошових коштів за договорами банківських вкладів з урахуванням належних до виплати розміру нарахованих процентів згідно розрахунку за договором від 23 липня 2014 року (6800* 12%/12*3) - 204 долари США, а за договором від 05 серпня 2014 року складає (6000*12%/12*3) - 180 доларів США а всього стягнути із відповідача 13 184 доларів США.

Крім того, позивач зазначає у позовній заяві, що невиконання банком своїх зобов'язань призвело до завдання йому збитків в сумі 17 500 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 264 183 грн. 05 коп.). Оскільки, 19 вересня 2014 року позивач уклала з ОСОБА_2 договір купівлі - продажу автомобіля та договір про завдаток, на виконання яких передала на користь ОСОБА_2 завдаток за автомобіль в сумі 17 500 доларів США. Згідно п. 2.3. договору купівлі-продажу автомобіля, позивач в строк до 05 листопада 2014 року зобов'язалась сплатити на користь продавця повну вартість автомобіля. Ці платежі позивач розраховувала здійснити за рахунок власних коштів, які розмістила на депозит в ПАТ "КБ "Надра" (інші кошти у необхідній сумі у позивачки відсутні). Про ці факти позивач повідомляла банк у вимозі про повернення депозитних коштів від 27.10.2014 року та від 29.10.2014 року, однак останній все одно не виконав своїх зобов'язань, що в свою чергу унеможливило виконання позивачкою своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу автомобіля, та договором про завдаток від 19.09.2014 року. В наслідок цього позивач з вини відповідача втратила завдаток в сумі 17 500 доларів США, які в розумінні ст. 22 ЦК України є збитками, а тому просила суд присудити з відповідача їх до стягнення в еквіваленті до національної валюти, що становить 264 183 грн. 05 коп..

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві. Також суду додатково пояснив, що Відповідач стверджує, що виконав свої зобов'язання за договорами банківських вкладів в повному обсязі і належним чином, оскільки перерахував кошти на поточний рахунок НОМЕР_2, відкритий у ПАТ КБ «Надра». При цьому, відповідно до п. 2.6. договорів депозиту, повернення вкладу шляхом перерахування коштів на «рахунок» здійснюється за домовленістю сторін, яка між сторонами даного спору не була досягнута.

Крім того, за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад на вимогу вкладника, а не перераховувати його з одного рахунку відкритого у ПАТ КБ «Надра» на інший рахунок відкритий у ПАТ КБ «Надра», що є порушенням умов договору, ст. ст. 1058, 1060 ЦК України та прав позивачки.

З урахуванням наведеного, зобов'язання щодо повернення вкладів відповідачем не виконані, а кошти позивачки банк до цього часу утримує в себе, що спростовує його доводи про належне виконання умов договорів банківського вкладу.

Крім того, у договорах вказано, що вкладник може внести депозит шляхом перерахування його з рахунку НОМЕР_2, однак в договорах не вказано, що банк має повертати кошти саме на рахунок НОМЕР_2, а тим більше без згоди вкладника.

Також представник позивача зазначив, що у відповідності до копій заяв на видачу готівки, наданих до суду банком, рахунок НОМЕР_2 є поточним рахунком (депозит), а отже і з цього рахунку кошти мають бути повернені на першу вимогу вкладника.

Щодо доводів банку про незаконність вимоги про відшкодування збитків зазначає, що ці доводи банку необґрунтовані, що доводиться наступним...

Згідно п. 2.3. договору купівлі-продажу автомобіля, позивач в строк до 05 листопада 2014 року зобов'язалась сплатити на користь продавця повну вартість автомобіля. Ці платежі позивач розраховувала здійснити виключно за рахунок власних коштів, які розмістила на депозит в ПАТ «КБ «Надра» (інші кошти у необхідній сумі у позивачки відсутні).

Про ці факти позивач неодноразово в усній формі та тричі у письмовій формі завчасно повідомляла банк, зокрема у вимогах в письмовій формі про повернення коштів від 27.10.2014 року та від 29.10.2014 року і просила повернути їй її кошти, однак банк будучи повідомленим про те, що позивачці у випадку неповернення коштів можуть бути завдані збитки в сумі 17500 доларів США, - кошти все одно не повернув, що в свою чергу унеможливило виконання позивачкою своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу автомобіля та договором про завдаток від 19.09.2014 року. В наслідок цього позивач з вини Банку втратила завдаток в сумі 17 500 доларів США, які в розумінні ст. 22 ЦК України є збитками.

Якби банк повертав кошти навіть з обмеженнями, які встановлені Постановою НБУ від 29 серпня 2014 року № 590 в еквіваленті до 15 000 грн. на добу, позивач змогла б до 05 листопада 2014 року виконати свої зобов'язання за договором купівлі-продажу автомобіля та договором про завдаток від 19.09.2014 року в повному обсязі.

Отже, вину банку вважає доведеною, а тому шкода підлягає відшкодуванню.

Крім цього, посилання банку на недійсність договору купівлі-продажу автомобіля та договору про завдаток у зв'язку з тим, що в договорах використовується іноземна валюта, представник позивача вважає також безпідставні, відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, передача завдатку в іноземній валюті законом не заборонена, а навпаки дозволена, адже відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком може бути будь-яке рухоме майно, в тому числі грошові кошти в іноземній валюті, оскільки відповідно до глави 12 та 13 ЦК України гроші вважаються рухомим майном.

Що стосується договору купівлі-продажу автомобіля, то в ньому вартість автомобіля визначена у гривні із зазначенням еквіваленту у доларах США (п. 2.1. договору).

Ураховуючи наведене, представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі, а присудити до стягнення грошові кошти за договорами банківського вкладу та збитки стягнути відповідно до ч. 3 ст. 623 ЦК України виходячи з ринкових цін вартості долара США на день ухвалення рішення суду фактично збільшивши розмір позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, проте клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причини чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив.

В письмовому запереченні свою позицію з вирішення даного спору представник відповідача аргументував наступним чином.

Так, «23» липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №1984586 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення в рамках пакету послуг ПУ «Перший» (надалі - Договір вкладу-1) в сумі 6800,00 доларів США строком на 3 місяці.

Відповідно до п.2.3 Договору вкладу-1, строк розміщення вкладу закінчився 23 жовтня 2014 року. Згідно з п.2.6 Договору вкладу-1, повернення вкладу та відсотків, нарахованих Банком за користування вкладом, здійснюється Банком шляхом перерахування відповідних сум на поточний (картковий) рахунок НОМЕР_2, відкритий в ПАТ «КБ «НАДРА». Після перерахування Банком вкладу та нарахованих процентів на рахунок НОМЕР_2, зобов'язання Банку за Договором вважаються виконаним належним чином.

Також, «05» листопада 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №1995740 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення в рамках пакету послуг ПУ «Перший» (надалі - Договір вкладу-2) в сумі 6000,00 доларів США строком на 3 місяці.

Відповідно до п.2.3 Договору вкладу-2, строк розміщення вкладу закінчився 05 листопада 2014 року. Згідно з п.2.6 Договору вкладу-2, повернення вкладу та відсотків, нарахованих Банком за користування вкладом, здійснюється Банком шляхом перерахування відповідних сум на поточний (картковий) рахунок НОМЕР_2, відкритий в ПАТ «КБ «НАДРА». Після перерахування Банком вкладу та нарахованих процентів на рахунок НОМЕР_2, зобов'язання Банку за Договором вважаються виконаним належним чином.

Отже, порядок повернення Банком вкладу та процентів за користування вкладом, віднесено законодавцем до сфери договірного врегулювання, а відтак, визначається за згодою сторін у відповідному договорі банківського вкладу.

Відповідно, підписавши Договори вкладу 1 та 2, сторони домовились, що днем повернення вкладу є день його перерахування на поточний рахунок Вкладника НОМЕР_2.

Крім цього в запереченні зазначено, що Банк зобов'язаний діяти в межах правового поля визначеного зокрема: Національним банком України, нормативно-правові акти якого, згідно законів України «Про Національний банк України» «Про банки та банківську діяльність», інших актів законодавства», є обов'язковими для виконання всіма банками та території України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, створення стабільності банківської системи України, була прийнята постанова Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошового, кредитного та валютного ринків України». Відповідно до п.5 Постанови Національний банк зобов'язав уповноважені банки обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків через каси та банкомата в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. В подальшому такі ж вимоги були встановлені постановою Правління Національного банку України №758 від 01.12.2014 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України».

Порушення банками встановлених правил проведення операцій є підставою для притягнення банка до відповідальності та застосування з боку НБУ відповідних заходів впливу.

Додатково позивачку було повідомлено, що вона може отримати відповідну суму у гривневому еквіваленті, чим остання і скористалася.

Так, згідно поточного звіту за операціями по рахунку НОМЕР_2 за період з 31.10.2014 по 03.12.2014 року ОСОБА_1 отримала 2 520,00 доларів США через Відділення №0121 ПАТ «КБ «Надра», що підтверджується заявами на видачу готівки, які підписані позивачкою.

При цьому, залишок коштів позивачки в сумі 10 608,20 доларів США знаходиться на її поточному рахунку НОМЕР_2, якими вона може вільно розпоряджатися з урахуванням вимог НБУ.

Таким чином, враховуючи отримані позивачкою 2 520,00 доларів США та наявний залишок коштів на поточному рахунку в сумі 10 608,20 доларів США, вимога про стягнення 12 800,00 доларів США за Договорами вкладів 1 та 2 є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Також є безпідставною вимога про стягнення процентів в сумі 384,00 доларів США.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» від 4 липня 2014 року № 1588-УІІ (надалі - Закон), який набирав чинності з 1 серпня 2014 року, обкладається податком дохід, отриманий фізичною особою у вигляді відсотків, нарахованих на грошові кошти, які розміщені на депозитних і поточних рахунках.

Податок утримується при кожному нарахуванні відсотків у розмірі 15%. Клієнту виплачуються нараховані відсотки за вирахуванням утриманого податку. За валютними депозитами податок утримується з відсотків, перерахованої у гривні за офіційним курсом НБУ на дату нарахування відсотків.

При цьому, Банк виступає податковим агентом, відповідно до законодавства, і консолідовано при кожному нарахуванні доходу у вигляді відсотків здійснює утримання податку та його сплату до бюджету за фізичних осіб вкладників банку.

Як вбачається зі звіту по депозиту №1984586 (Договір вкладу-1), позивачці нараховані відсотки в сумі 203,44 доларів США. В той же час, на виконання вимог Закону Банком, як податковим агентом утримано та сплачено до бюджету податок за ОСОБА_1 в сумі 26,92 доларів США.

Таким чином, розмір відсотків, який ОСОБА_1 повинна отримати за депозитом №1984586 складає - 176,52 доларів США.

При цьому, по депозиту №1995740 (Договір вкладу-2), позивачці нараховані відсотки в сумі 179,50 доларів США. В той же час, на виконання вимог Закону Банком, як податковим агентом утримано та сплачено до бюджету податок за ОСОБА_1 в сумі 27,82 доларів США.

Розмір відсотків, який ОСОБА_1 повинна отримати за депозитом №1995740 складає - 151,68 доларів США.

Таким чином, вимога позивачки про стягнення 384,00 доларів США процентів є необґрунтованою, оскільки загальна сума процентів, яка нарахована по депозиту №1984586 та за депозитом №1995740 складає 328,20 доларів США, що підтверджується відповідними документами.

При цьому було звернуто увагу суду, що з дати перерахування коштів з вкладних рахунків на поточний рахунок ОСОБА_1, вказана сума вже не є вкладом, а являється просто грошовими коштами позивачки, які обліковуються на її поточному рахунку.

Відповідно з дати повернення коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 правовідносини між сторонами регулюються Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ПАТ «КБ «Надра», до якого приєдналася позивачка.

Таким чином, переказ Банком коштів з вкладних рахунків позивача та зарахування їх на її поточний рахунок, в день закінчення строку вкладу, є підтвердженням факту дотримання Банком порядку повернення вкладу, встановленого як законодавством України, так і Договором №1984586 та Договором №1995740, а відтак, підтвердженням належного виконання Банком зобов'язань за цими Договорами.

Отже, вимога позивачки про стягнення суми вкладів з нарахованими процентами є абсолютно безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Також представник відповідача вказав у заперечені на незаконність вимоги позивача про відшкодування збитків, обґрунтовуючи це тим, що Позивачка визначила, що вона понесла реальні збитки в зв'язку з порушення Відповідачем зобов'язання за Договорами вкладу та просить стягнути з Відповідача збитки за Договором купівлі - продажу автомобіля та Договором завдатку. В даному випадку, як зазначила сама Позивачка, Відповідачем було порушено право Позивача на отримання суми вкладу в межах правовідносин між Позивачем та Відповідачем, які виникли на підставі Договору вкладу.

Між Позивачкою та іншою особою на підставі Договору купівлі-продажу автомобіля та Договору завдатку виникли інші правовідносини, які не є відносинами, спрямованими на відновлення порушеного права Позивача у відносинах з Відповідачем (виходячи з предмету та суті Договору вкладу). Тому будь - які витрати Позивача за Договором купівлі-продажу автомобіля та Договором завдатку навіть за умови їх дійсної наявності, не можуть вважатися витратами на відновлення порушеного права за Договором вкладу.

Таким чином, вказані Договори купівлі-продажу автомобіля та завдатку взагалі не мають жодного відношення до зобов'язань сторін за Договором вкладу, а тому не можуть прийматися до уваги, оскільки, у випадку його дійсного укладення, є самостійними зобов'язаннями, за якими Відповідач не являється стороною, а тому не може мати жодного відношення до будь-яких зобов'язань сторін за ним.

Чинним законодавством не передбачені підстави для відповідальності відповідача за дії позивача при укладенні договорів, в яких він не є стороною, за встановлення та виконання умов таких договорів, скільки це було б порушенням загальних засад цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) та положень законодавства щодо зобов'язань (глава 47 ЦК України).

Обов'язковою умовою стягнення заподіяних збитків відповідно до ст. 22 та ст. 623 ЦК України є наявність складу правопорушення, який, зокрема, окрім інших елементів включає в себе наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями особи та отриманими іншою особою збитками.

Як видно з матеріалів справи, всі збитки, на які посилається Позивачка, понесені нею не через дії Відповідача, а виключно з власної ініціативи, через її власні дії, за відсутності вини Банку, зокрема, вона добровільно уклала Договір купівлі-продажу автомобіля та Договору про завдаток з ОСОБА_2 з умовами, заздалегідь знаючи про неможливість їх виконання.

При цьому, відсутня вина Банку щодо невиконання позивачем своїх зобов'язань за вказаними договорами.

Укладаючи Договори з ОСОБА_2 19.09.2014 року, Позивачці було відомо про прийняту Правлінням Національного банку України постанову від 29 серпня 2014 №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошового, кредитного та валютного ринків України», якою Національний банк зобов'язав уповноважені банки обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків через каси та банкомата в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Незважаючи на дану обставину, Позивачка все ж таки уклала Договори з ОСОБА_2, знаючи, що виконати свого обов'язку перед ОСОБА_2, вона не буде мати можливості.

Всі ці обставини виключають безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та нібито понесеними позивачкою збитками, що з урахуванням положень ст.ст.22, 623 ЦК України взагалі не являються збитками в розумінні цивільного законодавства.

Покладання на відповідача відповідальності у формі відшкодування збитків за здійснення позивачем свого права суперечить в цілому принципам юридичної відповідальності, що настає саме за порушення зобов'язань.

У свою чергу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при укладенні Договору купівлі-продажу автомобіля та Договору про завдаток не дотримано приписів ст.ст.192, 254, 533 ЦК України.

Тобто, чинним законодавством України передбачено, що незалежно від фіксації грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, виконання такого зобов'язання є можливим виключно в гривнях за офіційним курсом іноземної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений сторонами в договорі або не закріплений нормативно-правовими актами.

В той же час, як вбачається зі змісту зазначених Договорів та розписки, розрахунок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при виконанні Договорів передбачений виключно в доларах США.

У той же час згідно положень законодавства, для здійснення оплати за вказаним Договором від 30.10.2008 у іноземній валюті - доларах США одна із їх сторін крім усього іншого повинна була отримати відповідну індивідуальну ліцензію. Проте, у ПАТ «КБ «Надра» є підстави вважати, що така індивідуальна ліцензія у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент укладення Договорів та передачі коштів були відсутні.

Таким чином, зміст Договорів купівлі-продажу автомобіля та завдатку від 19.09.2014 року суперечать ст.ст.192, 524, 533 ЦК України, ст.ст.1, 5, 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 № 15-93.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в момент вчинення даного правочину не додержано вимоги, встановленої ч.1 ст.203 ЦК України (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства), що в силу ч.1 ст.215 ЦК України зумовлює його недійсність.

Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором.

Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена цим договором або законом, є порушенням ст.611 ЦК України.

Крім цього, Позивачем не надано жодного доказу щодо порушення, невизнання або оспорювання ПАТ «КБ «НАДРА» його прав.

Як вбачається з матеріалів справи та поведінки позивача, всі витрати, яких нібито зазнав позивач зумовлені її добровільними свідомими діями. Це в свою чергу безперечно свідчить про зловживання позивачем правом. Вступивши у правовідносини з ОСОБА_2, реалізуючи свої власні права та задовольняючи свої особисті інтереси, позивачка шляхом подання зазначеного позову намагається перекласти на ПАТ «КБ Надра» негативні наслідки своїх дій, що є недопустимим згідно вимог законодавства. Зазначене безперечно свідчить про надуманість позовних вимог та спрямування зазначеного позову не на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, а на незаконне збагачення за рахунок відповідача. При цьому звертаємо увагу, що спосіб захисту обраний позивачем взагалі не відповідає положенням ст.16 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи безпідставність та незаконність заявлених позивачем вимог, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Ураховуючи те, що неявку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак відсутні підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені положеннями ст.169 ЦПК України, суд дійшов до переконання про ухвалення рішення в даному судовому засіданні в загальному порядку.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про таке.

23 липня 2014 року в місті Липовець між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" в особі начальника відділення №0121 Остапенка С.В. з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено Договір №1984586 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформленого в рамках пакету послуг "ПУ "Перший".

Предметом цього договору є грошові кошти в розмірі 6800 доларів США, які Вкладник внесла на рахунок Банку відповідно до квитанції №820 від 23.07.2014 року (еквівалент у гривні 79 181,75 грн.) строком на 3 місяці від дати фактичного надходження, відтак датою повернення вкладу є 23.10.2014 року.

Згідно п.2.4 вказаного договору, сторонами було узгоджено, що протягом строку розміщення вкладу, процентна ставка по Вкладу встановлюється в розмірі 12% річних.

05.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" в особі начальника відділення №0121 Остапенка С.В. з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони було укладено Договір №1995740 стокового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформленого в рамках Пакету послуг "ПУ "Перший", відповідно до умов якого остання передала Банку, а Банк прийняв грошову суму у розмірі 6 000 доларів США згідно квитанції №6498 від 05.08.2014 року (еквівалент у гривні 73 785,55 грн.) строком на 3 місяці від дати фактичного надходження вкладу, а тому датою закінчення дії договору є 05.11.2014 року.

Сторонами договору було визначено, що процентна ставка по цьому Вкладу встановлюється у розмірі 12% річних.

Відповідно до пп. 3.1.2. вище зазначених Договорів, вкладник має право на отримання суми вкладу та нарахованих процентів відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.3.4.3.банк зобов'язується забезпечити повне збереження та повернення вкладу,а також сплату процентів.

Відповідно до п.3.4.4. п.3.4.5 повернення вкладнику вкладу та сплата процентів проводиться в останній день строку розміщення вкладу шляхом перерахування коштів на рахунок вкладника.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Як слідує зі змісту положень ч.2 та 5 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

27.10.2014 року, по збігу строку договору №1984586, позивач ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Комерційний банк «Надра» відділення №0121 з вимогою про повернення коштів за Договором банківського вкладу в сумі 6800 доларів США, зазначивши, що у випадку неповернення депозиту в найближчий час вона не зможе виконати свої зобов'язання та ризикує втратити завдаток в сумі 17 500 доларів США. Вказана вимога була отримана адресатом 27.10.2014 року.

З аналогічною заявою про видачу депозиту згідно договору №1984586 позивач звернулась 29.10.2014 року до ПАТ «Комерційний банк «Надра» відділення №0121, яка була отримана цього ж дня.

За період з 31.10.2014 року по 03.12.2014 року ОСОБА_1 отримала 2 520,00 доларів США через Відділення №0121 ПАТ «КБ «Надра», що підтверджується заявами на видачу готівки, які підписані обома сторонами спору та Поточним звітом за операціями по рахунку клієнта ОСОБА_1

Наведене свідчить, що повного розрахунку Банк з позивачем не провів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У відповідності з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Посилання відповідача на те, що ним було проведено у строк визначений договором перерахування вкладу та відсотків на рахунок позивача, як на підставу виконання зобов'язання, суд не приймає до уваги оскільки відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-140 цс13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оцінивши зібрані у справі докази та зв'язок їх у сукупності, суд приходить до висновку, що дії відповідача по відмові у видачі коштів за договором банківського вкладу у тому числі посилання на неможливість виплати всієї суми вкладу відповідно до обмежень встановлених постановою Правління Національного Банку України від 29 серпня 2014 року №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошового, кредитного та валютного ринків України» та згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» від 4 липня 2014 року № 1588-УІІ, суперечать діючому законодавству, а відтак вказують на порушення прав позивача, а тому підлягають захисту в судовому порядку шляхом стягнення на користь позивача коштів у розмірі депозитних вкладів та процентів нарахованих на суму вкладу без урахування суми, яка в загальному склала 2 520 доларів США, що були виплачені позивачеві. Загальна сума, яка підлягає до стягнення складає 10 664 доларів США, з яких:

· за договором №1984586 від 23 липня 2014 року сума вкладу 6800 доларів США + 204 долари США ( 6800х12%/12х3 проценти нараховані на суму вкладу);

· за договором №1995740 від 05 серпня 2014 року суму вкладу 6000 доларів США + 180 доларів США (6000*12%/12*3 проценти нараховані на суму вкладу).

Поряд з цим, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів за договором банківського вкладу та процентів у доларах США, оскільки відповідно до ст.1058 ЦК України, предметом договору вкладу є грошова сума, що надійшла в доларах США, вони внесені вкладником або для нього, і банк зобов'язаний виплачувати вкладникові таку ж суму та проценти на неї.

Крім цього, положення ч.1 ст. 192 ЦК України щодо гривні, як законного платіжного засобу в даному випадку не застосовуються тому, що грошовий вклад в іноземній валюті в даному випадку не є засобом платежу, в розумінні ч.1 ст. 192 ЦК України.

При цьому, зважаючи на коливання курсу валют, який має властивість змінюватись, вказане може призвести до порушення прав позивача на отримання відповідного розміру вкладу.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК , Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" про це зазначено в постанові ПВСУ від 18.12.2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування відповідачем збитків в сумі 17 500 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 264 183 грн. 05 коп.) суд виходив з наступного.

19 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу, предметом якого є автомобіль марки Mersedes-Benz, ціна визначена сторонами договору у розмірі 322 416 гривень, що еквівалентно 24 000 доларів США. Згідно п. 2.3. договору купівлі-продажу автомобіля, позивач в строк до 05 листопада 2014 року зобов'язалась сплатити на користь продавця повну вартість автомобіля, яка була сторонами узгоджена в розмірі 24 000 доларів США.

Цього ж дня, на виконання умов договору купівлі - продажу автомобіля, його сторонами було укладено Договір про завдаток, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 завдаток за автомобіль в сумі 17 500 доларів США, що еквівалентно 235 096 грн. 75 коп. за курсом НБУ. Вказані обставини доведені Договорами та розпискою, які містяться в матеріалах справи. Про ці факти позивач повідомляла банк у вимогах про повернення депозитних коштів від 27.10.2014 року та від 29.10.2014 року.

02.02.2015 року ОСОБА_2 у листі направленому в адресу позивача констатував про невиконання останньою умов вищевказаних договорів та залишення у його власності переданого йому позивачем завдатку в сумі 17 500 доларів США, що еквівалентно 235 096,75 гривень за курсом НБУ.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, відповідно до ч.2 п.1 вказаної статті, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Аналізуючи здобуті у справі докази, суд дійшов до переконання, що позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів понесених позивачем збитків в розумінні ст.22 ЦК України, в результаті яких вона зробила витрати або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Крім цього, судом також встановлено, що згідно Договору купівлі - продажу від 19.09.2014 року позивач зобов'язалась розрахуватись за автомобіль до 05 листопада 2014 року, у той же час термін дії договору №1995740 від 05.08.2014 року, сума вкладу 6000 доларів США, закінчився 05 листопада 2014 року, що в свою чергу також унеможливило б своєчасне виконання позивачем Договору купівлі - продажу автомобіля.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст. 88 ЦПК України, а тому ураховуючи те, що при пред'явленні даного позову позивач був звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів», тому суд стягує судові витрати пропорційно до задоволеної суми у вигляді судового збору з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.22, 192, 526, 530, 533, 610, 611, 1058, 1060, 1061, 1066, 1074, 1075 ЦК України, постановою Верховного Суду України № 6-140 цс13 від 25 грудня 2013 року, ст.10, 11, 58-60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (04053, м. Київ, вул. Артема, 15, ідентифікаційний код - 20025456) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) кошти за договором банківського вкладу в сумі 10 664 (десять тисяч шістсот шістдесят чотири) доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (04053, м. Київ, вул. Артема, 15, ідентифікаційний код - 20025456) в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко