20.01.2015 Справа № 363/5166/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Подшибякіній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та коштів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2014 року позивачка звернулася до суду із названим позовом.

Шляхом неодноразового уточнення позову, остаточні позовні вимоги позивачки були наступними: Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1 вересня 2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 він шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3. У зв'язку з тим, що стосунки в сім'ї погіршилися на даний час вони проживають окремо. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач іноді за її проханням купує деякий одяг та продукти харчування для дитини, однак грошові кошти не надає мотивуючи свою відмову відсутністю грошових коштів.

Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, оскільки офіційно працює та має постійний дохід.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив про його задоволення з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1 000 грн.. Однак заперечував щодо стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, стверджуючи, що відповідач не має змоги надавати таку матеріальну допомогу.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є спільною дитиною ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, зареєстроване 12 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 96 (а.с. 5).

Як вбачається з матеріалів справи, та пояснень сторін, дитина проживає разом з матір'ю та перебуває повністю на її утриманні.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 працює головним державним інспектором Київської міської митниці ДФС.

Згідно довідки про доходи від 13 січня 2015 року за № 3, розмір заробітної плати ОСОБА_2 за період з липня 2014 року по грудень 2014 року включно складає 19 383 грн. 80 коп. (а.с. 30).

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї.

Стаття 180 Сімейного кодексу України встановлює, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі статтею 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Відповідач не надає матеріальної підтримки, та не бере участі у вихованні дитини. Виплат по іншим виконавчим листам відповідач не здійснює, не має на утриманні інших неповнолітніх чи не працездатних осіб.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років судом зазначається наступне.

Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частиною 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи те, що розмір заробітної, яку отримує відповідач становить близько 3 000 грн. додаткових джерел доходу у нього не має, та виходячи зі змісту зазначених норм матеріального права, суд вважає, що вимога позивачки про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку задоволенню не підлягає, так як відповідач не має можливості надавати таку матеріальну допомогу.

В контексті статті 60 ЦПК України позивачем суду не доведено, що відповідач має іншу заробітну плату (дохід), ніж та яка зазначена в довідці від 13 січня 2015 року за № 3, яка видана заступником начальника Київської міської митниці ДФС і має змогу сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

З урахуванням приписів статті 88 ЦПК України та позиції суду про наявність законних підстав для часткового задоволення позову, підлягають частковому стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею, документально підтверджені судові витрати у розмірі 121 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та коштів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 4 грудня 2014 року та до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах стягнення платежу за один місяць у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя