У х в а л а

16 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,Парінової І.К., Юровської Г.В.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення коштів, переданих в якості авансу; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв'язку із правопорушенням відповідача,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що

13 листопада 2006 року вони з ОСОБА_6 дійшли усної домовленості про продаж йому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вказану домовленість посвідчили розпискою, складеною у простій письмовій формі, відповідно до якої ОСОБА_6 надав позивачу правовстановлюючі документи (технічний паспорт, договір дарування на будинок, договір дарування на земельні ділянки та схеми на газ), а він в свою чергу передав йому грошові кошти у розмірі 10 тис. доларів США та 1 тис. грн у якості авансового платежу. В цей же день ОСОБА_6 видав йому нотаріально посвідчену довіреність на повне розпорядження зазначеним житловим будинком та уповноважив його здійснити купівлю-продаж цього будинку. Позивач, користуючись довіреністю, наданою відповідачем, здійснив оформлення всіх необхідних документів, сплатив відповідачу вищезазначені кошти. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а вони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, то передана позивачем грошова сума в розмірі 10 тис. доларів США та 1 тис. грн є авансом.

ОСОБА_7 просив суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь

80 930 грн, що були передані йому в якості авансу, та 10 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з вимогами ОСОБА_7, ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначав, що він дійсно отримав від ОСОБА_7 10 тис. доларів США та 1 тис. грн за розпискою від 13 листопада 2006 року, але ці грошові кошти були ним отримані не як плата за вищевказаний будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а за залишені в цьому будинку меблі та інвентар, а також у рахунок відшкодування ймовірних збитків від дій ОСОБА_7 щодо збереження цього майна до його продажу, якого він в цей же день, 13 листопада 2006 року, уповноважив відповідною довіреністю оформити необхідну документацію на це домоволодіння та продати його.

ОСОБА_6 просив суд стягнути з ОСОБА_7 на свою користь грошові кошти у розмірі 203 569 грн 17 коп. у якості компенсації за завдані йому матеріальні та моральні збитки, 90 984 грн 59 коп. - на користь держави в рахунок несплачених ним податків та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 09 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року, позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 80 930 грн, що були передані йому в якості авансу.

У решті позову ОСОБА_7 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2014 року у справі

№ 6-23259ск14 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення коштів, переданих в якості авансу; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв'язку із правопорушенням відповідача, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року відмовлено.

У лютому 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_6 про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами, в тому числі й судом касаційної інстанції, норм матеріального закону, зокрема ст. ст. 546, 570, 635 ЦК України.

Одночасно ОСОБА_6 просить поновити строк подання заяви про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2014 року.

За змістом положень ст. ст. 73, 360 ЦПК України питання про поновлення строку на подання вказаної заяви має вирішуватись колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення підлягає задоволенню, з огляду на зазначені заявником обставини, які свідчать про поважність причини його пропуску.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що, на думку заявника, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення коштів.

З вищезазначеної ухвали, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування норм матеріального права, вбачається, що суди належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин, не дотрималися норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, правова позиція щодо застосування норм матеріального права касаційною інстанцією не висловлювалась.

Наведене свідчить про те, що спір у справі остаточно не вирішено, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, не зазначено про застосування норми матеріального права для вирішення спору по суті, а тому підстави для перегляду ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2014 року, встановлені п. 1 ст. 355 ЦПК, відсутні.

Із урахуванням вищевказаного колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_6 строк на звернення до суду з заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 16 червня 2014 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення коштів, переданих в якості авансу; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв'язку із правопорушенням відповідача, за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко І.К. Парінова Г.В. Юровська Судді:Г.В. Юровська