Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/9233/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

29 січня 2015 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.

при секретарі Мейнарович Л.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Приходька О.М.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 у м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського учбово - виробничого підприємства Українського товариства сліпих про стягнення недоплаченої заробітної плати та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Коростенського учбово - виробничого підприємства Українського товариства сліпих (надалі УВП УТОС) про стягнення недоплаченої заробітної плати та моральної шкоди, в якому зазначила, що вона працює у відповідача вахтером-прибиральницею у гуртожитку. З 01.04.2014 відповідачем було збільшено штат вахтерів-прибиральниць на одну одиницю, а з 01.07.2014 ще збільшено на двох працівників. Тобто на момент подачі позову працює вахтерами-прибиральниками працює дев'ять працівників, при тому, що ні об'єми роті, ні фонд заробітної плати цієї категорії працівників не збільшився. Відповідно це вплинуло на зменшення їй заробітної плати, яка виплачувалась в наступних розмірах: - квітень 2014 року - 1113,25 грн.; - травень 2014 року - 807,33 грн.; - червень 2014 року - 1112,77 грн.; - липень 2014 року - 616,53 грн.; - серпень 2014 року - 746,56 грн. За цей період відповідач їй виплатив 4396,44 грн., тоді як мінімальна заробітна плата в Україні з 01.12.2013 року становить 1218 грн., яка являється державною гарантією. Тому відповідач повинен був їй виплати з квітня по серпень 2014 року - 6090 грн., тобто не доплачено їй заробітної плати в розмірі 1693,56 грн.

Оскільки про зміну істотних умов праці її ніхто не повідомляв, з наказом про таку зміну вона ознайомлена не була, що позбавило її можливості звільнитися за п.6 ст.36 КЗпП України та отримати вихідну допомогу, тому вважає такими незаконними діями відповідача порушено законодавство про працю. В зв'язку з цим вона зверталась до територіальної державної інспекції з питань праці у Житомирській області, де їй було відмовлено у проведенні перевірки. Після цього звернення вона також зверталася із заявою про порушення трудового законодавства до комісії по трудових спорах, яка їй не надала ніякої відповіді та на засідання комісії не запросила.

В подальшому вона ще зверталась з копією заяви про порушення трудового законодавства до Центрального правління Українського товариства сліпих, після чого головний бухгалтер відповідача обіцяла доплатити зарплату, але своїх обіцянок не виконала.

Вважає, що незаконними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, оскільки через зміну суттєвих умов праці, що призвело до зменшення заробітної плати вона перенесла сильні душевні переживання. Від керівників відповідача вона терпіла образи, погрози про звільнення, а це привело до втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також вона змушена звертатись за правовою допомогою, тратити на це свій час і кошти. Тому вона спричинену їй моральну шкоду оцінює в 3000 гривень.

Просила стягнути з відповідача на її користь 1693 грн. 56 коп. недоплаченої заробітної плати та 3000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала, який просила задовольнити з підстав, зазначених у позові. Також вона пояснила, що їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона на робоче місце неодноразово викликала "швидку допомогу", бо їй було погано.

Представник відповідача заперечив проти позову та пояснив суду, що згідно штатного розпису вахтерів прибиральників у гуртожитку рахується сім чоловік і відповідно до балансу робочого часу в одному місяці приблизно 720 годин. З цього вбачається, що середнє відпрацювання кожного вахтера прибиральника становить приблизно 103 години за місяць. Тобто заробітна плата позивачці виплачувалась пропорційно відпрацьованому часу. За штатним розписом на 2014 рік працівників невиробничої сфери встановлено 6 чоловік і за 2014 рік штатний розпис не змінювався. У 2014 році число вахтерів-прибиральників не змінювалось, а під час відпустки деяких вахтерів прибиральників - їх обов'язки виконували працівники основного виробництва, оскільки на той час основне виробництво не працювало.

Заперечив представник відповідача і проти того, що позивачка вважає про невірну їй оплату підприємством мінімальної зарплати. При цьому пояснив, що нарахування та виплата зарплати позивачці проводиться відповідно до чинного законодавства. Щодо моральної шкоди позивачки, то вважає, що така їй якимись неправомірними діями підприємства чи директора не заподіяна, бо позивачка її не довела. Крім того позивачка являється інвалідом 2 групи і прийнята на підприємство, як інвалід.

Тому просив суд відмовити в задоволенні позову.

Проаналізувавши пояснення сторін в сукупності з матеріалами справи та наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно позивачку прийнято на роботу до відповідача на посаду вахтера-прибиральника в гуртожиток з 01.07.2011 року з оплатою праці відповідно до штатного розпису.

За штатним розписом на 2011 рік у гуртожитку Коростенського УВП УТОС рахувалось 7 осіб на посаді вахтера-прибиральника, а у 2012 - 2014 роках становило вже 6 осіб і річний фонд зарплати на 2014 рік на ці посади становив - 89154 грн., отже зарплата на одного вахтера-прибиральника в 2014 році: з 01.01.2014 року - 1218 грн.; з 01.07.2014 року - 1250 грн.; з 01.12.2014 року - 1301 грн.

Також судом встановлено, що дійсно у 2014 році в зв'язку із внесеннями змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" та прийняттям Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" Коростенське УВП УТОС видало наказ від 02.04.2014 року № 8-а, в якому зазначили принципи роботи "в режимі максимальної економії енергетичних ресурсів, матеріалів, сировини та трудозатрат. В зв'язку з цим деяких працівників основного виробництва було переведено у 2014 році вахтерами-прибиральниками на час відпустки деяких вахтерів-прибиральників.

Судом встановлено і те, що ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи загального захворювання з 21.02.2008 року, тобто ще задовго свого працевлаштування до відповідача.

З наданих стороною відповідача доказів, на спростування яких стороною позивача не надано будь-яких доказів чи заперечень, вбачається, що позивачці вчасно та відповідно до штатного розпису і вимог чинного законодавства виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України - "Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом."

А за приписами ч.2 ст.27 Цивільного процесуального кодексу України - "Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті."

Так і на підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України - "Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях."

Отже аналізуючи норми закону та відсутність доказів зі сторони позивачки на підтвердження свого позову в частині стягнення недоплаченої заробітної плати, суд вважає, що позов є безпідставним.

Що ж до позову в частині відшкодування моральної шкоди, то позивачкою не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про порушення законних прав власником, які мали б наслідки у вигляді моральних страждань та втрати життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, а також причинний зв'язок між порушеннями прав та наслідками.

Тому суд вважає, що позов у цілому є безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.11, 60, 209, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 94, 97, 103, 110, 115, 231, 237-1 Кодексу законів про працю України, Законом України "Про оплату праці", суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Коростенського учбово - виробничого підприємства Українського товариства сліпих про стягнення недоплаченої заробітної плати та моральної шкоди - відмовити за його безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особа, яка не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області В. П. Коренюк