Номер провадження: 22-ц/785/2569/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - Данілової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2014 року за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_4 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и л а:

18 вересня 2013 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до суду з вказаним позовом, який згодом, 07 лютого 2014 року уточнило, обґрунтовуючи вимоги тим, що в зверненні до начальника Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації, отриманим Головним управлінням 06 вересня 2013 року, відповідач ОСОБА_4 поширив недостовірну інформацію, яка шкодить ділової репутації та принижує честь та гідність працівників управління про те, що "Я знал, что гнусные сотрудники пенсионного управления не выполнят мою просьбу. В этом я убедился, работая в правоохранительних органах и на личном опыте." Такими негативними висловами відповідач завдав шкоди ділової репутації головного управління шляхом зниження оцінки професійної діяльності в очах співробітників інших державних органів та установ, зокрема, Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації, та підриву довіри до діяльності головного управління як органу державної влади.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 32 , 68 Конституції України, ст. ст. 15, 91, 94, 268, 277, 297 ЦК України, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, поширену відповідачем ОСОБА_4 в зверненні до начальника Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації, отриманим Головним управлінням 06 вересня 2013 року та зобов'язати відповідача ОСОБА_4 спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом направлення звернення до Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації, зокрема із зазначенням вислови: "Я знал, что гнусные сотрудники пенсионного управления не выполнят мою просьбу", "гнусные сотрудники" не відповідають дійсності, тобто є недостовірними (а.с. 1-3, 26-27).

Справа розглянута за відсутністю відповідача ОСОБА_4

Заочним рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Суд визнав недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, поширену відповідачем ОСОБА_4 в зверненні до начальника Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації, отриманим головним управлінням 06 вересня 2013 року, та зобов'язав відповідача ОСОБА_4 спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом направлення звернення до Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації, зокрема із зазначенням вислови: "Я знал, что гнусные сотрудники пенсионного управления не выполнят мою просьбу", "гнусные сотрудники" не відповідають дійсності, тобто є недостовірними (а.с. 39-40).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2014 року заява ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с. 107).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, пояснення на апеляцію представника позивача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - Данілової О.А., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що в зверненні до начальника Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації, отриманим Головним управлінням 06 вересня 2013 року, відповідач ОСОБА_4 поширив інформацію про те, що "Я знал, что гнусные сотрудники пенсионного управления не выполнят мою просьбу. В этом я убедился, работая в правоохранительних органах и на личном опыте."

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 поширив в зверненні до начальника Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації, отриманим головним управлінням 06 вересня 2013 року, інформацію про те, що "гнусные сотрудники" пенсионного управления", що є недостовірною та принижує ділову репутацію Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім 'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Частинам 1 та 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному грантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб - на свій вибір.

Частиною 1 ст. 200 ЦК України передбачено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У частині 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" зазначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі був зобов'язаний довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, та не надав правильної оцінки наявним справі доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Аналізуючи зазначені норми права, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів вважає, що виловлювання відповідача у зверненні про те, що "гнусные сотрудники пенсионного управления", є оціночними судженнями (алегорією), які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що в судовому засіданні не доведено, що відповідачем порушені права позивача на захист ділової репутації, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦПК України його вимоги не підлягають судовому захисту.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України, та матеріального права, ст. 277 ЦК України, ст. 30 Закону України "Про інформацію", у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування заочного рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2014 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_4 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік