Справа №487/9692/13-ц 27.01.2015 27.01.2015 27.01.2015
Провадження №22-ц/784/81/15
Головуючий у першій інстанції Андрощук В.В.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Кудрі В.М.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2014 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»( далі - ПАТ КБ „ПриватБанк") до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 12 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №DNН4КР11370321, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 1950,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців.

Між тим, відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконала.

За судовим наказом виданим Заводським районним судом м. Миколаєва від 13 квітня 2009 року з ОСОБА_4 на користь Банку станом на 23 лютого 2009 року стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 8481 грн.46 коп., з яких заборгованість за кредитом 1950 грн., заборгованість за відсотками 3396 грн.25 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 2255 грн.14 коп. та штраф - 500 грн. ( фіксована частина), 380 грн.07 коп.( процентна складова).

Уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 30 вересня 2013 року за вирахуванням суми стягнутої за вищезазначеним судовим наказом у розмірі 23326 грн.78 коп., яка складається із 6552 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 16804 грн.78 коп. заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2014 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11552 грн.. з яких 6552 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 5000 грн. заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань та 115 грн.52 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3,не погоджуючись з рішенням суду, просила його скасувати, а в задоволенні позову Банку відмовити за пропуском строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 12 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №DNН4КР11370321, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 1950 грн. на строк 12 місяців по 14 травня 2007 року включно на придбання товару зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.09 % на місяць ( 25.08% на рік) на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти, обумовлені у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також комісії, яка зазначена в Умовах.

Погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, за який приймається з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж) у сумі 185 грн.74 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Як вбачається із змісту Заяви позичальника, згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Також сторони домовились, що заява позичальника та надані йому у письмовій формі Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умови), з якими позичальник ознайомлений та Тарифи складають кредитно-заставний договір (а.с.4).

Між тим, відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконувала, жодної суми на виконаня кредитних зобов'язань з часу укладання договору перераховано не було.

За судовим наказом виданим Заводським районним судом м. Миколаєва від 13 квітня 2009 року з ОСОБА_4 на користь Банку станом на 23 лютого 2009 року стягнуто заборгованість за кредитом у сумі 8481 грн.46 коп., з яких заборгованість за кредитом 1950 грн., заборгованість за відсотками 3396 грн.25 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 2255 грн.14 коп. та штраф - 500 грн. ( фіксована частина), 380 грн.07 коп.( процентна складова) ( а.с.25).

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ від 19 лютого 2010 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі ст.ст.40,76 Закону України «Про виконавче провадження»( а.с. 26).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги Банку вірно встановив, що відповідачем порушено умови кредитного договору.

Представник ОСОБА_4- ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом.

Із змісту заяви вбачається, що перебіг позовної давності обчислюється ними із 15 травня 2007 року та врахуванням положень ст. 257 ЦК України, якою передбачено загальну позовну давність - 3 роки, закінчується 14 травня 2010 року. Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з даним позовом про стягнення кредитної заборгованості лише 21 жовтня 2013 року, тому на їх думку, останнім пред'явлено позом з пропуском строку позовної давності.

Статтями 525,526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049,1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі( ч.1 ст. 259 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штраф за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років ( а.с.30-34).

Отже, сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п'яти років.

За такого посилання представника відповідача в заяві про застосування наслідків пропуску позовної давності та у апеляційній скарзі, що строк позовної давності закінчився 14 травня 2010 року є безпідставними.

09 квітня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до Заводського районного суду м. Миколаєва заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки на свою користь заборгованості за даним кредитним договором станом на 23 лютого 2009 року.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, то поданням Банком заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перервано перебіг позовної давності за спірними правовідносинами.

Така правова позиція викладені у Постанові Верховного суду України від 21 січня 2015 року справа №6-214 цс/14, яка є обов'язковою для застосуваннями судами України.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Отже, враховуючи вищевказані норми цивільного законодавства України, умови на яких було укладено між сторонами кредитний договір ( щодо позовної давності), звернення Банку до суду з заявою про видачу судового наказу, позовна давність щодо звернення Банку до суду з даним позовом не спливла.

А тому доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності, а за такого, відсутність підстав для задоволення позову, не заслуговують на увагу.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов'язання за кредитним договором повинні виконуватися належним чином, та про те, що перебіг позовної давності перервано судовим наказом.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його скасування за вказаних у апеляційній скарзі обставин, колегія суддів не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сплачувати платежі за користування кредитними коштами зобов'язався колишній чоловік відповідачки, оскільки саме для нього було придбано мобільний телефон і йому для виконання було передано виданий судом судовий наказ, для вирішення даного спору правового значення не мають, оскільки кредитні правовідносини виникли між Банком та відповідачкою, а обов'язок по виконанню зобов'язань - поверненню кредитних коштів, діючим законодавством покладеного саме на позичальника.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: