Справа №577/786/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Разумова І. Є.
Номер провадження 22-ц/788/1086/15 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

12 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що 04 серпня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого йому був наданий кредит в розмірі 680000 грн. При цьому перед укладенням договору банк всупереч вимогам ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" не надав йому в письмовій формі необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення кредиту. Про дійсну вартість кредитної послуги він дізнався лише при отриманні розрахунку суми боргу від ПАТ "Дельта Банк", якому перейшло право вимоги за спірним кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. При укладанні договору відповідач приховав повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вартості витрат, пов'язаних з одержанням та обслуговуванням кредиту для здійснення позивачем свідомого вибору. Тому договір укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики. Відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 19,21 Закону України "Про захист прав споживачів", ненадання банком належної інформації вплинуло на його рішення, ввело його в оману. Позивач вважає, що правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним з моменту його укладення. Тому просив суд визнати договір про надання споживчого кредиту №0 від 04 серпня 2008 року недійсним.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на незаконність ухваленого рішення, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що перед укладанням договору письмової інформації про умови кредитування йому надано не було. В момент підписання договору позивач був ознайомлений лише з сумою кредиту, з розміром щомісячного платежу і відсоткової ставки за користуванням кредитом, з терміном надання кредиту, але даної інформації було недостатньо для прийняття позивачем правильного рішення при укладанні договору. Вважає, що відповідач ввів його в оману, приховавши важливу інформацію перед підписанням кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), відповідно до якого банк зобов'язався надати останньому кредит у розмірі 680000 грн., який позичальник зобов'язався прийняти та повернути в повному обсязі не пізніше 04 серпня 2017 року, повертаючи кредит та сплачуючи проценти шляхом сплати ануїтетних платежів (сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлені договором) у розмірі 14240 грн. в день сплати ануїтетних платежів (це 04 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж).

Відповідно до п. 1.2.2. договору сукупна вартість кредиту визначається "Графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту". Графік розрахований на дату підписання договору.

За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 21,40% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме: з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості (п.1.3.1 договору).

Згідно п.8.1. договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором та/або кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого договором та/або кредитним договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором та/або кредитним договором за першою вимогою банку.

Пунктом 8.6. договору передбачено, що відповідно до вимог ст.611 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф (неустойку) в сумі 500 грн. за порушення своїх зобов'язань (в тому числі, і за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених п.п.4.3,4.4,4.5,4.7 цього договору (а.с.3-6,38-42).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", продавець погодився продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець погодився придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі (п.2.1а). "Права вимоги за кредитами" означають всі права вимоги продавця в якості кредитодавця по відношенню до позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами (включаючи, в залежності від випадку, усі права, повноваження та гарантії відшкодування за ними, у кожному випадку існуючі або майбутні, надані продавцеві або на користь продавця в якості кредитодавця за такими кредитними договорами). Сторони домовилися, що ринкова вартість прав вимоги за кредитами, які є предметом купівлі-продажу за цим договором, дорівнює ціні купівлі (а.с.112-149).

У витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" від 08 грудня 2011 року вказаний ОСОБА_3 (кредитний договір № 0 від 04 серпня 2008 року) (а.с.150).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання кредитного договору недійсним, на які послався позивач у своїй заяві, немає, оскільки він укладений з дотриманням норм законодавства, права споживача не порушені, а протилежного позивач не довів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка діяла на час укладення договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих письмових доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем перед підписанням кредитного договору було приховано інформацію про невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених, з метою отримання прихованого прибутку, є безпідставними, оскільки як вбачається з п.п.1.2.2, 10.13 укладеного між сторонами кредитного договору останні погодились, що сукупна вартість кредиту визначається графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту і позичальнику цілком зрозумілі усі умови договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -