справа № 278/5333/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою приватного підприємства "ШЕРІФ" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із зазначеною заявою, яку в судовому засіданні підтримали представники і просили суд ухвалити рішення про повне задоволення позову. Заявленими вимогами просили суд визнати недостовірною інформацію про приватне підприємство (далі за текстом скорочено ПП "ШЕРІФФ") щодо використання найманої праці ОСОБА_3 протягом січня - липня 2013 року, ОСОБА_2 протягом лютого - травня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 протягом січня березня 2013 року без офіційного оформлення трудових відносин, без забезпечення соціальними гарантіями вказаних працівників, а також щодо систематичного використання праці водіїв ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у дві зімни без оплати їм відпрацьовані надурочні години, роботу у нічний час, святкові дні у підвищеному розмірі, що спричинило вказаним працівникам збитків у сумі 25 949 гривень. Крім цього, позивач просив зобов'язати відповідачів спростувати протягом тижня після набрання рішенням суду законної сили, недостовірну інформацію щодо ПП "ШЕРІФФ", шляхом поширення інформації в мережі Інтернет, на сторінці "Житомир інфо" та зобов'язати не поширювати недостовірну інформацію щодо ПП "ШЕРІФ" у майбутньому та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.

Заявлені вимоги представники позивача обґрунтовували наступним. На громадських слуханнях, що відбувались в Житомирській обласній державній адміністрації, відповідачі листом датованим 20 травня 2014 року, поширили, як стверджують представники позивача, недостовірну інформацію про ПП "ШЕРІФФ". Така інформація, в подальшому, журналістами була поширена на Інтернет сторінці "Житомир інфо". Такими і, як вважають представники позивача, неправомірними діями позивачеві було спричинено моральної шкоди.

Відповідачі, будучи обізнаними про існування даної судової справи, та прийнявши участь у судовому засіданні 17 лютого 2015 року, заявили клопотання про відкладення її слухання для надання їм часу для отримання правової допомоги.

Не враховуючи того, що відповідачі з 19 січня по 4 лютого 2015 року отримали копії ухвал про відкриття провадження у справі, судову повістку разом з додатками (а.с.36-58) та таким чином були завчасно та належним чином повідомленими про дату час та місце проведення слухання справи, що відбулось 17 лютого 2015 року, суд задовольнив таке клопотання відповідачів і надав їм додатковий час для підготування до проведення судового засідання у даній справі із вимогою проведення усіх підготовчих дій до її початку та завчасно (в тому числі щодо заявлення клопотань про забезпечення доказів на виконання яких необхідний додатковий час для забезпечення доставки доказів до суду).

Однак, відповідачі проігнорували такі вимоги суду і тим самим мали намір затягнути розгляд справи та прийняття у ній рішення всупереч положенням ст. 157 ЦПК України і не протягом розумного строку, зловживаючи наданими процесуальними правами, будь-яких дій для підготовки до слухання даної справи не вчинили, натомість, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_7 у день проведення судового засідання - 17 березня 2015 року подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись із матеріалами. Таке клопотання, враховуючи майже двомісячний строк обізнаності про існування даної справи усіма відповідачами, було визнано таким, що направлено на затягування розгляду справи та судом відхилено, а слухання у справі було розпочато за наявності лише одного відповідача ОСОБА_3 Інші відповідачі, будучи належним чином та завчасно повідомленими про дату час та місце слухання справи (а.с.100 - 106), в судове засідання не з'явились та жодних клопотань стосовно її проведення не направили.

В судовому засіданні 17 березня 2015 року було розпочато слухання справі по суті, заслухано пояснення учасників розгляду, досліджено майже усі докази. Після цього була оголошена перерва до 15 годин 00 хвилин 18 березня 2015 року по технічним причинам. 18 березня 2015 року в судове засідання з'явились усі відповідачі разом із представниками і слухання у справі продовжувалось за їх присутності.

В судовому засіданні відповідачі та їх представники надали поясненнями, якими вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні адже вони є безпідставними.

Суд, заслухав пояснення учасників розгляду та проаналізував надані ними докази, встановив наступні фактичні обставини справи.

Заявою, датованою 20 травня 2014 року і адресованою голові громадської ради при Житомирській обласній державній адміністрації, відповідачі повідомили про те, що, працюють у позивача на посадах водія в примусовому порядку, понад 16 годин на добу, з графіками роботи, відпочинку та відпусток не ознайомлені; заробітна плата виплачується не згідно галузевої угоди; не здійснюється доплата за роботу у нічний час; не виплачуються відпускні (а.с.6).

Дану заяву, в подальшому, її адресатом було скеровано до територіальної державної інспекції з питань праці у Житомирській області та УМВС України в Житомирській області.

ЛВ на станції Житомир УМВС України в Житомирській області вніс відомості про зазначені факти в ЄРДР за № 0000143 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 366 КК України вчиненими посадовими особами ПП "ШЕРІФФ" (а.с.7); Житомирський МВ УМВС України в Житомирській області вніс відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України за № 0004235 вчиненими посадовими особами ПП "ШЕРІФФ" (а.с.9). Досудове провадження за останнім кримінальним правопорушенням, як свідчить постанова надана представниками позивача, була закрита 14 вересня 2014 року (а.с.9). Разом з тим, за відомостями наданими відповідачу ОСОБА_2 (а.с.63) листом за вихідним № 6/609 від 13 лютого 2015 року досудове розслідування за кримінальним провадженням за №0004235 триває. Пояснити таку розбіжність у наданих документах, на запитання суду, сторони не змогли. Інших відомостей стосовно даних кримінальних правопорушень сторонами надано не було.

Накази та заяви про прийняття на роботу, надані позивачем, свідчать про те, що відповідачі були офіційно працевлаштовані в ПП "ШЕРІФФ", зокрема: ОСОБА_3 з 6 липня 2013 року (а.с.67-69) та того ж дня ознайомлений з колективним договором; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 14 січня 2013 року (а.с.70-72); ОСОБА_2 з 21 травня 2013 року та того ж дня ознайомлений із колективним договором (а.с.76-77); ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 4 березня 2013 року (а.с.73-75).

Звільнені зазначені особи були відповідно: ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з 13 травня 2014 року (а.с.78-79); ОСОБА_5, та ОСОБА_4 з 19 травня 2014 року (а.с.80-82); ОСОБА_2 з 27 травня 2014 року (а.с.83-84); ОСОБА_3 з 2 липня 2014 року (а.с.85-86).

Перевіркою проведеною територіальною державною інспекцією з питань праці у Житомирській області про додержання законодавства про працю на ПП "ШЕРІФФ" встановлено наступне:

в порушення вимог ст. 29 КЗпП України з правилами внутрішнього трудового розпорядку не було ознайомлено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_3;

всі працівники ознайомлюються з графіками змінності;

в порушення вимог ст. 108 КЗпП України оплата праці у нічній час проводилась не в повному обсязі по відношенню до відповідачів;

в порушення вимог ст. 107 КЗпП України, заробітна плата, в частині оплати праці у святкові і неробочі дні по відношенню до відповідачів, оплачувалась не в повному обсязі;

в порушення вимог ст. ст. 97, 103 КЗпП України про зміну умов оплати праці у бік погіршення працівники не попереджені більш як за два місяці;

черговість надання відпусток, визначена графіком затвердженим директором підприємства 30 грудня 2013 року та погоджена з представником трудового колективу, доведена до відома всіх працівників під розпис, зокрема і відповідачам;

в порушення ст. 21 Закону України "Про відпустки" заробітна плата працівникам не виплачувалась за три дні до її початку по відношенню до одного працівника ОСОБА_1

Перевірка проходила з 30 по 31 липня 2014 року і за її наслідками на директора ПП "ШЕРІФФ" ОСОБА_8 складено протокол (а.с.94-95) про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 41 КЗпП України та винесено припис (а.с.92) про усунення причин порушення законодавства. За усними поясненнями наданими в судовому засіданні ОСОБА_8 він таке рішення не оспорював та сплатив штраф.

За графіками змінності водіїв по ПП "ШЕРІФ", з якими були ознайомлені водії, (а.с.140-151) останні працювали по одній зміні в день з перервою на обід.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу (ст. 94 ЦК України).

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ст. 275 ЦК України).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. ч. 1, 4, 6 та 7 ст. 277 ЦК України).

Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Проаналізував встановлені фактичні обставини справи та норми закону якими вони врегульовані, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

При розгляді даної справи суд керується роз'ясненнями, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, а саме. При вирішенні питання про наявності підстав для задоволення позову, суд встановлює наявність в діях відповідачів склад юридичного правопорушення. Складові такого правопорушення включають в себе:

а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

а) на переконання суду відомості освітлені у заяві відповідачів від 20 травня 2014 року дійсно мали ознаки саме поширення інформації виходячи з наступного.

Спосіб поширення інформації - оголошення певної інформації з письмової заяви підписаної усіма відповідачами та місце його здійснення - на громадських слухання, свідчать про наявність в діях відповідачів ознак даної складової правопорушення.

Суд вважає оголошення інформації відповідачів у листі від 20 травня 2014 року на громадських слуханнях, саме як одним із способів оприлюднення (поширення) певної інформації, а не звернення до правоохоронних органів задля проведення відповідних перевірок з огляду на наступне.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (абзац другий пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року визначено наступне: "Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України."

Системний аналіз встановлених фактичних даних, норм матеріального права і роз'яснень Верховного Суду України, приводить до наступного висновку.

Як об'єктивно встановлено в судовому засіданні і це, зокрема відображено і в листі відповідачів від 20 травня 2014 року, заява адресована не до правоохоронних органів, а до голови громадської ради, який ніякого відношення не має до правоохоронної діяльності або до проведення перевірок.

Таким чином, заява не була наміром, в першу чергу, здійснити захист своїх прав, а, на переконання суду, була способом доведення відомостей до відома громадськості. Дійсно, в подальшому, голова громадської ради перенаправив лист у компетентні органи, які і провели, в межах наданих повноважень перевірку. Однак, сам порядок звернення - спочатку на громадських слуханнях, а потім до правоохоронних органів, на переконання суду був протиправним і таким, який порушує немайнові права позивача, адже деяка інформація освітлена у такому зверненні дійсно є недостовірною.

Мало того, відповідачі, на переконання суду, мали намір саме поширити таку інформацію у громадському місці, адже як зазначено у самому листі, відповідачі вважають, що правоохоронні органі в державі не працюють (абзац перший звернення).

б)поширена інформація стосувалась конкретної юридичної особи - ПП "ШЕРІФФ" про даний факт свідчить зміст самої заяви і даний факт не спростовувався відповідачами та їх представниками в судовому засіданні.

в) недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (абзац п'ятий пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

В судовому засіданні знайшло своє об'єктивне підтвердження наявність деяких фактів оприлюднених на громадських слухання, саме недостовірної інформації

Підтверджуються об'єктивно і підлягають до задоволення заявлені вимоги в частині визнання недостовірними відомостей про те, що відповідачі були працевлаштовані не офіційно, адже в ході перевірки проведеною територіальною державною інспекцією з питань праці у Житомирській області було встановлено протилежне. Так само, за наданими позивачем документами, встановлено саме офіційне працевлаштування відповідачів на займані посади у ПП "ШЕРІФ".

Аналогічно, відомості оприлюднені на громадських слуханнях про те, що ПП "ШЕРІФФ" систематично використовувало працю відповідачів у дві зміни за добу не знайшло свого об'єктивного підтвердження і такі відомості суд вважає недостовірними, а відтак підлягають спростуванню. Дана недостовірна інформація підтверджується, як висновком територіальної державної інспекції з питань праці у Житомирській області, в якій зазначено, що всі працівники ознайомлені із графіками змінності так і наданими представниками позивача самих графіків змінності за якими видно, що водії працювали по одній зміні кожний день із перервою на обід (а.с.140-151).

Разом з тим, було дійсно встановлено і дана інформація підтверджується дослідженими матеріалами справи про те, що оплата праці відповідачам за роботу у нічний час, у вихідні та святкові дні здійснювалась не в повному обсязі. Дані відомості підтверджені актом перевірки територіальної державної інспекції з питань праці у Житомирській області. Слід зазначити, що даний доказ був наданий представниками позивача. Таким чином, не підлягають до задоволенні відомості про те, що відповідачам не здійснювалась доплата за роботу у нічний час, святкові та вихідні дні, адже такі факти дійсно мали місце.

Твердження про спричинення збитків відповідачам на суму 25 949 гривень взагалі представниками позивача жодними доказами та поясненнями не обґрунтована та не підтверджена, тому не може бути задоволена судом і врахована при прийнятті рішення.

г)аналіз зазначених попередніх ознак складу правопорушення призводить суд до висновку, що такими діями дійсно були порушені немайнові права позивача і вони підлягають судовому захисту обраним позивачем способом, однак частково лише в частині визнання такої інформації недостовірною. Інші вимоги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Позивачем заявлено вимоги про спростування інформації поширеної у мережі Інтернет на сайті "Житомир інфо" (вимога № 3), однак вимог до автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту заявлено не було і до слухання у справі не залучено таких осіб в зв'язку з чим спростовувати інформацію в мережі Інтернет на сторінці "Житомир інфо", суд вважає не має підстав і в задоволенні вимог у даній частині слід відмовити. Слід також додати, що відповідачами інформація, про яку йде мова у даній справі, не оприлюднювали безпосередньо у мереж Інтернет шляхом дачі інтерв'ю, або іншим шляхом, тому спростовувати таку інформацію у заявлений спосіб не має підстав.

Вимоги, які містяться у другій частині даного абзацу з вимогами, щодо того, щоб зобов'язати відповідачів не поширювати недостовірну інформацію про ПП "ШЕРІФФ" у майбутньому, на переконання суду, не відповідають способам та підставам цивільного захисту визначеного положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 1 ЦПК України, адже захисту підлягають порушені права. Превентивний спосіб захисту немайнових прав за даною ситуацією не може бути застосований, на переконання суду.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідачів в солідарному порядку моральної шкоди оціненої автором заяви в 20 тисяч гривень. Натомість моральна шкода та в такому розмірі не була належним чином обґрунтована та доведена будь-якими доказами в судовому засіданні, в тому числі належними та допустимими, в зв'язку з чим, на переконання суду, в задоволенні вимог і у цій частині слід відмовити.

Оригінали дорожніх листів наданих відповідачами в судовому засіданні як доказ підтверджуючий достовірність їх тверджень щодо ПП "ШЕРІФФ" не приймається судом до уваги та не враховується при прийнятті даного рішення виходячи з наступного. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 59 ЦПК України). Оригінали зазначених дорожніх листів були надані відповідачами в судовому засіданні і на запитання представника позивача, яким чином вони до них потрапили, адже мають зберігатись у перевізника пояснили, що дані листи знаходились у автобусах.

Разом з тим, відповідно до чинного, на час видачі даних листів, наказу Державного комітету статистики України № 74 від 17 лютого 1998 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 3 березня 1998 року за № 149/2589, яким в свою чергу була затверджена інструкція про порядок застосування подорожнього листа, пунктом 2.6. визначено, що подорожній лист передається водієм диспетчеру для подальших розрахунків транспортної роботи, вартості послуг та заробітної плати водієві. Аналіз положень зазначеної інструкції дає підстави вважати, що подорожній лист має зберігатись саме у перевізника після здачі зміни водієм. Факт зберігання таких листів у водіїв, задовго після закінчення робочої зміни, приводить суд до висновку про сумнівність і легітимність даного доказу.

Наявність на даних листах відтиску печаток позивача не спростовують зазначених висновків суду, адже порядок зберігання листів дотриманий не був і одержання доказів незаконне.

Крім цього, дорожні листи суперечать дослідженим в судовому засіданні відомостям, які відображені у графіках змінності водіїв за відповідний період. Сумнівів щодо таких графіків суду наведено не було і, відповідно підстав не приймати даний доказ до уваги у суду не має. Даний факт, на переконання суду, тільки вкотре підтверджує сумнівність дорожніх листів наявних у справі (а.с.126-139).

Враховуючи, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідачів, в дольовому порядку підлягають до стягнення судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду. Відповідно, при зверненні до суду позивач поніс судових витрат за заявлення вимог майнового та немайнового характеру 443,60 гривень. Такі вимоги були задоволені частково і з відповідачів підлягає до стягнення сума судових витрат в 243,60 гривень, тобто по 40,6 гривень з кожного відповідача. Дане рішення прийнято на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 94, 277 ЦК України, ППВС України № 1 від 27 лютого 2009 року, ст. ст. 1, 212 - 215 ЦПК України, суд, --

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію поширену на громадських слуханнях при Житомирській обласній державній адміністрації за спільною заявою від 20 травня 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про приватне підприємство "ШЕРІФ" щодо використання праці ОСОБА_3 протягом січня - липня 2013 року, ОСОБА_2 протягом лютого - травня 2013 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 протягом січня - березня 2013 року приватним підприємством "ШЕРІФ" без офіційного працевлаштування трудових відносин та щодо систематичного використання праці водіїв ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 приватним підприємством "ШЕРІФ" у дві зміни.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь приватного підприємства "ШЕРІФ" судові витрати за розгляд даної справи 243,60 (двісті сорок три) гривень (в дольовому порядку по 40,6 (сорок) гривень).

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Грубіян