Справа № 357/9191/14 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/763/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Категорія 46 05.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області, Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про виділення земельної ділянки у власність, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування збитків,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У серпні 2014 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона та третя особа ОСОБА_3 є співвласниками домоволодіння під АДРЕСА_1. Рішенням Сухоліської сільської ради № 12-113 від 30.04.2014 р. було вирішено надати позивачці дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів. що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною загальною площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_1. Із земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_3, межує земельна ділянка відповідачки ОСОБА_2, яка у 2011 році її приватизувала і отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 163110, про який позивачка дізналася лише у 2014 році. Позивачка вважає, що відповідачка набула у власність свою земельну ділянку з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки межі приватизованої ОСОБА_2 земельної ділянки частково накладаються на межі земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3, виділеної ще у 1995 році.

Просила визнати незаконним та скасувати рішення Сухоліської сільської ради № 3-25 від 05.01.2011 р. в частині виділення ОСОБА_2 земельної ділянки у власність; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 163110 від 06.07.2011 р., виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1901 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1; усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 у здійсненні ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, шляхом заборони вчиняти дії, що порушують права позивачки або створюють небезпеку порушення її прав, в тому числі заборонити встановлення межі на ділянці позивачки згідно меж, визначених державним актом; стягнути з відповідачів на користь позивачки 1 000 грн. за виконання топографо-геодезичних робіт (реальні збитки) та 3 800 грн. за проведення експертного земельно - технічного дослідження, разом 4 800 грн., відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів на підтвердження законності користування зазначеною земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.1994 р. є власником 1/2 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 (а.с.15-17).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2012 р. власником іншої 1/2 частини цього будинку є третя особа ОСОБА_3, спадкоємець померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.19).

Згідно довідки архівного відділу Білоцерківської райдержадміністрації (а.с.20) по документах архівного фонду № 446 значиться, що рішенням Сухоліської сільської ради № 51 від 12.08.1997 р. було вирішено передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства, для обслуговування будинку та господарських споруд, для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Сухоліської сільської ради № 12-113 від 10.07.2012 р. ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною загальною площею 0,15 га, в т.ч. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,15 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.26).

Судом встановлено, що поряд із земельною ділянкою, якою користуються співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3, знаходиться земельна ділянка відповідачки ОСОБА_2, яка була виділена їй у власність рішенням Сухоліської сільської ради № 3-25 від 05.01.2011 р.( а.с.169).

Встановлено, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1901 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер :02:006:0036, посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 163110, виданим 06.07.2011 р. та належним чином зареєстрованим. (а.с.97-98).

Копію технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, засвідчену управлінням Держземагенства у Білоцерківському районі, долучено до матеріалів справи (а.с.145-169).

Межі земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 встановлені на місцевості та погоджені з представником сільської ради та суміжних землекористувачів, акт від 20.10.2011 р. (а.с.156).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.Стаття 125 в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009.

Згідно статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"Стаття 126 в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011.

На момент набуття позивачкою права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 діяв Земельний кодекс України в редакції від 18.12.1990 р.

Відповідно до статті 22 ЗК України (в редакції 1990 р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Статтею 23 цього Кодексу визначалося, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Натомість, позивачкою на підтвердження своїх прав на земельну ділянку, якою вона фактично користується, не було надано жодного документу, що передбачені чинним ЗК України чи ЗК України в редакції 1990 року.

До суду було надано лише виписку з погосподарської книги № 1 с. Чепеліївка за 1991-1995 роки, де зазначено, що за господарством по вул.Радянській, 5, у 1991 році значилася земельна ділянка площею 0,08 га, у 1992 р. - 0,08 га, у 1993 р. - 0,15 га, у 1994 та 1995 роках - 0,30 га. (а.с.135-138).

У земельнокадастровій книзі радгоспу ім. Пархоменко с Сухоліси (а.с.139-140) та земельно-шнуровій книзі (а.с.141-142) за колишнім власником будинку ОСОБА_5 значиться 0,15 га землі.

Судом встановлено, що огорожу між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було встановлено самою позивачкою ОСОБА_1 та її братом ОСОБА_3 у 2013-2014 р.р. після винесення на місцевості меж земельної ділянки ОСОБА_2 , до того паркану між цими земельними ділянками не було і твердження позивачки, що частина земельної ділянки ОСОБА_2 знаходиться у неї у дворі є безпідставними.

Топографічний план с. Чепеліївка, розроблений інститутом «УкрГИИНТИЗ» у 1981 р.(а.с.143), на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог, може свідчити лише про те, що власники будинку АДРЕСА_1 ще у 1981 році користувалися земельною ділянкою в тих межах, які були винесені ОСОБА_1 у 2014 році, однак, це не підтверджує правомірності такого користування.

Висновок Центру судових досліджень «Експерттранссервіс»№ 6/14зтд від 25.06.2014 року, на який посилається позивачка на підтвердження своїх вимог, також ґрунтується виключно на матеріалах технічного звіту КДП «Київгеоінформатика» (а.с.30-34) та акті земельної комісії Сухоліської сільської ради від 30.04.2014 р.(а.с.41), які не є тими документами, що підтверджують право власності або право користування ОСОБА_1 земельною ділянкою у розмірах і межах по фактичному користуванню.

Крім того, слід зазначити, що згідно технічного звіту КДП «Київгеоінформатика» у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходиться земельна ділянка площею 3 450,52 кв.м, що на 0,045 га перевищує розмір земельної ділянки у 0,30 га, який фігурує у вищевказаних архівних книгах колгоспу ім. Пархоменка стосовно домоволодіння АДРЕСА_1.

Представник Сухоліської сільської ради в суді пояснила, що в архіві сільради відсутні будь-які рішення щодо виділення в користування земельної ділянки власнику будинку АДРЕСА_1.

В матеріалах справи відсутні документи, що посвідчують право позивача на спірну земельну ділянку, зокрема, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Не надав таких доказів суду і позивач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач свої твердження в силу вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України належними та допустимими доказами не довів.

Отже, враховуючи вказані обставини та виходячи з положень ч.1 ст.60 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено, що вона має право користування спірною земельною ділянкою, тому суд першої інстанції правильно відмовив їй у задоволенні позову.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, в якій ставиться питання про ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: