26 січня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Подорець О.Б., за участі секретаря Голубніченко В.О., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача - адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буделектродсервіс», де треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання майнових прав на об'єкт реконструкції, -
У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буделектродсервіс», де треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання майнових прав на об'єкт реконструкції. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 07 жовтня 1998 року позивач уклав договір №42 про участь у реконструкції гуртожитку ВАТ «Дніпротекстиль» спільно з Приватною фірмою «Карадаг». Згідно умов даного договору ПФ «Карадаг» на підставі договору №01/98 від 07 липня 1998 року проводило реконструкцію гуртожитку ВАТ «Дніпротекстиль» за адресою: АДРЕСА_1 під житловий 55-квартирний будинок за 50 % реконструйованого будинку.
В розрахунок за виконанні роботи до ПФ «Карадаг» перейшла у власність частина будинку, а саме другий під'їзд будинку АДРЕСА_1.
Згідно з п.2.1. Договору позивач входив до складу учасників реконструкції та повинен був в якості свого внеску в реконструкцію, внести ПФ «Карадаг» суму в розмірі 17 561,00 грн. за квартиру АДРЕСА_1.
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 07.10.1998 ПФ «Карадаг» прийняла від позивача, за реконструкцію, внесок за квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 17 561 грн.
Таким чином позивач повністю виконав прийняті на себе обов'язки згідно з договором №42 від 07.10.1998.
Після здійснення реконструкції влітку 2000 року позивач заселився в квартиру. Однак ПФ «Карадаг» не виконала своїх зобов'язань по договору щодо введення реконструйованого житлового будинку в експлуатацію.
З 30.10.2002 власником вказаного будинку стало ТОВ «Буделектродсервіс», яке прийняло на себе обов'язки щодо введення будинку в експлуатацію та передання у власність квартири особам, які раніше приймали участь у реконструкції будинку.
12 січня 2012 року між сторонами по справі укладено мирову угоду, відповідно до умов якої відповідач вводить в експлуатацію вищевказаний будинок на протязі трьох років з моменту підписання мирової угоди. Однак до теперішнього часу відповідач не виконав прийняті на себе обов'язки по мировій угоді щодо введення в експлуатацію реконструйованої частини будинку.
Таким чином позивач просить суд, визнати за ним майнове право - право на отримання у власність після введення в експлуатацію квартири АДРЕСА_1, загальною площею 35 кв.м.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача - адвокат ОСОБА_2, надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник відповідача ТОВ «Буделектродсервіс» у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомили.
Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За положеннями ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що 07 жовтня 1998 року між ОСОБА_1 та Приватною фірмою «Карадаг» було укладено договір №42 про участь у реконструкції гуртожитку ВАТ «Дніпротекстиль». Згідно умов даного договору ПФ «Карадаг» на підставі договору №01/98 від 07 липня 1998 року проводило реконструкцію гуртожитку ВАТ «Дніпротекстиль» за адресою: АДРЕСА_1 під житловий 55-квартирний будинок за 50 % реконструйованого будинку (а.с.8).
Згідно з п.2.1. Договору позивач входив до складу учасників реконструкції та повинен був в якості свого внеску в реконструкцію, внести ПФ «Карадаг» суму в розмірі 17 561,00 грн. за квартиру АДРЕСА_1.
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 07.10.1998 ПФ «Карадаг» прийняло від позивача, за реконструкцію, внесок за квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 17 561,00 грн. (а.с.8 зв.)
30 жовтня 2002 року відповідно до договору купівлі-продажу ТОВ «Буделектродсервіс» купив будівлю гуртожитку, що знаходиться в стадії реконструкції під житловий будинок, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,12).
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Буделектродсервіс» була затверджена мирова угода, відповідно до умов якої відповідач ТОВ «Буделектродсервіс» вводить в експлуатацію реконструйовану частину будинку (другий під'їзд) та реєструє його як житловий будинок, не пізніше трьох років з моменту підписання цієї мирової угоди (а.с.13-14, 15-17).
Відповідно до ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно ч.1 ст.178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.
Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.
За вимогами ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.
Згідно ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта.
Статтею 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч.ч.1,3,4 ст.3 Закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Відповідно до п.п.1,3, ч.1 ст.4 Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; інші речові права відповідно до закону.
Відповідно до ст.5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище положень закону, майнові (речові) права на об'єкти нерухомого майна виникають з передбачених законом підстав та підлягають державній реєстрації, а новостворене нерухоме майно підлягає прийняттю в експлуатацію.
На теперішній час у передбаченому законом порядку житловий будинок АДРЕСА_1 в експлуатацію не введено, позивач проживає та користується спірною квартирою, а відтак відповідачем не заперечується його право.
Невиконання мирової угоди відповідачем не перешкоджає позивачу звернутися до суду у передбачений законом спосіб.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання майнових прав на об'єкт реконструкції не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПУ України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 222, 224-226 ЦПК України, суд,
ОСОБА_1 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буделектродсервіс», де треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання майнових прав на об'єкт реконструкції - відмовити в повному обсязі.
Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.
З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 28 січня 2015 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець