Провадження № 22-ц/780/529/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 18 29.01.2015
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Укрфінстрах» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Укрфінстрах», 3-я особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Укрфінстрах» про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування і моральної шкоди, мотивуючи тим, що в період її перебування в Італії, вона отримала травму лівого стегна, та згідно з договором комплексного страхування подорожуючих за кордон від 09.04.2013 року вона звернулась до відповідача страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі вартості медичних витрат та інших послуг в сумі 5387,36 євро. Проте, 08.07.2014 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав наявності в неї захворювань та інвалідності про які не було повідомлено відповідача під час укладення договору страхування.

Посилаючись на те, що така відмова є безпідставною та такою, що порушує її права як споживача страхових послуг, уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 93847,81грн., пеню в розмірі 5724,72грн., суму трьох відсотків річних за час прострочення виплати страхового відшкодування 941,05грн. та відшкодувати моральну шкоду, заподіяну їй, як споживачу, яку оцінила у 15000грн.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав посилаючись, що договір комплексного страхування подорожуючих за кордон був укладений з позивачкою не відповідачем, а повіреним ОСОБА_3 за договором доручення. При цьому позивачка підписала цей договір, а тому була обізнана як з умовами цього договору, з Правилами добровільного страхування медичних витрат, Правилами добровільного страхування від нещасних випадків, тому будучи інвалідом першої групи, маючи інші захворювання та вік 74 роки, не мала права на укладення з повіреним страховика такого договору. Крім того, позивач послався, що згідно з п.2.10 договору страховик має право відмовити у відшкодуванні вартості послуг, за обставинами, які не були повідомлені при укладенні договору, що впливають на ступінь ризику страховика. Відповідач послався також і на те, що позивачка здійснила оплату лікування без попереднього погодження з страховиком або асистанською компанією здійснення таких витрат, що є підставою для відмови у проведенні виплат страхової суми.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Суд стягнув з відповідача Страхової компанії «»Укрфінстрах» на користь позивачки ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 105513,58грн. та на користь держави судовий збір 1055грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати в частині стягнення суми 10253,99 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди і відмовити у стягненні цих сум, посилаючись на те, що послуги за «оформлення медичної документації», згідно п. 2.9.22 договору страхування не підлягають відшкодуванню. Крім того вважає, що позивачка не довела завдання їй моральної шкоди і відповідно п.2.11 договору страховик не несе зобов'язань в частині відшкодування моральної шкоди, тому ця сума, на його думку також не підлягає відшкодуванню. Щодо курсу валют апелянт послався, що суд необґрунтовано застосував валютний курс на день винесення рішення, оскільки вважає, що курс валют повинен бути визначений на день здійснення позивачем оплати за лікування.

У своїх запереченнях позивачка просить відхилити скаргу, мотивуючи тим, що послуги у сумі 36,60 євро не відносяться до послуг з оформлення медичної документації, а є невід'ємною частиною послуг пов'язаних із проведенням лікувального процесу. Щодо моральної шкоди зазначила, що окрім її доводів, свідок допитаний судом підтвердила завдання їй моральної шкоди, тому вважає що визначена місцевим судом сума 5 000 грн. є найменш можливою сумою компенсації завданої їй моральної шкоди. Також позивачка не погоджується з доводами відповідача стосовно валютного курсу, зазначивши що відповідач був зобов'язаний сплатити на її користь страхове відшкодування за офіційним курсом євро станом на день виплати страхового відшкодування, тому оскільки ця виплата здійснена не була і вона вимушена була звернутись до суду з позовними вимогами із застосуванням курсу на час такого звернення.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд встановив що позивачка довела належними доказами як факт настання страхового випадку, так і розмір витрат на своє лікування, які підлягають відшкодуванню та виходячи з вимог ст. ст. 509,526, 546, 549,611 ЦК України, суд визнав обґрунтованими і позовні вимоги щодо стягнення нарахованих сум пені у розмірі 0,05% від суми, що підлягає до виплати за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми страхової виплати, згідно п. 7.1.7 договору страхування та 3% річних за час прострочення грошового зобов'язання, нарахованих за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд послався на протиправність дій відповідача щодо безпідставної відмови у виплаті страхового відшкодування та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діями заподіювача. Також суд врахував положення ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає при задоволенні вимог споживача, вирішення питання відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_2 та ТДВ «Страховою компанією «Укрфінстрах» був укладений договір комплексного страхування подорожуючих за кордон серії АА № 4004 від 09.04.2013року, згідно з яким позивачка отримала право на необхідну медичну допомогу або відшкодування коштів на лікування під час подорожі за кордон п.1.1 договору.

Відповідно з п. 1.2 страховими випадками, при настанні яких відшкодовується страхове відшкодування в розмірі вартості медичних та інших послуг що викликані гострим погіршенням стану здоров'я застрахованої особи внаслідок раптової хвороби або нещасного випадку.

Відповідно до п. 2.8 обмеженнями страхування та виключення із страхових випадків є будь-які витрати, що перевищують 150 євро за будь-якою вимогою щодо лікування раптового захворювання або відшкодування витрат у результаті нещасного випадку, які не було узгоджено з асистанською компанією чи страховиком.

Згідно повідомлення Структурного Відділу Ортопедії та Травматології від 23.05.2013р. позивачка ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в Ортопедичному відділі лікарні м. Монтебеллуна Монтебеллуна з 22.05.2013р. по 20.06.2013р. та їй було виконане лікування перелому лівої кістки стегна, відкрита репозиція перелому стегна з внутрішньою фіксацією, видалення імплантованого пристрою, зупинення внутрішньої кровотечі при переломі кістки стегна, що підтверджує факт настання страхового випадку.

Згідно з рахунком фактурою 2013/11/000335 від 30.06.2013р. за госпіталізацію у відділенні ортопедії ОСОБА_2 нараховано всього 4991,06 євро.

Згідно з доданими до справи документами до сплати ОСОБА_2 за лікування у відділенні ортопедії по рахунку фактурі 2013/11/000335 від 30.06.2013р підлягала сума 4991,06євро, згідно з рахунком фактурою №2013/002-000753 від 27.05.2013р. підлягала до сплати сума 358,20 євро предоплати госпіталізації та згідно рахунку фактури №2013/002-001134 від 03.07.2013р. за підготовку медичної документації - 36,30 євро. Разом сума, що підлягала сплаті за лікування ОСОБА_2, з урахуванням податку 1,81 євро становить 5387,36євро

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та фактично не заперечуються сторонами.

Колегія суддів погоджується з доводами позивачки у запереченнях до скарги про те, що посилання апелянта на послуги у сумі 36,30 євро, які не підлягають відшкодуванню спростовуються матеріалами справи, оскільки вимоги позивачки про стягнення вказаної суми грошових коштів обґрунтовуються рахунком, який є невід'ємною частиною послуг пов'язаних із проведенням лікувального процесу ОСОБА_2

Доводи апелянта щодо ненадання доказів на підтвердження завдання позивачці моральної шкоди також спростовуються матеріалами справи, оскільки судом була допитана свідок ОСОБА_4, яка підтвердила факт перенесення позивачкою тяжких моральних страждань та душевних хвилювань, спричинених діями апелянта.

При цьому посилання апелянта на п. 2.11 договору страхування у даному випадку не стосується предмету спору, оскільки зазначена умова договору страхування застосовується тільки до моральної шкоди, яка була заподіяна застрахованій особі під час здійснення нею закордонної поїздки третіми особами, а не апелянтом.

Що стосується доводів апелянта про неправильне застосування валютного курсу, колегія суддів вважає їх помилковими.

Так, відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, відповідач був зобов'язаний сплатити на користь позивачки страхове відшкодування за офіційним курсом євро станом на день платежу (виплати страхового відшкодування). Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування позивачці, що стало підставою для звернення позивача до суду, тому суд першої інстанції вірно застосував офіційний курс гривні на день ухвалення судового рішення.

Таким чином, рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування в частині, що оскаржується не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Укрфінстрах» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :