У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа - Пустомитівська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частку житлового будинку, визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа - Пустомитівська державна нотаріальна контора Львівської області, у якому з урахуванням уточнень просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 квітня 2007 року № 1-938, видане на ім'я ОСОБА_4 державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н. С.; визнати за нею право власності на Ѕ частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований у книзі реєстрації державних актів за НОМЕР_3, на земельну ділянку площею 0,1012 га, кадастровий номер НОМЕР_2, виданий 22 лютого 2007 року на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району від 24 листопада 2006 року № 75; визнати за нею право користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її та ОСОБА_4 баба - ОСОБА_6 Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1. Інша Ѕ частини цього ж житлового будинку належить їй згідно з договором дарування від 16 грудня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М. В. Оскільки син ОСОБА_6 та їхній батько ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, то вона та ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 за правом представлення.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 позивач прийняла своїми фактичними діями, оскільки проживала разом із бабою до та після її смерті, а відповідач звернулася до нотаріальної контори після спливу шестимісячного строку, за продовженням строку на прийняття спадщини до суду не зверталась, не вказала про наявність спадкоємців, чим порушила її права.

Посилаючись на приписи ст. ст. 392, 1266-1268, 1301 ЦК України, просила задовольнити позов.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований у книзі реєстрації державних актів за НОМЕР_3, на земельну ділянку площею 0,1012 га, кадастровий номер НОМЕР_2, передану ОСОБА_4 згідно з рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 24 листопада 2006 року № 75.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності та права користування земельною ділянкою скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не зверталася та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину після смерті останньої немає. Сторони не позбавлені права внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого 03 квітня 2007 року на ім'я ОСОБА_4 Підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку відсутні, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність не оспорюється.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову та визнаючи недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_4 є власником лише Ѕ частини спірного будинку, то їй не може належати земельна ділянка площею 0,1012 га, яка відведена для обслуговування всього будинку, у зв'язку з чим порушуються права іншого співвласника - ОСОБА_3

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 була власником житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1.

Син ОСОБА_6 - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 90).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними сестрами та дітьми ОСОБА_8, а ОСОБА_6 - їхньою бабою (а. с. 91-92).

За договором дарування від 16 грудня 2003 року ОСОБА_6 подарувала своїй внучці ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_3) Ѕ ідеальної частини належного їй будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а. с. 89).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на Ѕ частини житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1, на яке 03 квітня 2007 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н. С. на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстровим № 1-938 (а. с. 6).

На підставі рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 24 листопада 2006 року № 7522 на ім'я ОСОБА_4 22 лютого 2007 року видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1012 га.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходив із того, що станом на 15 липня 2007 року ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована разом із ОСОБА_6 до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_2, від спадщини не відмовлялася, а ОСОБА_3, яка була зареєстрована та проживала АДРЕСА_1, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини не подавала, то в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України саме ОСОБА_4 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 у встановленому законом порядку.

Із копії паспорта ОСОБА_4 вбачається, що вона з 21 грудня 2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, про що зазначено і в довідці Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 01 червня 2010 року № 1067. За вказаною адресою також була зареєстрована та проживала до дня смерті ОСОБА_6 (а. с. 33, 65).

Із копії паспорта ОСОБА_3 вбачається, що вона з 24 березня 1999 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, про що зазначено і в довідці Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 01 червня 2010 року № 1068 (а. с. 34, 39).

У той же час із довідки Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 19 травня 2014 року № 407 вбачається, що згідно з погосподарськими книгами по АДРЕСА_1 за АДРЕСА_2 будинковолодіння відсутнє. Власниками будинковолодіння за АДРЕСА_1 згідно з погосподарськими книгами є: за номером погосподарського обліку № 0823 - Ѕ частини ОСОБА_3 згідно з договором дарування від 16 грудня 2003 року; за номером погосподарського обліку № 0824 - Ѕ частини ОСОБА_4 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 03 квітня 2007 року (а. с. 175).

Відповідно до виписки з погосподарської книги ОСОБА_9., яка є матір'ю померлої ОСОБА_6, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 69-70).

Між тим, із довідок Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 19 травня 2014 року № 822 та № 823 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 176-177).

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходив із того, що після укладення договору дарування на ім'я ОСОБА_3 спірне будинковолодіння було поділено на два окремі номера АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 із самостійними виходами, однак згідно з реєстраційними документами значилась одна адреса: АДРЕСА_1.

Між тим, із технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1, складеного станом на 19 листопада 1986 року, вбачається, що даний будинок поділено на квартиру № 1 та квартиру № 2. Будь-які дані про існування погосподарських АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відсутні (а. с. 40-42).

Крім того, про відсутність погосподарського АДРЕСА_2 було зазначено і в довідці Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 19 травня 2014 року № 407.

Разом із тим із довідки Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 09 червня 2010 року № 5145 вбачається, що станом на 09 червня 2010 року будинковолодіння АДРЕСА_2 не зареєстроване, інвентаризація не проводилась (а. с. 83).

На порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, доводів позивача про те, що саме вона та ОСОБА_6 на момент смерті останньої проживали за адресою: АДРЕСА_1, не перевірив та не з'ясував на підставі чого 01 червня 2010 року Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області видала довідку № 1067 про наявність будинковолодіння АДРЕСА_2 та якими доказами підтверджується наявність такої адреси.

Крім того, суд не навів будь-яких висновків щодо довідок Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 19 травня 2014 року № 822 та № 823, згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 176-177).

Від з'ясування зазначених обставин залежить правильність вирішення спору по суті, зокрема, дотримання ОСОБА_3 порядку, встановленого ч. 3 ст. 1268 ЦК України, для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та можливість звернення її до суду з позовом в обраний нею спосіб.

Крім того, визнаючи недійсним та скасовуючи державний акт на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_4, з тих підстав, що остання має право лише на Ѕ частини спірного будинку, тому згідно зі ст. 120 ЗК України до неї перейшла у власність лише Ѕ частини земельної ділянки, призначеної для обслуговування належної їй частини будинку, а не вся її площа, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не з'ясував, на земельній ділянці якої площі розташоване спірне домоволодіння та право на яку частину земельної ділянки виникло у позивача з моменту набуття нею права власності на Ѕ частини будинку за договором дарування.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук