У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_5, у якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь 89 179 грн 20 коп. в порядку регресу. Позовні вимоги мотивувало тим, що 30 січня 2008 року закрите акціонерне товариство СК «Веско» (далі - ЗАТ СК «Веско»), правонаступником якого є ПрАТ «СК «АХА Страхування», уклало договір добровільного страхування транспортного засобу з ОСОБА_7 Згідно з умовами зазначеного договору позивач взяв на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 17 липня 2008 року ОСОБА_7 звернувся до страховика з заявою на виплату страхового відшкодування, право на яке виникло у нього в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_5 Вказував, що на виконання вищезазначеного договору ОСОБА_7 виплачено страхове відшкодування у розмірі 89 179 грн 20 коп. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2008 року винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, був визнаний ОСОБА_5, якою було встановлено, що 11 червня 2008 року о 18.00 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1, рухався на перехресті просп. Гагаріна - вул. Медична у м. Дніпропетровську, скоїв зіткнення з автомобілем TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» грошову суму у розмірі 89 179 грн 20 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що згідно з положеннями ст. ст. 993, 1191 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, у зв'язку з чим вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що 11 червня 2008 року о 18.00 год. ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1, рухався на перехресті просп. Гагаріна - вул. Медична у м. Дніпропетровську, скоїв зіткнення з автомобілем TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2008 року ОСОБА_5 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого с.124 КУпАП.

30 січня 2008 року ЗАТ СК «Веско», правонаступником якого є ПрАТ СК «АХА Страхування», та ОСОБА_7 укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, згідно з умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування у випадку пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з висновком від 25 червня 2008 року та доповненнями до висновку від 07 жовтня 2008 року вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «TOYOTA CAMRY» складає 89 179 грн 20 коп., які були виплачені позивачем ОСОБА_7

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При цьому, як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Суди на зазначене не звернули уваги, не визначилися з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у зв'язку з чим помилково застосували одночасно як ст. 1191 ЦК України (регрес), так і ст. 993 ЦК України (суброгація).

Враховуючи, що суди не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська