АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/208/2015 Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Категорія 46 Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Колісниченка А.Г.,
суддів:Капітан І.А.,
Радченка С.В.,
при секретарі:Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління юстиції у Херсонській області в інтересах ОСОБА_15 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24.11.2014 року у справі за позовом Головного управління юстиції у Херсонській області в інтересах ОСОБА_15 до ОСОБА_6, третя особа: виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування Суворовського району м. Херсона про визнання незаконним утримання на території України малолітньої дитини, повернення малолітньої дитини до місця постійного проживання у Португальській Республіці та передачі її батькові, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24.11.2014 року позов Головного управління юстиції у Херсонській області в інтересах ОСОБА_15 задоволено частково. Визнано незаконним в розумінні статей 3 і 5 Конвенції про цивільно- правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року ( в частині порушення прав батька дитини піклуватися про дитину та визначити її місце проживання) утримування на території України малолітньої дитини - ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, її матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. У задоволенні позову в частині вимог щодо повернення малолітньої дитини - ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, до місця постійного проживання у Португальській Республіці та передачі її батькові - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду Головне управління юстиції у Херсонській області в інтересах ОСОБА_15 подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що висновок суду про те, що дитина перебуває на території України більше року, прижилася тут, для неї створені всі необхідні умови для її всебічного розвитку, вона оточена любов'ю та турботою, відвідує дитячий садок та спілкується зі своїми однолітками, а також те, що належними та допустимими доказами було доведено те, що між матір'ю та дитиною існує міцний зв'язок слід відмітити, що даний висновок зроблений через односторонню оцінку пояснень та заперечень ОСОБА_6 та свідків з її сторони. Також відповідачкою не надано суду на підтвердження своїх заперечень щодо повернення дитини жодних доказів, які б підтверджували фактичні дані про будь-які її звернення до компетентних португальських органів щодо існування фізичної загрози дитині. На підставі чого, Головне управління юстиції у Херсонській області в інтересах ОСОБА_15 просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представниця ГУЮ у Херсонській області - Осадчук Н.М. у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_6 та представниці виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради - орган опіки і піклування Суворовського району м. Херсона - Тараненко С.В., Некряч О.М. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2009 року ОСОБА_15 та ОСОБА_6 одружилися. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Лагуш Португальської Республіки у подружжя народилася донька - ОСОБА_16, яка проживала разом з батьками у м. Портімау за адресою: АДРЕСА_2. 17.06.2010 року сторони по справі розлучилися.

Згідно угоди про здійснення батьківських обов'язків опіка над малолітньою ОСОБА_16 була передана відповідачці, зокрема, на неї покладено виконання батьківських обов'язків щодо повсякденного життя ОСОБА_16. Проте, особливо важливі питання стосовно життя ОСОБА_16 повинні бути узгодженні спільно обома батьками.

ОСОБА_6 звернулася до суду м. Портімау з проханням видати дозвіл на подорож малолітньої ОСОБА_16 до України тривалістю 15 днів з 24 квітня до 08 травня 2012 року. 12.04.2012 року суд м. Портімау задовольнив її прохання та видав відповідний дозвіл.

24.04.2012 року відповідачка разом з дитиною виїхала з Португальської Республіки в Україну та повинна була повернутися 08.05.2012 року, однак цього не зробила.

27.08.2012 року до Міністерства юстиції України як центрального органу України з виконання Конвенції через центральний орган Португальської Республіки звернувся позивач з заявою про повернення дитини.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_16 зареєстрована та проживає з матір'ю в Україні за адресою: АДРЕСА_1, відвідує Херсонський ясла-садок № 23 Херсонської міської ради.

Спірні правовідносини врегульовані Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася Законом України від 11.01.2006 року. Конвенція набула чинності для України з 01.09.2006 року, а у відносинах між Україною та Португальською Республікою з 01.02.2007 року.

Відповідно до ст. 3 Конвенції переміщення або утримання дитини вважаються незаконними, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б , якби не переміщення або утримування.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно із преамбулою Конвенції держави, що її підписали, твердо переконані в тому, що перш за все саме інтереси дітей є найважливішими у справі турботи про них, а їх повернення повинно здійснюватись неодмінно з метою надання дітям захисту в міжнародному масштабі від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування.

Статті 12, 13, 20 Конвенції містять вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання. Зокрема, якщо у ході розгляду справи суд виявить, що 1) заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування (п. «а» ч. 1 ст. 13);заявник дав згоду на переміщення або утримання, або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п. «а» ч. 1 ст. 13);існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п. «в» ч. 1 ст. 13); дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (ч. 2 ст. 13);повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст. 20);з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ч. 2 ст. 12);чи є країна, з якої дитину вивезено, країною її постійного проживання за законами цієї країни (ст. 3).

Під згодою на переміщення необхідно розуміти погодження піклувальника (письмове або усне, за наявності доказів) на переїзд дитини до іншої країни на постійне або тимчасове проживання.

Про мовчазну згоду можуть свідчити відсутність заперечення піклувальника проти переміщення або утримання дитини в іншій країні протягом усього часу до звернення із заявою про повернення дитини.

За наявності згоди піклувальника на переміщення дитини утримання може бути незаконним лише за умови порушення строків повернення дитини або при знаходженні дитини в іншій країні без визначених строків, за наявності вимоги піклувальника про повернення дитини, зробленої до звернення із заявою про повернення, та з часу відмови особи, яка утримує дитину, повернути дитину в країну постійного проживання без поважних причин.

Отже, розглядаючи заяви про повернення дитини до країни постійного проживання, відповідно до положень ст. 3, ч. 1 ст. 12 Конвенції насамперед слід встановити, чи було переміщення або утримання дитини неправомірним до часу звернення піклувальника із заявою. При вирішенні судами справ щодо повернення дитини до країни постійного проживання батьки не позбавлені права вирішувати спір шляхом визначення місця проживання дитини.

Згідно із частинами 1, 2 статті 12 Конвенції передбачено, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримання, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Судовий і адміністративний орган навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.

Про наявність того, що дитина прижилась у своєму новому середовищі, можуть свідчити наступні факти: відвідування дошкільного навчального закладу - садка, відвідування різноманітних гуртків, за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має постійні сімейні зв'язки, зміна мови спілкування та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.

Зазначені факти необхідно оцінювати в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків, думки дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня зрілості, тощо.

За умови початку процедури повернення дитини після річного терміну, наявності даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі, виходячи з інтересів дитини, суд може відмовити в задоволенні заяви, навівши при цьому доводи про наявність підстав і доказів для такого висновку.

Згідно з показами свідків, допитаних у судовому засіданні ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14,які пояснили, що ОСОБА_16 активна, допитлива та працелюбна дитина, розвивається відповідно свого віку, легко находить спільну мову з однолітками, спілкується російською мовою, дитячий садок відвідує із задоволенням. Психологічний зв'язок дитини з матір'ю міцний, вона дуже прив'язана до матері і весь свій час проводить із нею. Дитина про батька не згадує, час проживання в Португалії не пам'ятає. Португальською мовою не володіє. За час проживання в Україні дитина набула усталених та міцних соціальних зв'язків і є вкоріненою у оточуючому її соціальному середовищі.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає правильним та погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що хоча і переміщення малолітньої особи ОСОБА_16 було здійснено її матір'ю незаконно, але з огляду на те, що батьки дитини нетривалий час перебували у шлюбі, шлюб розірвано всього через півроку після народження дитини і батько фактично не виховував дитини, дитина батька не знає і не пам'ятає, вивезена в Україну у віці двох з половиною років і вже понад два роки проживає в Україні, є вкоріненою у соціальному середовищі - повернення ОСОБА_16 до Португалії може створити для дитини нетерпиму обстановку та завдати їй непоправної психічної та психологічної травми (п. «в» ч. 1 ст. 13 Конвенції ). Тому повернення дитини є недоцільним.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Херсонській області в інтересах ОСОБА_15 відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24.11.2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: