Апеляційний суд Житомирської області
Справа №276/778/14-ц Головуючий у 1-й інст. Сульженко Л. П.
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання пунктів та умов кредитного договору недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014р. Банк звернувся до суду з позовом. Просив стягнути заборгованість по кредиту 10845,49грн. : тіло кредиту - 7972,74грн., %-4,86грн., комісія - 1370,40грн., пеня 504,85грн., штрафи - 500грн.(фіксована частина), 492,64грн. (% складова). Зазначав, що 14.11.2012р. відповідно до укладеного договору №ZRZOF12182726 ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 11419,97грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік. В порушення зазначених умов відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала.

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом. Просила визнати пункти 4.5.9б кредитного договору та п. п.2.4.5.2, 2.4.5.3 умов до кредитного договору недійсними. Зазначала, що вони не відповідають діючому законодавству і підписані обманним шляхом.

Рішенням Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по кредиту в сумі 10845,49коп. і 243,60грн. судового збору, зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнути з Банку зайво сплачену нею плату за надання фінансового інструменту в сумі 917,99грн. і 1038,18грн. страхового платежу, в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити за безпідставністю. Зазначає, що позивач, вимагаючи повернення боргу в повному обсязі, не заявив вимог про розірвання кредитного договору. Вважає, що Банк, приховавши у вигляді щомісячної комісійної винагороди за надання фінансового інструменту плату за користування кредитом, не зробив розрахунку такої плати та здійснив обман її як позичальника. Суд першої інстанції поклав на неї подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як видно з матеріалів справи, 14.11.2012р. між Банком і ОСОБА_1 був укладений кредитно-заставний договір про надання грошових коштів - 11419,97грн. на 3 роки зі сплатою % за користування кредитом - 0,12% на рік. Відповідач погодилась, що стверджується її підписом, що заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та банком договір.

Для виконання зобов'язань Банк відкрив Позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді та ін. платежам.

Згідно з п.п.2.4.5.7 Умов і правил надання банківських послуг нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п.2.4.5.1-2.4.5.6 Умов, здійснюється на протязі 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконане боржником.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Ст.629,610,611ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

ОСОБА_1 зобов'язання за договором належним чином не виконувала. Розмір заборгованості перед Банком станом на 19.05.2014р. складає 10845,49грн.

За таких обставин суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги Банку.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідач зобов'язаний виконувати договір про надання кредиту відповідно до його умов і законодавства, а Банк вправі вимагати сплати основного боргу, процентів, пені та штрафних санкцій у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за договором кредиту.

Відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову, суд правильно вважав, що, позивачка, власноручно і без застережень підписавши кредитний договір, погодилась з усіма умовами надання кредиту, у т.ч. зі сплатою як штрафів, комісії, так і пені у випадку порушення виконання зобов'язань (а.с.5).

Враховуючи викладене, посилання апелянта на те, що з нею не було проведено переддоговірну роботу щодо укладення кредитного договору є безпідставними.

Суд правильно відмовив у застосуванні позовної давності, оскільки згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, нарахування пені розпочалось з 25.11.2013р. (а.с. 4), а з позовом до суду Банк звернувся 20.06.2014р.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів про порушення Банком умов договору ОСОБА_1 суду не надала.

Суд апеляційної інстанції двічі оголошував перерву для надання сторонам можливості вирішити справу мирним шляхом. Проте ОСОБА_1 цією можливістю не скористалась, до Банку не з'явилась.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають. Судове рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Суд першої інстанції дав відповіді на всі доводи сторін, не порушивши вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: