Справа № 2/593/121/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. м.Бережани Бережанський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Шміло В.І.

при секретарі Макійчук Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання вчинення певних дій та стягнення моральної і матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бережанського районного суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про зобов»язання останньої не використовувати балкон загального користування для просушування власних речей та стягнення з неї в її користь моральної і матеріальної шкоди , яку вона оцінює в розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що вона проживає в квартирі напівпідвального приміщення, що в будинку АДРЕСА_1. На другому поверсі даного будинку знаходиться квартира відповідачки , а також балкон загального користування , під яким розташовані вікна кухні та ванної кімнати належної їй квартири, які мають вихід на подвір»я будинку. Відповідачка протягом тривалого часу, а особливо з квітня 2014 року, умисно, бажаючи в такий спосіб помститися їй за перешкоду у вчиненні останньою самовільної реконструкції балкону їхнього будинку, а саме його розширення, використовує даний балкон для просушування власних речей, довжиною 1,5-2м, чим закриває вікна її квартири і обмежує попадання денного світла до них, що спричиняє подвійне використання нею електроенергії в даних кімнатах. Крім цього зазначає, що такими протиправними діями відповідачки, щодо порушення нею норм та правил проживання і користування балконом загального користування, було порушено її законні права та інтереси, як власниці квартири, щодо належного користування квартирою та проживання в ній , у зв»язку з чим їй було заподіяно моральну та матеріальну шкоду, яка виразилася у її душевних стражданнях, погіршенні стану її здоров»я, зокрема підвищенням тиску і цукру в крові, а також в спричиненні їй інших незручностей, яку вона оцінює в розмірі 5000грн.. Також вказала, що вона неодноразово зверталася до відповідачки із проханням та вимогою - припинити використовувати балкон їхнього будинку для просушування власних речей в тому числі речей великого розміру, оскільки це спричиняє їй шкоду, а також пропонувала їй просушувати дані речі на спеціально відведеному шнурку для білизни на горищі будинку або на подвір»ї, однак відповідачка на це реагувала нетактовно, зверхньо, зухвало і продовжувала вчиняти вищезгадані протиправні дії, З приводу даного факту , вона зверталась в правоохоронні органи, з метою їх припинення, а також в Бережанську міську раду, Тернопільської області та органи юстиції Тернопільської області, звідки отримала рекомендації, щодо звернення за вирішенням даного спору до суду, оскільки він відноситься до цивільно-правових відноси, що вона і зробила.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги змінила та просить суд при вирішенні даної справи не приймати до уваги зазначену нею у позовній заяві вимогу, щодо стягнення з відповідачки на її користь матеріальної шкоди, оскільки вона була зазначена нею помилково. Решта позовних вимог підтримала з мотивів наведених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити - зобов»язати відповідачку не використовувати балкон загального користування для просушування власних речей та стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також понесені нею судові витрати в розмірі 243,60 грн..

В судовому засіданні відповідачка позов не визнала та пояснила, що вона проживає в квартирі, яка розташована на другому поверсі будинку АДРЕСА_1. Також, на другому поверсі зі сторони подвір»я будинку, розташований балкон загального користування, а поверхом нище розташована квартира позивачки, вікна кухні та ванної кімнати , якої знаходяться під зазначеним балконом. Крім цього вказала, що вона, як і інші мешканці вказаного будинку №2, користується балконом їхнього будинку, зокрема використовує його для просушування власних речей, в тому числі речей великого розміру, після здійснення їхього праня , оскільки іншого місця у неї для цього немає. Однак запевнила, що нею використовується балкон , лише з метою просушування речей, а не з метою обмеження попадання денного світла до вікон квартири позивачки та спричинення їй будь-якої шкоди. Крім цього їй не зрозуміло, чому позивачка вважає, що саме її речі, розвішані на балконі для просушування закривають вікна квартири позивачки та обмежують попадання денного світла до них , оскільки балкон є приміщенням загального користування і на ньому розвішують речі всі мешканці будинку №2, а не лише вона. Також зазначила, що квартира позивачки розташована у напівпідвальному приміщенні, а тому вона сама по собі є недостатньо освітленою , а також вищезгадані вікна квартири позивачки з внутрішнього двору на 1/3 їх частину захаращені різним хламом належним позивачці, що на її думку теж обмежує попадання денного світла до них. З приводу посилань позивачки на те, що саме її неправомірними діями, які полягають у використанні балкону зального користування для просушування власних речей в тому числі речей великого розміру, було обмежено попадання денного світла до вікон її квартири та порушено її законні права та інтереси, як власниці квартири , щодо належного користування квартирою та належного проживання в ній, у зв»язку з чим їй було завдано моральну шкоду, яка виразилася в погіршенні стану її здоров»я, зокрема підвищенні тиску і цукру в крові, яку вона оцінює в розмірі 5000 грн., пояснила, що дані посилання позивачки на її думку є безпідставними, оскільки по даному факту за зверненням позивачки, правоохоронними органами проводилась перевірка за результатами, якої було встановлено, що даних, які б вказували на наявність в її діях кримінального правопорушення немає, а що стосується погіршеного стану здоров»я позивачки зазначила, що позивачка є особою пенсійного віку і вже протягом тривалого часу хворіє на цукровий діабет, як вона сама зазначає, а тому підвищення тиску та цукру в крові у неї, може бути спричинене будь-якими факторами, незалежними від її дій, які на думку позивачки є протиправними і завдали їй шкоду, Також . вважає, що грошова сума 5000 грн., якою позивачка оцінює, такзвану спричинену їй шкоду є безпідставною, оскільки їй не відомо на підставі чого вона оцінюється нею саме в такій сумі, а тому вона просить суд в задоволенні даного позову відмовити за його безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка проживає в квартирі напівпідвального приміщення, що в будинку АДРЕСА_1 На другому поверсі даного будинку , знаходиться квартира відповідачки, а також балкон загального користування, під яким розташовані вікна кухні та ванної кімнати квартири позивачки, які мають вихід на подвір»я будинку, що не заперечується в судовому засіданні учасниками процесу.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Позивачка звернулася до суду із позовом про зобов»язання відповідачки не використовувати балкон загального користування для просушування власних речей та стягнення з неї в її користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн. посилаючись на те, що неправомірними діями відповідачки, які полягають у використанні балкону зального користування для просушування власних речей в тому числі речей великого розміру, було обмежено попадання денного світла до вікон її квартири та порушено її законні права та інтереси, як власниці квартири , щодо належного користування квартирою та належного проживання в ній, у зв»язку з чим їй було завдано моральну шкоду, яка виразилася в погіршенні стану її здоров»я, зокрема підвищенні тиску і цукру в крові, яку вона оцінює в розмірі 5000 грн..

Відповідно до ч.2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно технічних вимог і прав експлуатації будинку.

Згідно із п.8 ч.3 ст.20 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов»язаний дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщення або їх частини, не допускати порушень законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

У відповідності із ст..150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру користуються (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

В судовому засіданні не заперечений відповідачкою той факт, що вона дійсно використовувала балкон їхнього будинку, з метою просушування власних речей, в тому числі речей великого розміру, після здійснення їхнього праня, оскільки іншого місця у неї для цього немає.

Однак, в судовому засіданні відповідачкою заперечений той факт, що в її вищезазначених діях був протиправний умисел спрямований на обмеження вікон квартири позивачки від попадання денного світла та на порушення прав позивачки, як власниці квартири, щодо належного користування квартирою та належного проживання в ній, оскільки вона використовувала балкон загального користування лише з метою просушування власних речей, а не з метою спричинення позивачці будь-якої шкоди.

Також, відсутність вини в діях відповідачки по даному факту, підтверджується відповіддю за № 5883 від 03.09.2014 року Бережанського РВ УМВС України у Тернопільській області на звернення позивачки.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивачка неодноразово зверталася з приводу вищезгаданого факту порушення її прав в Бережанську міську раду, Тернопільської області , за результатами розгляду яких, неодноразово проводилися огляди подвір»я будинку АДРЕСА_1 та було встановлено, що причинами недостатнього денного освітлення в квартирі позивачки є, в першу чергу, особливість розташування квартири, яка знаходиться у напівпідвальному приміщені, а також те, що територія внутрішнього двору будинку, зокрема вікна квартири позивачки на 1/3 їх частину заставлені різними предметами належними самій позивачці, у зв»язку з чим вони обмежені від попадання денного світла, що не заперечується в судовому засіданні самою позивачкою, та вбачається із доданих позивачкою до матеріалів справи фотознімків. Також, було встановлено, що розвішана білизна на балконі загального користування, що знаходиться на другому поверсі будинку лише тимчасово може обмежувати доступ природного світла до квартири позивачки, про що було складено відповідні акти від 14.10.2014 року та 27.10.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в спірних правовідносинах вина відповідачки відсутня, а сам по собі факт звернення позивачки до різних державних органів з питань усунення відповідачкою, на думку позивачки, порушень за відсутності протиправних дій відповідачки не є підставою для задоволення вимоги про зобов»язання відповідачки не використовувати балкон загального користування для просушування власних речей.

Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідачки в її користь моральної шкоди, яка вразилася в її душевних стражданнях, погіршення стану її здоров»я та спричиненні їй інших незручностей , яку вона оцінює в розмірі 5000 грн. в обґрунтування, яких вона посилається на довідку видану їй Бережанською ЦРКЛ , як на документ що підтверджує заподіяння їй моральної шкоди діями відповідачки, то такі посилання позивачки суд, вважає не прийнятними, оскільки документ наданий позивачкою в підтвердження заподіяння їй моральної шкоди діями відповідачки, а саме довідка за № 388, видану їй 20 08.2014 року, Бережанською ЦРКЛ, не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом наявності зазначених нею обставин, оскільки із даної довідки вбачається лише факт знаходження позивачки під спостереженням Бережанської ЦРКЛ, у зв»язку із її багаторічним захворювання на цукровий діабет, що жодним чином не пов»язано із заподіянням їй моральної шкоди діями відповідачки, а також суду не представлено жодного доказу, що підтверджував би обставину того, з чого позивачка виходила оцінюючи заподіяну їй шкоду, а тому вимога позивачки про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., також задоволенню не підлягає

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.. 61 ЦПК України.

У відповідності із ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз»ясень наданих Пленумом Верховного суду України в п.5 Постанови №4 від 31.03.1995 року ( із наступними змінами) « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайново) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння їїзаподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повиненз»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи.

Таким чином суд прийшов до переконання, що в задоволенні змінених позовних вимог ОСОБА_1 про зобов»язання ОСОБА_2 не використовувати балкон загального користування житлового будинку по АДРЕСА_1, для просушування власних речей та стягнення із останньої на її користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн.слід відмовити за їх безпідставністю, а також суд зазначає, що оскільки позивачці відмовлено у задоволені змінених позовних вимог у повному обсязі, то відповідно до ст.. 89 ЦПК України, судові витрати також не підлягають стягненню в відповідачки на її користь.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст. 1,3,10,11, 57, 60,88,89, 208-209, 213-215,218,221,223 ЦПК України, ст..ст. 23, 383,1167 ЦК України, ст..150 ЖК України, п.8 ч.3 ст.20 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги», п.5 Постанови №4 від 31.03.1995 року ( із наступними змінами) « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди», суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання ОСОБА_2не використовувати балкон загального користуваняя житлового будинку по АДРЕСА_1, для просушування власних речей та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 грн. відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд, Тернопільської області протягом 10 діб з моменту його проголошення.

Судя В.І.Шміло