АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», в інтересах якого діє ТкачовОлександр Юрійович, та апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року позивач - Публічне акціонерне «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», Банк) звернувся до суду з позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором, забезпечених порукою ОСОБА_4, просив стягнути солідарно з відповідачів 61784,79 доларів США та 7245603,51 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість станом на 14 березня 2014 року у розмірі 43321,32 доларів США - за кредитом та процентами за кредитом та 410508,50 грн. - пені. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ПАТ «Родовід Банк» через свого представника Ткачова О.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду, ухвалене без повного з'ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про застосування до вказаних правовідносин трирічного строку позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Судом неповно з'ясовано поняття процентної ставки за кредитом та безпідставно відмовлено у стягненні трьох відсотків річних від простроченої суми.

Посилаючись на те, що суд не вірно застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про зменшення розміру пені, Банк просив рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій вказав, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Крім того, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що позовні вимоги було пред'явлено в межах строку позовної давності. Рішення суду не відповідає статтям 213, 215 ЦПК України.

Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року змінити та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник ПАТ «Родовід Банк» - Ткачов О.Ю. в судовому засіданні апеляційну скаргу Банку підтримав та просив задовольнити, з підстав наведених в ній, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, з підстав наведених в ній, проти задоволення апеляційної скарги ПАТ «Родовід Банк» заперечував.

ОСОБА_4, відповідно до ст. 74 ЦПК України неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Судові повістки ОСОБА_4 направлялися за адресою зазначеною в позовній заяві, що відповідає адресі, зазначеній в договорі поруки. Про зміну місця проживання останній не повідомляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_4

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 06.08.2014 між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), яке відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.06.2009 року було перейменовано на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 77.1/АА-01468.08.2

Згідно п.1.1. Кредитного договору Банк відкрив ОСОБА_2 відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 38040,88 доларів США та відповідно до п. 1.2. зобов'язався надати позичальнику кошти на купівлю автомобіля.

Відповідно до п. 3.1.2 Кредитного договору Позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит не пізніше 06 серпня 2015 року.

Згідно з п. 3.1.1 Кредитного договору зі змінами відповідач зобов'язався щомісячно до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами та нарахованими процентами згідно з графіком погашення заборгованості.

Згідно з п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 14,50% процентів річних.

Пунктом 3.6 Кредитного договору, визначено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, сплачувати банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 1.6% від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань Боржником за Кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір застави транспортного засобу № 77.1/АА-01468.08.2-3 від 06 серпня 2008 року, посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Відповідно до п.1.1 Договору застави ОСОБА_2 було передано в заставу Банку автомобіль марки VOLKSWAGEN модель PASSAT В6, рік випуску 2008, колір чорний, шасі № НОМЕР_1 НОМЕР_2 , тип ТЗ - легковий седан легковий , реєстраційний номер НОМЕР_3.

Крім того, з метою забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором 06 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки.

Відповідно до п.1.1. Договору поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором та надав кредитні кошти в розмірі 38040,88 доларів США.

Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами здійснювалися з порушення встановленого графіка погашення платежів.

Як вбачається з Виписки про рух коштів по особовому рахунку за Кредитним договором № 77.1/АА-01468.08.2 ОСОБА_2 погашено тіло кредиту у розмірі 1812,00 доларів США.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ПАТ «Родовід Банк» щодо безпідставного застосування судом першої інстанції строку позовної давності з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Родовід Банк» було змінено строк виконання зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з направленням на адресу ОСОБА_2 17.09.2009 досудової вимоги, згідно якої станом на 15.09.2009 Банком була нарахована заборгованість у розмірі 54738, 93 доларів США та висунута вимога про дострокове повернення суми кредиту за кредитним договором. Вказана вимога була отримана ОСОБА_2 29.09.2009.

У вказаній вимозі встановлено строк дострокового повернення суми кредиту за Кредитним договором, сплати процентів за користування кредитом та суми нарахованої пені до 16 жовтня 2009 року.

Судом не враховано зазначених обставин, в зв'язку з чим висновки суду про застосування до вказаних правовідносин позовної давності, що стосується чергових платежів, є помилковим.

Не зважаючи на те, що строк позовної давності виник з 16 жовтня 2009 року, а до суду позивач звернувся в 25.12.2013 року, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом.

Положення статті 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_2 представником відповідача зазначено, що 15.05.2013 ОСОБА_2 здійснив часткову оплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 доларів США, що за курсом НБУ на час здійснення операції становило 1 598,00 грн. Крім того, 16.04.2013 року відповідач підписав Протокол зустрічі та визнав існування заборгованості за кредитним договором. 17.06.2013 року ОСОБА_2 звернувся до Банку з заявою про зарахування суми страхового відшкодування у сумі 2 336,43 грн. в рахунок погашеної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що відповідачем вчинялись дії щодо часткового погашення заборгованості за кредитним договором після спливу строку позовної давності, що свідчить про визнання останнім боргу, то перебіг строку позовної давності переривався.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованими.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором, колегія суддів приймає до уваги розрахунок позивача.

Згідно наданого розрахунку, загальна сума заборгованості становить 826 383,65 долари США, яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 61 748,79 доларів США (заборгованості за кредитом - 36 228,88 долари США, сума заборгованості по процентам - 25 519,91 долари США), пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в розмірі 760 729,84 долари США, 1 944,85 долари США - три відсотки річних від суми простроченої кредитної заборгованості.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов кредитного договору та вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено факт існування заборгованості по кредиту в розмірі 61 748,79 доларів США.

Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення.

При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання зобов'язання настав 16 жовтня 2009 року, а з позовом до суду позивач звернувся в грудні 2013 року.

Таке затягування звернення до суду з позовом, надало позивачу право заявляти вимогу про стягнення пені в розмірі 760 729,84 доларів США, в той час, коли заборгованість за тілом кредиту становить 36 228,88 доларів США.

Конституційний Суд України, у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

Оскільки матеріали справи не місять доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру неустойки, зволікав зі зверненням до суду з позовом, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до суми 6 178,79 доларів США, що становить 10 відсотків від загальної суми заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами.

Саме такий розмір пені колегія суддів вважає таким, що відповідає загальними засадам цивільного судочинства.

Неповне з'ясування обставин справи призвело до помилкового висновку суду щодо солідарної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно правової позиції Верховного Суду України висловленої у справі 6-190цс14 у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Враховуючи наведене зобов'язання ОСОБА_4 за договором поруки в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ПАТ «Родовід Банк» щодо неправомірної відмови у стягненні 3 % річних з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.6. Кредитного договору договір набуває чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів відповідно до умов договору та діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафи, передбачені цим договором.

Встановлення в кредитному договорі обов'язку сплачувати проценти за користування кредитними коштами, наявність обов'язку у позичальника сплачувати банку неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у зв'язку з порушенням строку повернення кредиту не виключає сплату сум трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи, що проценти, встановлені в кредитному договорі, стосуються плати за користування кредитними коштами, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов'язань, а ч. 2 ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Таким чином нарахування та стягнення з боржника на користь Банку трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання ґрунтується на приписах законодавства.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку трьох процентів річних у сумі 1 944,85 доларів США.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, а тому рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», в інтересах якого діє Ткачов Олександр Юрійович, та апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3,- задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року - скасувати та ухвалити нове наступного змісту:

«Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 36 288,88 доларів США, заборгованість за відсотками по кредиту у розмірі 25519, 91 доларів США, пеню у розмірі 6178,79 доларів США, 3 % річних у розмірі 1944,85 доларів США, а всього в розмірі 69868,64 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 521 066, 91 грн.

В іншій частині позову відмовити. »

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/890/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2645/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.