АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 686/6651/14-ц
Провадження № 22-ц/792/225/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в спільній сумісній власності та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно зі сплатою грошової компенсації з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2014 року, -

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частки квартири АДРЕСА_1 з внесенням відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На обґрунтування позову зазначила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.05.2002 року по 10.02.2014 року ними за спільні кошти було придбано вказану квартиру, однак відповідач не визнає її права на житло.

В зустрічному позові ОСОБА_3 просить суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 зі сплатою ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 50683 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказав на те, що 17 602 грн. його особистих коштів було сплачено ним при оформленні договору купівлі-продажу спірної квартири 30.03.2007 року а 14 000 дол. США, які також є його особистими коштами, ним було внесено 22.05.2008 року в рахунок погашення боргу за договором банківського кредиту від 02.04.2007 року. За таких обставин, оскільки частина вартості квартири була оплачена ним за його особисті кошти, тому відповідна її частка також є його приватною власністю, і з врахуванням того, що різниця між вартістю квартири і його особистими коштами, витраченими на її придбання становить 101 366 грн., з яких частка відповідача рівняється 50 683 грн., тому спірне майно не може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано за нею та ОСОБА_3 право власності по ? частині квартири АДРЕСА_1 за кожним, в решті позову відмовлено. В задоволенні зустрічого позову ОСОБА_3 відмовлено. Захід забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді 1154,84 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, його позовні вимоги повністю задоволити.

На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд неповно та необ'єктивно дослідив надані ним докази, в зв'язку з чим помилково встановив обставини справи, порушивши таким чином норми процесуального та матеріального права.

В суді представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив та пояснив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, в зв'язку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2002 року по 10.02.2014 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.03.2007 року ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_1 придбав у фізичних осіб за ціною 230 698 грн., що за курсом НБУ становило 45 683 дол. США квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 30,3 кв.м., загальною - 45 кв.м.

Право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 30.03.2007 року за реєстраційним номером 17148868.

За умов договору оплата вартості квартири була проведена у два етапи: 57 676 грн., що в еквіваленті складає 11 421 дол. США були передані продавцям під час підписання договору купівлі-продажу квартири, а решта 173 022 грн., що дорівнює 34 262 дол. США покупець зобов'язався сплатити продавцю в термін до 03.04.2007 року, після отримання банківського кредиту, які були сплачені в обумовлені договором строки.

З метою оплати вартості квартири ОСОБА_3 02.04.2007 року уклав з АКІБ „УкрСиббанк" договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав в банку кредит в розмірі 33 750 дол. США, що дорівнює 170 437,50 грн. на придбання квартири АДРЕСА_1.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд виходив з того, що оскільки спірна квартира була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за їхні спільні кошти, тому їх частки у спірному майні є рівними. ОСОБА_3 не було надано належних доказів на підтвердження його позовних вимог, а саме, що зазначені у зустрічному позові кошти були його особистою власністю і саме їх було внесено позивачем за зустрічним позовом на придбання спірної квартири.

Цей висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 3 статті 61 СК України встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім"ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 вказаного Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім"ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім"ї.

Частиною 7 статті 57 СК України встановлено, що якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Оскільки договір кредиту від 02.04.2007 року було укладено ОСОБА_3 з метою сплати більшої частини коштів за спірну квартиру під час перебування його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 та в інтересах сім"ї, то право власності на отримані за цим договором кошти виникло в обох з бувшого подружжя, а отже і спірна квартира стає об'єктом права їх спільної сумісної власності.

При цьому слід також врахувати, що доводи ОСОБА_3 про те, що отримані ним на підставі розписок від 01.03.2007 року від ОСОБА_6 17 602 грн. та від 21.05.2008 року від ОСОБА_7 15 000 дол. США були втрачені ним на оплату вартості спірного майна не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Позивачем за зустрічним позовом не було надано суду належних та допустимих доказів, які відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України підтвердили вказані ним у позові та апеляційній скарзі обставини.

Вищезазначені письмові розписки та рішення суду вказують лише на факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошових коштів в рахунок грошової компенсації за належне йому спадкове майно. Зв'язку між цими коштами та коштами, які були внесені в рахунок оплати вартості квартири за договором купівлі-продажу квартири від 30.03.2007 року за наявними матеріалами справи не прослідковується.

Слід також зауважити, що за твердженням ОСОБА_3 отримані від ОСОБА_7 14 000 дол. США були ним витрачені на погашення кредиторської заборгованості за договором кредиту від 02.04.2007 року, а не на оплату вартості спірного житла.

Та обставина, що спірна квартира до 29.06.2010 року перебувала в іпотеці, на що вказує апелянт, не дає підстав вважати, що до цього часу сторони не набули права власності на неї. З матеріалів справи вбачається, на цьому наголошував і сам ОСОБА_3 у зустрічному позові, що право власності на майно, яке є предметом спору, виникло на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.03.2007 року і підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Хмельницького БТІ від 30.03.2007 року. Ці документи у відповідності з вимогами діючого на той час цивільного законодавства повністю підтверджують право власності сторін на квартиру.

В той же час, вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами судом було порушено вимоги ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються інваліди 1 та 2 груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів 1 та 2 груп.

Пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року встановлено, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на час розгляду справи судом першої інстанції і до цього часу є інвалідом 1-ї групи загального захворювання. За таких обставин стягнення судом з нього на користь позивача за первісним позовом судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1154,84 грн. є незаконним.

За таких обставин рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню.

В решті рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального закону, відповідає обставинам справи, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2014 року в частині стягнення судових витрат скасувати. В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 59