Справа № 314/1814/14-ц Провадження № 2/314/24/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Галянчук Н.М.,

при секретарі Грицак Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Пазинича В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування - Вільнянська районна державна адміністрація, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування - Вільнянська районна державна адміністрація, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, який згодом уточнила (а.с. 15). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вона є рідною бабусею малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьки малолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням і розвитком дитини не займаються, не піклуються про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не переймаються її життям, матеріально її не забезпечують. Батько дитини зовсім не цікавиться життям малолітнього, а мати веде негативний спосіб життя.

На підставі викладеного, позивач просить відібрати у відповідачів їх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без позбавлення їх батьківських прав, передавши дитину на виховання їй - ОСОБА_1, а також стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не надав. У зв'язку з чим причина неявки відповідача визнана судом неповажною.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила, будь-яких клопотань на адресу суду не надала. У зв'язку з чим причина неявки відповідача визнана судом неповажною.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу.

На підставі викладеного, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів.

Представник третьої особи - Вільнянської районної державної адміністрації у судовому засіданні пояснив, що органом опіки і піклування надано висновок про недоцільність відібрання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без позбавлення їх батьківських прав, у зв'язку з чим, не вбачає підстав для задоволення позову.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що з 2006 року добре знає відповідача ОСОБА_6, характеризує її з негативної сторони, життям дитини не цікавиться, не піклується про її здоров'я, розвиток, матеріально її не забезпечує. Вихованням і розвитком малолітнього займається його бабуся ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_6 веде аморальний спосіб життя, постійно змінює місце проживання, з дитиною не проживає, її життям не цікавиться. Про життя, здоров'я, розвиток малолітнього ОСОБА_4 постійно піклується позивач ОСОБА_1 Дитина називає бабусю «мамою».

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 охарактеризувала ОСОБА_6 з негативної сторони, залишила дитину своїй матері ОСОБА_1, яка фактично займається вихованням та утриманням дитини.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989, підписаної Україною 21.02.1990 і ратифікованої 27.02.1991, закріплено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи адміністративними, чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У ст. 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

У відповідності зі ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-и) чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 6).

Малолітній ОСОБА_5 проживає разом з бабусею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання

ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1, складеного 15 жовтня 2013 року комісією у складі депутата міської ради ОСОБА_11, сусідів ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, за вказаною адресою проживає ОСОБА_1 та її малолітній онук ОСОБА_4 Умови проживання сприятливі. Мати дитини зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не мешкає, не займається утриманням дитини. З дня народження дитина мешкає разом з бабусею, яка і займається її утриманням (а.с. 9).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, складеного 17 вересня 2014 року комісією у складі голови опікунської ради Шраменко С.І., секретаря опікунської ради Бойко Н.Г., депутата міської ради Яблуновського Ю.Г., ОСОБА_5 за вказаною адресою зареєстрований, але проживає періодично, часто знаходиться на заробітках за межами України. З колишньою дружиною ОСОБА_6 відносини не підтримує, з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, спілкувався лише один раз, не вважає за необхідне надавати допомоги сину в будь-якому вигляді (а.с. 90).

Згідно з письмовою характеристикою ОСОБА_6, остання характеризується з негативної сторони (а.с. 41-42).

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не надають матеріальної допомоги на утримання сина, не спілкуються з ним, не цікавляться його внутрішнім світом, не розвивають культурні та духовні цінності дитини. Відповідачі повністю ухиляються від виховання дитини.

Частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Органом опіки та піклування у вказаній справі надано висновок про недоцільність відібрання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без позбавлення їх батьківських прав. Цим висновком сім'ю ОСОБА_6 рекомендовано взяти під соціальний супровід, провести бесіди про формування засад відповідального батьківства (а.с. 55-56).

Однак, відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що такий висновок не відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки батьки самоусунулися від її виховання та утримання, а син в такому віці потребує піклування, догляду, виховання, що здійснює належним чином бабуся

ОСОБА_1, де йому забезпечені всі умови для повноцінного розвитку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо відібрання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, зважаючи на вимоги ст. 170 Сімейного кодексу України та бажання позивача, суд вважає за необхідне передати малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання бабі ОСОБА_1

Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Частиною 4 ст. 170 Сімейного кодексу України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ст. 182 Сімейного кодексу України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов до суду було пред'явлено 07.04.2014, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (а.с. 2).

Із врахуванням обставин справи, осіб відповідачів, у відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, суд вважає за доцільне стягувати ОСОБА_5, ОСОБА_6 окремо на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2014, до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, суд стягує із відповідачів в доход держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову до суду про стягнення аліментів.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 57-60, 169, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, ст.ст. 164, 170, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування - Вільнянська районна державна адміністрація, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без позбавлення їх батьківських прав, передавши дитину бабі - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця

м. Вільнянськ Запорізької області, громадина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки

м. Вільнянськ Запорізької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 07.04.2014, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Вільнянськ Запорізької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Вільнянськ Запорізької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 07.04.2014, до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця

м. Вільнянськ Запорізької області, громадина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 121,80 грн. (сто двадцять одна гривня вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Вільнянськ Запорізької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3, на користь держави судовий збір у розмірі 121,80 грн. (сто двадцять одна гривня вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.М. Галянчук

26.01.2015

26.01.2015