Рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

28 січня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Скибінській Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 21201 грн. 60 коп. (двадцять одна тисяча двісті одна гривня 60 копійок), моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп. (п'ять тисяч гривень 00 копійок) та судові витрати.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 11 грудня 2013 року відповідач, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Ніссан» д/н НОМЕР_1, по вул. Канатній біля дому № 130 А у м. Одесі допустив зіткнення з автомобілем позивача «Хундай Елантра» д/н НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень заднього бамперу, заднього лівого крила та двох лівих дверей транспортного засобу позивача.

Позивач зазначає, що внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано матеріальну шкоду яка, згідно Рахунку-фактура №ОД-0014761 від 02.04.2014 р. виданого ТОВ «БОГДАН-АВТО ОДЕСА», становить суму у розмірі 21201,60 грн., а також завдало моральну шкоду, яку позивачка оцінює у 5000,00 грн.

В судове засідання позивач з'явилася, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволені.

Суд, вислухавши пояснення сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2014 року по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які є преюдиціальними для розгляду даної справи, а саме те, що 11 грудня 2013 року о 16 год. 10 хв. водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Ніссан» д/н НОМЕР_1, в м. Одесі по вул. Канатній № 130А, не витримав безпечну дистанцію, не врахував дорожні умови, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Хундай Елантра» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На підставі Акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_5, з технічного обслуговування № РБ-0000001 від 14 жовтня 2014 року вбачається, що сума матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1, як власниці пошкодженого автомобіля марки «Хундай Елантра» д/н НОМЕР_2 складає - 20087,50 грн. (двадцять тисяч вісімдесят сім гривень 500 копійок). Зазначена сума була сплачена позивачкою, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №3 від 14 жовтня 2014 року.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною 1 ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 21201,60 грн. є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню сума у розмірі 20087,50 грн..

Також, позивач вказує про завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 5000,00 грн., у зв'язку з чим суд повинен зазначити про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 р.)

Однак позивачем не доведено факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не надано підтвердження розрахунку моральної шкоди, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд вважає необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди у зв'язку з його безпідставністю.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4) завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду на суму 20087,50 грн. (двадцять тисяч вісімдесят сім гривень 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4) сплачений судовий збір у розмірі 262, 02 грн. (двісті шістдесят дві гривні 02 копійки).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя