АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2857/15 Справа № 181/779/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Літвінова Л. Ф. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Дочірнє підприємство «Дніпропетровський облавтодор»

Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна

компанія «Автомобільні дороги України»

на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення одноразової матеріальної допомоги та витрат по відрядженню, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у серпні 2014 року звернулася до суду з позовом до ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення одноразової матеріальної допомоги та витрат по відрядженню.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2014 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 одноразову матеріальну допомогу в сумі 12925 грн. /а.с. 44-46/.

Додатковим рішенням від 15.01.2015 року вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 67-68/.

В апеляційній скарзі представник ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с.52-54/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 15.08.1979 року по 30.09.2013 року ОСОБА_2 працювала в філії «Межівський райавтодор» ДП «Дніпропетровський облавтодор», що підтверджується трудовою книжкою /а.с. 3/.

Відповідно до п. 6.33 Колективного договору ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на 2012-2013 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, реєстровий № 1492 від 12.06.2012 року сторони домовилися сплачувати працівникам, що виходять на пенсію за віком або достроково (шкідливі та важкі умови праці, інвалідність, учасники бойових дій в Афганістані) і відпрацювали в системі облавтодору безперервно більше 10 років - одноразову допомогу в розмірі двох, більше 15 років - трьох, більше 20 років - чотирьох, більше 25 років - п'яти місячних тарифів, окладів. Ця допомога надається працівнику у зв'язку із звільненням з підприємства (або протягом року після звільнення, у разі складного фінансового становища підприємства).

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2013 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію.

Відповідно до довідки № 122 від 01.10.2013 року стаж роботи ОСОБА_2 в системі Облавтодору складає 34 роки, її посадовий оклад, згідно штатного розкладу, 2585 грн. Сума матеріальної допомоги, згідно п. 6.33 Колективного договору, складає 12925 грн. /а.с. 12/.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача одноразової матеріальної допомоги в сумі 12 925 грн. підлягають задоволенню, так як її право на отримання цієї допомоги знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Відносно позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача витрат по відрядженню в сумі 2528, 95 грн., то з матеріалів справи вбачається, що ці кошти були виплачені позивачу в серпні 2014 року, що підтверджується відомістю про виплату грошей /а.с. 22/.

В судовому засіданні позивач відмовилася від цих позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача про те, що суд не дав оцінки наданих ними доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що виплата цієї одноразової допомоги працівникам, які виходять на пенсію, не є заробітною платою, виплата якої є обов'язковою, а є соціальною пільгою для працівників, які безперервно працювали на підприємстві більше десяти років, що можливість надання даної допомоги передбачена Колективним договором підприємства, але її нарахування не є обов'язковим, то з цим погодитися неможна.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про колективний договір і угоди» № 3356-ХІІ від 01.07.1993 року підписаний Президентом України, зі зміна та доповненнями, колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до ст. 9 цього Закону положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівника підприємства.

Таким чином ні Законом України «Про колективні договори і угоди» ні Колективним договором підприємства не передбачено те, що надання матеріальної допомоги на підставі п. 6.33 не є обов'язковим для підприємства.

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано ч.1 ст. 233 КЗпП України, якою встановлено тримісячний термін для звернення до суду у справах про вирішення трудових спорів, то з ними також не можна погодитися.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено тримісячний строк звернення працівника до суду з дня, коди він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що п.6.33 Колективного договору передбачено, що матеріальна допомога при виході на пенсію за віком або достроково, у разі складного фінансового становища підприємства виплачується протягом року після звільнення, у разі складного фінансового становища підприємства.

Представник відповідача підтвердив складне фінансове становище підприємства.

Таким чином, так як ОСОБА_2 була звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію 30.09.2013 року, підприємство повинно було виплатити їй матеріальну допомогу до 30.09.2014 року, до суду з позовом про стягнення матеріальної допомоги позивач звернулася 19.08.2014 року, тому не можна говорити про пропущення нею строку позовної давності.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - відхилити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.