АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №22-ц/796/647/15 Головуючий в 1 інстанції - Ластовка Н.Д. Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Желепи О.В.

Суддів: Кабанченко О.А., Рубан С.М.

При секретарі: Осмолович В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» про стягнення витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням арештованого державним виконавцем майна, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. , пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив стягнути кошти в сумі 169 632, 58 грн., сплачені ним за зберігання арештованого майна в ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані із відповідальним зберіганням арештованого державним виконавцем майна у розмірі 169 632 грн. 58 коп. та судові витрати в сумі 1696 грн. 33 коп.

Не погодившись з таки рішенням представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення по відмову в задоволенні позову.

Скаргу обґрунтовував тим, що позивач не мав права підписувати договір зберігання майна з ТОВ «РК Траєкторія» від імені відповідача як заступник директора, оскільки такі повноваження за статутом відповідача мав лише Генеральний директор. Суд не врахував, що позивач з 06 лютого 2012 року припинив трудові відносини з відповідачем, а майно він приймав на зберігання як представник підприємства. З 06 лютого 2012 року арештоване майно було передано на відповідальне зберігання іншій особі ОСОБА_3, що підтверджується актом державного виконавця, тобто позивач за період після 06 лютого 2012 року немає право вимагати кошти, сплачені за зберігання арештованого майна.

Представник відповідача доводи скарги підтримав.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

19 липня 2011 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві Мироненко Н.М. складено Акт опису й арешту майна про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 1951, виданого 20 жовтня 2010 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 про стягнення з ПАТ Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» на користь ДП «ДІКД» заборгованості в розмірі 1 126 411 грн. 41 коп.

Вказаним актом накладено арешт на майно перераховане в ньому (а.с. 6-10) . Майно було передано на зберігання позивачу по справі.

Відповідно до ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження» майно на яке накладено арешт передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису.

Пунктом 5.8.6. інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮ 15.12.1999 № 74/5 передбачено, що зберігачу відшкодовуються витрати необхідні для зберігання майна, якщо такі витрати були.

Статтею 41 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1)перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності -

суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому

законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку

дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого

провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих

проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної

організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.5 ст. 41 «Закону України про виконавче провадження» про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Таким чином Законом передбачений інший порядок відшкодування витрат на зберігання арештованого у виконавчому провадженні майна.

Як пояснив представник позивача в апеляційному суді, позивач не звертався до державного виконавця, який призначив позивача зберігачем майна з заявою про відшкодування понесених ним витрат на зберігання майна в порядку передбаченим Законом.

Статтею 205 п.1 передбачено, що суд закриває провадження в справі якщо справа не підлягає розглядові в судах в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку з закриттям провадження у справі або з залишенням заяви без розгляду з підстав передбачених статтями 205 і 207 цього кодексу.

З огляду на те, що кошти витрачені на зберігання майна арештованого в ході виконавчого провадження, відшкодовуються в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» і вирішення вказаного питання Законом віднесено до компетенції державного виконавця, а не до компетенції суду, позовні вимоги з якими звернувся позивач в даній справі не підлягають розгляджу в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин рішення Дніпровського районного суду м. Києва підлягає скасуванню з закриттям провадження в справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» про стягнення витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням арештованого державним виконавцем майна, - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: