У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Приватне підприємство «МПП Вибір», про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та повернення сторін договору у попередній стан, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та повернення сторін договору у попередній стан: скасування державної реєстрації вказаного автомобіля за ОСОБА_8 та відновлення державної реєстрації за ОСОБА_7

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, придбала автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_7

На початку листопада 2013 року позивач дізналася, що ОСОБА_7 продав указаний автомобіль ОСОБА_8, договір купівлі-продажу оформлений довідкою-рахунком від 01 жовтня 2013 року серії ААВ № 257947. Вважала, що договір купівлі-продажу цінного для неї майна вчинений ОСОБА_7 без отримання згоди іншого з подружжя, є недійсним з підстав, передбачених Сімейним кодексом України.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, укладений довідкою-рахунком від 01 жовтня 2013 року серії ААВ № 257947 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, повернути сторони у попередній стан: скасувати державну реєстрацію вказаного автомобіля за ОСОБА_8 та відновити державну реєстрацію за ОСОБА_7

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, укладений 01 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оформлений довідкою-рахунком ААВ 257947, виданою ПП «МПП Вибір», недійсним. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2014 року у порядку ст. 219 ЦПК України виправлено описку у рішенні суду та після другого абзацу резолютивної частини рішення суду зазначено: «скасувати державну реєстрацію автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, за ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року та ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та зміну рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 1990 року по 17 лютого 2014 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 17 лютого 2014 року, шлюб між сторонами розірвано.

За час спільного проживання подружжя придбало автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_7

01 жовтня 2013 року ОСОБА_7 продав вказаний автомобіль ОСОБА_8, його відчужено без письмової згоди позивача на укладення договору щодо розпорядження спільним майном подружжя.

Задовольняючи частково позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та скасування державної реєстрації вказаного автомобіля за ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний договір був укладений ОСОБА_7 без додержання вимог ст. 65 СК України, відповідно до ч. 1 ст. 236, ст. 215 ЦК України є недійсним з моменту укладання.

Відмовляючи у задоволенні позову про відновлення державної реєстрації за ОСОБА_7, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 3, 30 ЦПК України, виходив з того, що вказані позовні вимоги заявлені позивачем в інтересах відповідача, який до суду за захистом своїх прав не звертався.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, встановивши, що докази відчуження автомобіля проти волі позивача, використання ОСОБА_7 грошей від продажу автомобіля на особисті потреби та не в інтересах сім'ї відсутні, виходив з того, що зі змісту ухваленого судом першої інстанції рішення вбачається, що вирішенням позову з урахуванням заявленим вимог будь-який спір, що виник з фактично укладеного сторонами договору купівлі-продажу, суд не вирішував і про таке не просила позивач, а також вважав, що визнання договору купівлі-продажу як самостійної матеріально-правової вимоги законом не передбачено та з урахуванням положень ст. 60 СК України, у разі укладення договору щодо відчуження спільного майна подружжя без згоди одного з них, останній не вправі вимагати визнання такого договору недійсним у повному обсязі.

Крім цього, суд апеляційної інстанції послався на те, що у випадку відчуження одним з подружжя спільного майна проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби таке майно або вартість враховується при розгляді вимог про поділ спільного майна подружжя, спір про поділ майна подружжя відсутній.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до п. п. 12, 14 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Посилаючись на те, що визнання договору купівлі-продажу як самостійної матеріально-правової вимоги законом не передбачено та у випадку відчуження одним з подружжя спільного майна поза волею іншого з подружжя таке майно або його вартість враховується при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя, суд апеляційної інстанції не врахував положення ст. ст. 3, 11 ЦПК України та ст. ст. 12, 15 ЦК України щодо права на судовий захист у спосіб, обраний позивачем на власний розсуд та визначений законом, а також не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 65 СК України дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, та для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Суд першої інстанції, встановивши, що за час спільного проживання подружжя придбало спірний автомобіль, який було відчужено ОСОБА_7 без письмової згоди позивача на укладення договору купівлі-продажу, виходив з того, що вказаний договір був укладений ОСОБА_7 без додержання вимог ст. 65 СК України, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року скасувати, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник