Номер провадження: 22-ц/785/122/15
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області який діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя посилаючись на те, що з 28 січня 1983 року позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу подружжям було набуто право власності на нежилі приміщення першого поверху з антресоллю НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складаються з наступних приміщень: торгівельний зал - 1; туалети - 3а,7, 11; кабінети - 2, 6, 8, 9, 10, 12, 14, 15, 31; коридори - 3, 4, 13, 27; ? коридору - 56; сходи - 5, 28; цеха - 16, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25, 26; ліфт - 17; антресоль - 29; рампа - 30; щитова - 21 загальною площею 1274,0 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий номер 2618.

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в КП "ОМБТІ та РОН" 01 березня 2007 року, реєстраційний номер 3713334, номер запису 414, в книзі 61 неж-166.

Оскільки майно придбане повністю за кошти позивача, він вважає, що це майно є його особистим майном та не належить його дружині.

Окрім цього позивач зазначив, що в період використання вказаних нежилих приміщень він особисто, власними силами та за власні кошти здійснив прибудови у вигляді розвантажувальної рампи, загальною площею 93,5 кв.м.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо розподілення вказаного нерухомого майна позивач звернувся із вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю, в порядку поділу майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на нежилі приміщення першого поверху з антресоллю НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, мають загальну площу 1395 кв.м. та складаються з наступних приміщень: п. 1-1 - торгівельний зал площею 870,2 кв.м., п. 1-2 - кабінет площею 36,9 кв.м., п.1-3 коридор площею 12,6 кв.м., п. 1-3а - туалет площею 8,9 кв.м., п. 1-4 - коридор площею 1,5 кв.м., п. 1-5 - сх. Клітка площею 15,0 кв.м., п. 1-6 - кабінет площею 14,5 кв.м., п. 1-7 - туалет площею 2,4 кв.м., п.1-8 - кабінет площею 11,5 кв.м., п. 1-9 - кабінет площею 17,2 кв.м., п. 1-10 - кабінет площею 9,8 кв.м., п. 1-11 - туалет площею 4,3 кв.м., п. 1-12 - кабінет площею 4.6 кв.м., п. 1-13 - коридор площею 9.6 кв.м., п. 1-14 - кабінет площею 10,2 кв.м., п. 1-15 - кабінет площею 5,9 кв.м., п. 1-16 - цех площею 11,4 кв.м., п. 1-17 - ліфт площею 3,3 кв.м., п. 1-18 - цех площею 12,8 кв.м., п. 1-19 - цех площею 15,3 кв.м., п. 1-20 - цех площею 11,4 кв.м., п. 1-21 - е/щитова площею 6,6 кв.м., п. 1-22 - цех площею 11,4 кв.м., п. 1-23 - цех площею 18,6 кв.м., п. 1-24 - цех площею 15,4 кв.м., п. 1-25 - цех площею 15,6 кв.м., п. 1-26 - цех площею 18,7 кв.м., п. 1-27 - коридор площею 35,8 кв.м., п. 1-28 - рампа площею 77,6 кв.м., п. 1-29 - антресоль площею 53,3 кв.м., п. 1-30 - рампа площею 48,8 кв.м., п. 1-31 кабінет площею 9,8 кв.м., п. 1-32 - коридор площею 7,7 кв.м., п. 1-33 - кабінет площею 11,9 кв.м., п. 1-34 туалет площею 1,1 кв.м., п. 1-35 - туалет площею 1,1 кв.м., п. 1-36 - туалет площею 1,0 кв.м., п. 1-37 - генераторна площею 12,7 кв.м., п. 1-56 ? частки коридору площею 6,6 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачені судові витрати у загальному розмірі 3654,00 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним заступник прокурора Одеської області який діє в інтересах держави в особі ОМР звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2014 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. 28 лютого 2007 року за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріально ними придбано нежилі приміщення першого поверху з антресоллю НОМЕР_1 за адресою - АДРЕСА_1, загальною площею 1274 кв.м.

Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 березня 2007 року, номер запису - 414 в книзі № 61 нежил. - 166.

Відповідно до технічного паспорту від 04 березня 2014 року, виготовленого на підставі ухвали суду від 17 лютого 2014 року ФОП ОСОБА_5 нежилі приміщення за зазначеною адресою НОМЕР_1 мають загальну площу 1395 кв.м.

У зв'язку з невідповідністю площі нежилих приміщень на момент купівлі-продажу та на час виготовлення технічного паспорту, збільшення площі нежилих приміщень з 1274 кв.м. до 1395 кв.м., тобто на 121 кв.м. позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просив поділити майно подружжя - збільшеною площею та визнати за ним право власності на зазначене майно. Відповідач та його представник позов визнали.

Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Досліджуючи обставини справи суд дійшов висновку, що зазначене майно подружжя придбане за особисті кошти позивача, отримані від родичів в дар, що підтверджено нотаріально посвідченим договором дарування.

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте ними до шлюбу, майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або набуте за час шлюбу за кошти, які належать особисто кожному.

За викладених обставин суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія не може погодитись з таким висновком суду, вважає рішення незаконним, таким що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

В процесі розгляду справи відповідачем визнано вимоги позивача, щодо права особистої приватної власності на нерухоме майно загальною площею 1274 кв.м.

Уточнюючи позовні вимоги позивачем збільшено площу об'єкту нерухомого майна до 1395 кв.м. - на 121 кв.м., шляхом будівництва розвантажувальної рампи, яка розташована на земельній ділянці, що є комунальною власністю, без згоди землевласника. Правової підстави для зайняття земельної ділянки під зазначений об'єкт нерухомості позивачем суду не надано, оскільки його не існує. Дозволу на будівництво Інспекцією ДАБК позивачу не надано.

Статтею до ст.. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Позивачем ОСОБА_2 самовільно зайнято земельну ділянку та самочинно на ній збудовано розвантажувальну рампу.

Неповне з'ясування викладених обставин судом є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга за викладених підстав підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну заступника прокурора Одеської області який діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 березня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко