РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/347/14-ц

Пр. № 2/521/589/15

20 січня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря - Борисової Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому просив в рахунок зобов'язання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі позивачу права власності на вказане майно, визнати за позивачем право власності на вказане майно, припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру, виселити ОСОБА_2 та всіх мешканців із спірної квартири та витребувати від відповідача технічну та правовстановлюючу документацію на квартиру. Позов обґрунтований наступними обставинами.

28 листопада 2006 року АКІБ «УКРСІББАНК», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», уклав із ОСОБА_2 договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким ОСОБА_2 отримала від банку грошові кошти у розмірі 69300 доларів США зі строком повернення до 28.11.2027 року, або достроково зі сплатою 11,30 відсотків річних за користування кредитом. 16 лютого 2009 року до вказаного договору було укладено додаткову угоду № 1, згідно якої номер договору змінений на № 1 та відповідачу продовжено кінцевий термін повернення кредиту до 28.11.2035 року. 28 листопада 2006 року між АКІБ «УКРСІББАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, який передбачає надання ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 в забезпечення виконання власних зобов'язань за кредитним договором. Обтяження нерухомого майна було зареєстровано АКІБ «УКРСІББАНК» у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 08 грудня 2011 року між АКІБ «УКРСІББАНК» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору від 28.11.2006 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 73909,47 долари США. ПАТ «Дельта Банк» направив ОСОБА_2 вимогу про виконання зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення мешканців та вимогу про направлення усієї наявної документації на предмет іпотеки разом із ключами, однак вимоги позивача ОСОБА_2 в добровільному порядку виконані не були.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, крім того, звернулась до суду з заявою про залучення до участі у справі в якості співвідповідача чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який зареєстрований та проживає у спірній квартирі, якого було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ухвалою суду від 26 листопада 2014 року. Також представником позивача було надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором з заявою про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості у розмірі, що зазначений у цьому розрахунку, а саме 1203623,37 грн.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилався на незаконність та безпідставність позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в зв'язку із вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а також на виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань перед позивачем, хоч і не в повному обсязі.

Представник Державної реєстраційної служби України в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшли письмові заперечення із клопотанням про закриття провадження у справі в частині вимог до третьої особи.

Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності дійшов до висновків про те, що позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення належить задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 28 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті в сумі 69300 доларів США на придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, терміном погашення до 28 листопада 2027 року.

28 листопада 2006 року ОСОБА_2 було придбано квартиру під № 27 загальною площею 46,7 кв. м., житловою площею 28,7 кв. м. у будинку під АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 1763. Відповідно до п. 5 договору, покупець свідчить, що на час придбання вказаного у договорі нерухомого майна у шлюбі не знаходиться, та у фактичних шлюбних стосунках не перебуває, нерухоме майно купується за особисті грошові кошти, які не є спільною сумісною власністю.

28 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є надання ОСОБА_2 в іпотеку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 Одесі в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2006 року.

16 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 28 листопада 2006 року, відповідно до п. 2.1. якої позичальник з дати підписання цієї Додаткової угоди зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 620,76 доларів 76 центів США. День сплати ануїтетного платежу 16 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж. Пунктом 1 Додаткової угоди передбачено, що сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку Банку, а саме № 1.

12 березня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, відповідно до якого, строк користування кредитом за кредитним договором встановлено згідно з графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до зазначеного кредитного договору), але в жодному випадку кредит підлягає поверненню не пізніше 28 листопада 2035 року, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ПАТ «Дельта Банк» 13.11.2012 року було зареєстровано, як Іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1.

Так як правовідносини виникли між сторонами в зв'язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, які забезпечені іпотекою, суд вважає, що спірні відносини регулюються Розділом І Книги п'ятої ЦК України, які містять загальні положення про зобов'язання та забезпечення виконання зобов'язання, та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на 03.12.2014 року сума заборгованості за договором кредиту № 1 від 16.02.2009 року становить 1203623 (один мільйон двісті три тисячі шістсот двадцять три) грн. 37 коп.

Враховуючі вищевикладене, суд дійшов висновку, що зобов'язання ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк», які виникли із договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2006 року відповідачем в повному обсязі не виконані, що й не заперечувалось в судовому засіданні представником відповідачів.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів про безпідставність вимог позивача в зв'язку із щомісячним погашенням ОСОБА_2 кредиту, так як суми, які оплачувались ОСОБА_2 в рахунок погашення кредиту не відповідають сумам, які передбачені графіком погашення кредиту, що стало причиною утворення значної заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк».

Разом із цим, суд зауважує на тому, що відповідач ОСОБА_2 не зверталась до ПАТ «Дельта Банк» з письмовою заявою щодо реструктуризації боргу, а лист ПАТ «Дельта Банк» № 05-1922609 від 15.02.2014 року, на який посилався представник відповідачів в обґрунтування своїх заперечень не є констатацією позивачем належного виконання з боку відповідача своїх зобов'язань по кредитному договору, а є супровідним листом, яким ПАТ «Дельта Банк» направив ОСОБА_2 виписку по особовим рахункам по Договору.

Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 01.08.2013 року загальна заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.08.2013 року складала 590758 грн. 39 коп., в зв'язку із чим, 30 жовтня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до відповідачів ОСОБА_2 з повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у тридцяти денний строк та вимогою про добровільне звільнення в місячний строк з дня отримання вимоги квартири, що є предметом іпотеки. Вимога про виселення була адресована також усім іншим мешканцям вказаного житлового приміщення.

Вказане повідомлення, відповідно до наявної в матеріалах справи копії списку згрупованих рекомендованих відправлень було направлено відповідачу 05.07.2013 року, однак вимоги ПАТ «Дельта Банк» щодо виконання зобов'язань або звільнення квартири, яка є предметом іпотеки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який проживає та зареєстрований в спірній квартирі, не виконали.

Пунктом 2.1.1. договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іподекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пункт 5 Іпотечного договору від 28 листопада 2006 року містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя та передбачає застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя.

Суд не погоджується з запереченнями представника відповідачів з посиланням на необхідність відмови в задоволенні позову з огляду на вимоги Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зважаючи на наступне.

Відповідно до змісту Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Разом із цим, судом встановлено сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання.

Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити, однак саме стягнення повинно бути зупинено на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до довідки виписки із домової книги про склад сім'ї та реєстрацію № 1258 від 11.08.2014 року у квартирі, що є предметом іпотеки з 11.07.2007 року мешкають та зареєстровані 2 особи - відповідачі ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3

Відповідно до п. 2.3.3. Іпотечного договору Іпотекодавець має право користуватись Предметом іпотеки, використовувати його за цільовим призначенням, не порушуючи умови цього договору іпотеки та умови Закону України «Про іпотеку».

Пункт 2.4.7. Іпотечного договору встановлює обов'язок ОСОБА_2 не реєструвати в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди Іпотекодержателя.

Здійснивши реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 в квартирі, яка виступає предметом іпотеки без згоди Іпотекодержателя, відповідач ОСОБА_2 істотно порушила вимоги вказаного пункту договору іпотеки.

Зважаючи на викладені обставини суд дійшов до висновку щодо порушення з боку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме квартири під № 27 загальною площею 46,70 кв. м., житловою площею 28,70 кв. м. у будинку під АДРЕСА_1, в зв'язку із чим суд задовольняє позов ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та про виселення.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 526, 575, 589, 590, 591, 598, 599, 612 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 7, 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 216, 217 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити.

В рахунок виконання основного зобов'язання по оплаті заборгованості у розмірі 1203623 грн. 37 коп. за договором про надання споживчого кредиту № 1 від 16 лютого 2009 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру під № 27 загальною площею 46,70 кв. м., житловою площею 28,70 кв. м. у будинку під АДРЕСА_1 шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру.

Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру під № 27 загальною площею 46,70 кв. м., житловою площею 28,70 кв. м. у будинку під АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру під № 27 загальною площею 46,70 кв. м., житловою площею 28,70 кв. м. у будинку під АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із квартири під № 27 загальною площею 46,70 кв. м., житловою площею 28,70 кв. м. у будинку під АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для передачі ОСОБА_2 ПАТ «Дельта Банк» технічного паспорту та правовстановлюючих документів на квартиру № 27 загальною площею 46,70 кв. м., житловою площею 28,70 кв. м. у будинку під АДРЕСА_1.

Встановити відстрочку виконання рішення, відповідно до якої примусове виконання судового рішення можливе з дати прийняття закону України про втрату чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв'язку із набранням чинності Законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3532 (три тисячі п'ятсот тридцять дві) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева