№ 556/1274/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2015

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

секретаря Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 20110 грн., заподіяної внаслідок неналежного виконання своїх обов"язків.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, пояснив, що він є приватним підприємцем, має магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого на АДРЕСА_1. Продавцями в даному магазині на підставі договорів працювали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дві зміни, та несли відповідальність за товарно-матеріальні цінності магазину. 12 лютого 2014 року в магазині була проведена ревізія, за результатами якої виявлено недостачу в сумі 25580 грн. Відповідачі відмовились підписувати акт В добровільному порядку відповідачі ОСОБА_2 відшкодувала 2710 грн., ОСОБА_3 2760 грн. Просить суд стягнути з відповідачів шкоду заподіяну йому внаслідок недостачі на загальну суму 20110 грн.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила проти позову, пояснила, що нестача товарів та коштів виникла не з її вини, вона особисто грошей та продуктів з магазину не брала, були випадки, коли вона «записувала» покупців, тобто давала товари в борг без оплати, дехто не повернув боргу, тому могла бути недостача, але не в такому обсязі. Крім того, на думку відповідача порушено порядок проведення ревізії. Просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник заперечили проти позову, пояснили, що при прийнятті на роботу будь-яких перевірок не проводилось, тому невідомо, за який період виникла нестача. За період роботи відповідач не брала собі грошей та продуктів, однак з відома власника давала в борг товари без їх оплати, в т.ч. і друзям ОСОБА_1, що могло призвести до недостачі, однак сума недостачі сильно завищена. Власник мав ключі від магазину, повний доступ до всіх товарів. Тому вважає, що недостача виникла не з її вини, просила відмовити у позові.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши пояснення сторін та інші докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що 01.11.2013 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено цивільно-правові договори №3 та №4

Виходячи із змісту вказаних договорів, вони є договорами надання послуг, а не трудовими договорами, як стверджує позивач. Крім того, в своїх поясненнях сторони підтвердили ту обставину, що продавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були прийняті на роботу як наймані працівники, наказ про їх прийом на роботу не видавався, записи в трудових книжках не здійснювались.

З урахуванням викладеного, до правовідносин, що виникли між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 не можуть бути застосовані норми Кодексу законів України про працю, а підлягають застосуванню положення Цивільного Кодексу україни, в т.ч. гл.63, яка регулює питання, що виникають із договорів послуг.

Так, у відповідності до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

У відповідності до п.1.1 договорів №3 та №4 від 01.11.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов'язались виконувати роботу продавців магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», несуть відповідальність, за прийняття товарів, їх збереження, вивіску ярликів, цін, також зобов'язані вести звітність поденну і за місяць та не допускати нестачі товарно-матеріальних цінностей магазину.

Як вбачається з інвентаризаційного опису товаро-матеріальних цінностей №4, акту результатів перевірки цінностей, проведеної в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» приватного підприємця ОСОБА_1 12.02.2014 року, в ході даної перевірки було виявлено недостачу товарів на загальну суму 25580 грн.

Таким чином, позивачем надано суду достатньо доказів того, що відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 внаслідок неналежного виконання обов"язків та порушення вимог п.1.1Цивільно-правових договорів №3, №4, допущено нестачу ввірених їм товаро-матеріальних цінностей, що належали позивачу, на суму 25580 грн. Розмір збитків, заподіяних ОСОБА_1 від такої нестачі, становить 25580 грн., з яких відповідач ОСОБА_3 добровільно відшкодувала 2710 грн, відповідач ОСОБА_2 - 2760 грн.

Таким чином, на час судового розгляду залишається невідшкодованою матеріальна шкода, заподіяна відповідачами в загальній сумі 20110 грн.

Як вбачається зі ст.906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст..1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними діями фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно збитки внаслідок неналежного виконання договорів відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і ці збитки підлягають стягненню з відповідачів.

Доводи відповідачів про відсутність їх вини у виникненні недостачі та порушенні порядку інвентаризації товаро-матеріальних цінностей не підтверджені жодними доказами, і не приймаються судом до уваги.

Разом з тим, при визначенні розміру шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів, суд приймає до уваги їх матеріальний стан.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 в даний час не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не отримує будь-яких сталих доходів, в т.ч. державних соціальних допомог, що підтверджується письмовими доказами - свідоцтвами про народження дітей, копією трудової книжки, довідками Володимирецької селищної ради №4528 від 26.08.2014 року, №4529 від 26.08.2014 року, довідкою управління соціального захисту населення Володимирецької РДА №2020 від 26.08.2014 року. Крім того, ОСОБА_2 перебуває на обліку в лікаря-онколога, проходить лікування.

ОСОБА_3 в даний час не працює, розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не отримує будь-яких сталих доходів, в т.ч. державних соціальних допомог, що підтверджується письмовими доказами - свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвами про народження дітей, копією трудової книжки, довідками Каноницької сільської ради №934 від 26.08.2014 року, №936 від 26.08.2014 року, довідкою управління соціального захисту населення Володимирецької РДА №2019 від 26.08.2014 року.

Як вбачається з ч.4 ст.1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги матеріальний стан відповідачів, та ту обставину, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, суд вважає за можливе зменшити розмір шкоди та стягнути з відповідачів в користь ОСОБА_6 по 8000 грн. з кожної.

Також підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем та документально підтверджені витрати в сумі 243,6 грн.

Керуючись ст.ст.901, 906, 1166 ЦК України, ст.ст.10, 60, 61, 208, 209, 212 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_1 в користь ОСОБА_5 ІПН НОМЕР_2 матеріальну шкоду в сумі 8000 (вісім тисяч) грн., судові витрати, понесені при поданні позовної заяви, в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп., а всього стягнути 8121 (вісім тисяч сто двадцять одну) грн. 80 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_3 в користь ОСОБА_5 ІПН НОМЕР_2 матеріальну шкоду в сумі 8000 (вісім тисяч) грн., судові витрати, понесені при поданні позовної заяви, в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп., а всього стягнути 8121 (вісім тисяч сто двадцять одну) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча: