№ 2-491-15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18. 02. 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді Бобровника О. В.
при секретарі: Мурга Н. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» до ОСОБА_1 - про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням,
Державне підприємство «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 - про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням.
Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді Міністра оборони України на підставі п.5ст.40 КЗпП України наказом № 159 від 23.03.2011 року достроково розірвав контракт з директором державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» - ОСОБА_2
Рішенням Рогатинського районного суду від 28.09.2011 у справі №2-155/11, Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.12.2011, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.01.2012 та наказом Міністра оборони України від 04.04.2012 №197 ОСОБА_2 поновлено на посаді директора державного підприємства «Івано-Франківський ВЛПК», за час вимушеного прогулу йому нараховано і виплачено заробітної плати в сумі 67285,05 грн., проведено відрахувань до цільових фондів - 6835,62 грн.

Оскільки вказані виплати було здійснено ОСОБА_2 за рахунок державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", позивач посилаючись на ст.ст.130, 237 КЗпП України, просив стягнути з відповідача 74 121 грн. 67 коп. шкоди, завданої незаконним звільненням працівника.

ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» в судове засідання свого представника не направили, заздалегідь надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача в якій також зазначили, що позов підтримують в повному обсязі та просять суд про задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді Міністра оборони України з 11 березня 2010 - 8 лютого 2012 року.

Відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України № 777 від 3 вересня 2008 року " Про проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання " визначено, що Контракт з керівником державного суб'єкта господарювання укладається міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійснює управління об'єктами державної власності, у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. N 203 "Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності".

Статтею 65 ГК України передбачено, що Управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Статутом державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» визначено, що управління підприємством здійснює його керівник, який призначається та звільняється Уповноваженим органом управління.

23.03.2011року наказом №159 ОСОБА_1 достроково розірвав контракт та звільнив з посади директора ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» ОСОБА_2, у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (на підставі п. 5 ст.40 КЗпП України).

Рішенням Рогатинського районного суду від 28.09.2011 по справі №2-155/11, Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.12.2011, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.01.2012 та наказом Міністра оборони України від 04.04.2012 №197 ОСОБА_2 поновлено на посаді директора державного підприємства «Івано-Франківський ВЛПК».

За час вимушеного прогулу ОСОБА_2 нараховано і виплачено позивачем заробітної плати в сумі 67285,05 грн. та проведено відрахувань до цільових фондів - 6835,62 грн.

Вище зазначені судові рішення набрали чинності і ними встановлено, що ОСОБА_2 незаконно звільнено з роботи на підставі наказу, виданого ОСОБА_1, котрий на той час займав посаду Міністра оборони України.

Так вбачається, що на виконання рішення суду позивачем у квітні 2012 року нараховано ОСОБА_3 - 67 285,05 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог чинного законодавства України на нараховану суму здійснено обов'язкові нарахування та здійснено їх оплату, а саме: єдиного соціального внеску в сумі - 6 836,62грн., ПДФО в сумі 6 428,96грн.

Відповідно до видаткових касових ордерів від 30.08.2012р., від 27.09.2012р.від 28.09.2012р. , від 02.11.2012р., від 05.11.2012р., від 06.11.2012р., 07.11.2012р., від 12.11.2012р., від 13.11.2012р., від 14.11.2012р. , квитанцій № QS 797301, № QS 114701, № QS 116401, № QS 543801, № QS 302501, № QS 915501, № QS 009001 - ОСОБА_2 позивачем виплачено кошти за час вимушеного прогулу та здійснено обов'язкові відрахування із заробітної плати.

Внаслідок чого на суму 74 121,67 грн. фактично завдано матеріальної шкоди, внаслідок незаконного звільнення.

27 серпня 2013 року Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області складено акт за результатами проведеної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» за період з 01.04.2011 по 01.07.2013 року.

Частиною 3 ст.233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, встановлюється річний строк, з дня виявлення заподіяної шкоди.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року визначено, що днем виявлення шкоди при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації вважається день підписання відповідного акту або висновку.

Позивач звернувся до суду із заявою про стягнення шкоди з ОСОБА_1 27.08.2014 року, що підтверджується дато-штампом на конверті, отже він не пропустив строк пред'явлення вимоги до відповідача.

Пунктом 8 ст.134 КЗпП України, передбачено повну матеріальну відповідальність службових осіб, за шкоду, завдану з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку незаконного звільнення або переведення працівника на іншу роботу.

У відповідності до ст.237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові вимушеного прогулу.

За змістом п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, при незаконному звільненні настає повна матеріальна відповідальність винних службових осіб і обов'язок покрити шкоду, пов'язану з оплатою часу вимушеного прогулу, при допущенні будь-якого порушення закону, а не лише явного.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ № 14 до зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівнику.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин та враховуючи, що позивачем було доведено обставини на які він посилався при зверненні до суду з даним позов, суд приходить до висновку що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 741,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 134, 233, 237 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 208, 209, 212- 215, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» до ОСОБА_1 - про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» матеріальну шкоду завдану внаслідок незаконного звільнення в розмірі 74121,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» витрати по оплаті судового збору в сумі 741,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: