Справа № 450/973/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/3692/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Кротошинська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно, -

встановила:

Оскарженим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Кротошинська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що при ухваленні судом рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, крім того висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує, що вона постійно проживала разом зі своєю мамою, доглядала її, опікувалася. Дані факти підтверджуються показами свідка, довідкою сільради та усними показами представника сільради. Крім того, судом не взято до уваги фотографії де зображені позивачка та її мати, що підтверджує факт перебування з мамою. Також суд не взяв до уваги те, що усіма організаційними питаннями поховання займалася позивачка. Зазначає, що у своєму рішенні суд лише врахував той факт, що позивачка не зверталася офіційно до нотконтори. Однак неодноразово ОСОБА_4 пояснювала, що була у нотконторі, але нотаріус відмовила їй у прийнятті заяви від неї і порадила звернутися до адвоката, а також надала апелянту копії зі спадкової справи.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

8.04.2014 року ОСОБА_4 звернулася з позовом просила визнати за нею право власності на 1/4 частки спадкового майна, а саме земельної ділянки площею 4,0636 га., після смерті ОСОБА_6, як обов'язкову частку у майні спадкодавця; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2, видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-649 від 27.05.2010 року.

18.02.2015 року позивачка, уточнивши позовні вимоги, зазначала, що без реєстрації проживала разом з мамою до дня її смерті, а тому вважається такою, що прийняла спадщину (а.с.107-108).

Судом встановлено, що 15.09.2008 року померла позивачки ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2 мати - ОСОБА_6, яка за життя своїм майном розпорядилась на власний розсуд, склавши 25.03.2004 року заповіт посвідчений секретарем виконкому Кротошинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Шалай М.М., зареєстрований в реєстрі за № 16.

Згідно заповіту, ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла своєму синові - ОСОБА_2

До спадкової маси майна померлої ОСОБА_6 увійшла спірна земельна ділянка площею 4,0636 га. кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Кротошинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 та заповіту від 25.03.2004 року, державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області на ім'я ОСОБА_2, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.05.2010 року, а саме на земельну ділянку площею 4,0636 га. кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Кротошинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка значилась за ОСОБА_6 яка померла 15.09.2008 року.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 1269 ЦК України, у встановлений законом строк позивачка не подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

Суд прийняв до уваги показання відповідача, який пояснив, що позивач більше 10 років до дня смерті матері проживала за кордоном і в сина в м. Ужгород. З дня свого народження і до тепер він проживає в будинку, в якому до дня смерті проживала його матір ОСОБА_6, яка доглядала за якого дітьми та з 2005 року, коли матір почало хворіти, він зі сім'єю доглядав її. Позивачка жодного разу не провідала матір, в результаті чого остання ще у 2004 році складала заповіт на його користь.

З матеріалів спадкової справи № 161/2010 заведеної Державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори 27.05.2010 року, суд встановив, що в ній є довідка Кротошинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (а.м. спадкової справи 4), згідно якої ОСОБА_6 до дня своєї смерті постійно була зареєстрована та проживала в будинку під АДРЕСА_1, з нею були зареєстровані та проживали її син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своєю сім'єю у складі 9-ти осіб.

Тому суд на спростування доводів позивачки щодо постійного проживання разом з спадкодавицею ОСОБА_6 до дня її смерті, в с. Кротошин Пустомитівського району Львівської області, критично оцінив покази свідка та наявну в матеріалах справи довідку Кротошинської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 153 від 16.05.2014 року, про те, що вона - позивачка дійсно доглядала свою матір і постійно проживала разом з нею без реєстрації у вказаному в будинку, аж до дня її смерті.

Оскільки станом на час відкриття спадщини позивачка з спадкодавцем ОСОБА_6 не проживала та протягом визначеного законом строку з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулись, не вчинила жодних дій, для прийняття спадщини, а тому суд прийшов до правильного висновку, що вона вважається такою, що не прийняла обов'язкову частку у спадковому майні після смерті матері та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду з врахуванням наступного.

П.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»передбачено, що той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Апелянт не подала жодних доказів на спростування висновків суду про те, що на час відкриття спадщини вона не проживала з спадкодавцем ОСОБА_6 та протягом визначеного законом строку із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулись, не вчинила жодних дій для прийняття спадщини.

Посилання апелянта на те, що вона займалася усіма організаційними питаннями поховання матері та щодо фотографій, де зображені позивачка та її мати, заперечив відповідач, пояснивши в засіданні судової колегії, що сам займався усіма організаційними питаннями поховання матері, а фотографії зроблені під час родинних свят, а не під час постійного проживання позивачки з разом із спадкодавцем.

Відповідно до вимог п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

З вказаними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач не зверталась.

Таким чином висновки суду відповідають обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.