Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1017/15 Головуючий у 1-й інстанції Петунін І.В.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Воробйової І.А.,

Онищенко Е.А.

при секретарі Остащенко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову, позивач зазначав, що 22 травня 2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та ОСОБА_3 був укладений договір № DOXRRX01410263, згідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3595, 19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22 травня 2009 року.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала. Станом на 11 квітня 2012 року у неї існує заборгованість перед ПАТ КБ "Приватбанк" в сумі 45092, 42 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3595, 20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 16971, 83 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3018, 06 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 18883, 88 грн., а також штрафи відповідно до договору - 500, 00 грн. (фіксована частина), 2123, 45 грн. (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 45092, 42 грн. та судові витрати.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копій документів наданих Банком до суду, 22 травня 2007 року ОСОБА_3 звернулася до позивача із заявою-анкетою № DOXRRX01410263 згідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 3595, 19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22 травня 2009 року.

Як вбачається із заяви-анкети позичальника від 22 травня 2007 року, документом, що посвідчує особу позичальника вказано паспорт громадянина України серія НОМЕР_1, виданий Димитровським МВ УМВС України в Донецькій області 24.11.2001 року.

В зв"язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язаннь за кредитним договором станом на 11 квітня 2012 року у неї виникла заборгованість перед ПАТ КБ "Приватбанк" в сумі 45092, 42 грн., яку Банк просив стягнути в судовому порядку.

Під час судового розгляду, заперечуючи проти позову відповідач зазначила, що договір не укладала, анкету - заяву від 22.05.2007 року не підписувала, і надала суду свій паспорт на ім"я ОСОБА_3 серія НОМЕР_2, виданий Димитровським МВ ГУМВС України в Донецькій області 30.03.2007 року, якій їй на підставі її заяви від 27.02.2007 року, згідно Форми №1 було видано замість втраченого паспорту серія НОМЕР_1, виданий Димитровським МВ УМВС України в Донецькій області від 24.11.2001 року (а.с.38,53).

Під час судового засідання ОСОБА_3 пояснила, що у неї був викрадений паспорт 14.02.2007 року невідомою особою. 16.02.2014 року вона звернулася до Куйбишевського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про викрадення у неї документів. 30.03.2007 року вона отримала новий паспорт.

Відповідно до копій паспорту наданих Банком суду та копії паспорту наданих ОСОБА_3, на фото зображені різні люди.(а.с11,38).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Банк , в свою чергу, заперечуючи проти доводів ОСОБА_3 щодо не укладання нею спірного кредитного договору не надав жодного доказу в спростування .

Більш того, на вимогу суду Банк не надав оригінали Анкети -заяви від 22.05.2007 року від імені ОСОБА_3 та її копій паспорту з надписом "Копия Верна (підпис 22.05.2007", що позбавило суд першої інстанції навіть обговорити питання щодо призначення експертизи для дослідження ким підписана Анкета-заява.

На спростування доводів ОСОБА_3 Банк не заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи ані в суді першої, ані під час судового розгляду.

Відповідно до пунктів 1,8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. N 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року N 3423-XII) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до п.19 про втрату паспорта громадянин зобов'язаний терміново повідомити паспортну службу, яка видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем докази отримання грошових коштів відповідачем по справі в порядку передбаченому Постановою НБУ "337 від 14.05.2003р. "Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України" не надано.

Таким чином, будь-яких доказів наявності правових підстав для покладання на відповідача обов'язку щодо повернення грошових коштів за наданим позивачем кредитом матеріали справи не містять.

З наведеного слід зробити висновок про недоведеність факту підписання кредитного договору та отримання грошових коштів саме відповідачем ОСОБА_3

Інших доказів на обґрунтування своїх позовних вимог стороною позивача не було надано.

Суд першої інстанції застосував вірно норми матеріального та процесуального права та прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими і правильність висновків суду не спростовують, а відтак підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: