Справа № 346/6212/14-ц
Провадження № 22-ц/779/306/2015
Головуючий у 1 інстанції Димашок В. П.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про повернення строкового банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про повернення строкового банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно договору банківського вкладу «Англійський «Постійний» Здорова добавка» «Тринадцяти місячний», укладеного з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 01 жовтня 2013 року, нею було внесено 5 000 євро на депозитний рахунок на строк 13 місяців з 01 жовтня 2013 року по 01 листопада 2014 року з виплатою 8,5% річних. Крім того, було відкрито рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» від 01 жовтня 2013 року, на який банк мав перераховувати проценти за збереженням вкладу.

Посилаючись на те, що 03 листопада 2014 року на її звернення щодо отримання належних їй депозитних коштів і нарахованих відсотків, їй було видано лише 30 євро, а у видачі решти суми відмовлено, просила стягнути з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 5 000 євро простроченого депозитного вкладу, 126, 54 євро прострочених процентів та на відшкодування моральної шкоди стягнути 20 000 грн.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав невідповідності її вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме недолучення документів, що підтверджують сплату судового збору.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що 27 листопада 2014 року нею подано заяву про усунення недоліків попередньо поданої позовної заяви та окремо додано доповнення до позовної заяви, в якому вона зазначала, що правовідносини, які виникли між нею та відповідачем регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а тому вона звільнена від сплати судового збору.

Зокрема, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи та надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

У п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами захист прав споживачів» зазначено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

У абзаці 2 Розділу «Фінансово-кредитні послуги» судової практики з розгляду цивільних і кримінальних справ про захист прав споживачів (2009-2012 р.р.) Верховного Суду України зазначено, що сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законі України «Про захист прав споживачів» та Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, зазначені вище доводи суд першої інстанції до уваги не взяв та, в порушення вимог чинного законодавства, безпідставно визнав позовну заяву неподаною.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та зобов'язати Коломийський міськрайонний суд прийняти її позовну заяву до провадження.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з'явилася, хоча про час та місце судового розгляду належним чином була повідомлена.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Визнаючи неподаною позовну заяву, суддя виходив з того, що позивач у наданий їй строк не усунула недоліків, судовий збір не сплатила, при цьому виходив з того, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини до укладення договору банківського вкладу, в той же час спір виник з договірних правовідносин, а тому відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з неповерненням суми вкладу та відсотків, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення простроченого депозитного вкладу, прострочених процентів та відшкодування заподіяної моральної шкоди.

При подачі позову, ОСОБА_2 не сплачено судовий збір, усуваючи недоліки позовної заяви, нею було подано доповнення до позовної заяви, в якому, як на підставу звільнення від сплати судового збору, вона послалася на Закон України «Про захист прав споживачів».

Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, суддя першої інстанції зазначив про те, що позивачу необхідно сплатити судовий збір в сумі 1184 грн. 18 коп. та 200 грн., виходячи з предмету даного спору договірних правовідносин, що виникли між сторонами.

У ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вказано, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відповідно до п. 17 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян.

Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Крім того, як роз'яснив Конституційний Суд України у рішенні № 15-рп/2011 від 10.11.2011року, в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що на дані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим, а доводи ОСОБА_2 про звільнення її від сплати судового збору є обґрунтованими.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський