НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/194/15
№ 2/183/1155/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2015 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в її інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

20 січня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 в її інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, в якому, посилаючись на те, що їм на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 просили визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування означеною квартирою. В обґрунтування позовних вимог вказують на те, що відповідач ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 у вказаному приміщенні не мешкають з 2007 року, особистих їхніх речей в будинку не має.

В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору міни квартир від 22 листопада 1955 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-1208 /а.с. 16/.

У відповідності до копії технічного паспорту, виготовленого станом на 13 вересня 1995 року, власниками квартири АДРЕСА_1 зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с. 13-15/. Даний факт підтверджується певною відміткою в технічному паспорті, що власниками вищезазначеної квартири являються позивачі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 вересня 1995 року за № 89-1 /а.с. 15/.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 05 грудня 1995 року, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті /а.с. 6/.

Позивач ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 05 грудня 1995 року по 1998 рік, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті /а.с. 8/.

В квартирі за вказаною адресою також зареєстровані ОСОБА_5 - чоловік позивача ОСОБА_1, ОСОБА_6- син позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4 - відповідач по справі, яка на момент реєстрації в квартирі була дружиною сина позивача. Шлюб між якими розірвано /10,11/. Відповідач та її малолітній син зареєстровані за даною адресою з 24 липня 2006 року, що підтверджується відміткою в паспорті.

Як вбачається з акту від 15 січня 2015 року, складеного техніком ЖЕК та підписаний сусідами (ОСОБА_7, ОСОБА_8.), ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 з грудня 2007 року по даний час фактично не проживає за адресою місця реєстрації /а.с 17/. Даний факт також підтверджується актом від 16 січня 2015 року, складеного інспектором ВАТ «КомЕнерго-Новомосковськ» щодо не проживання відповідача та її дитини за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 з 2007 року /а.с 18/.

Отже, позивачі, відповідно до ст.10 ЦПК України, довели за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі АДРЕСА_1 відповідач та її малолітній син не проживають більше року, а лише зареєстрована в ній.

У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік.

За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215,224,226 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в її інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Д.І. Городецький