Справа № 466/620/15 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/4032/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3;

відповідача ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь 7 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 07.10.2014 року позивачка познайомилась з відповідачем, після чого останній став часто до неї телефонувати та запрошувати до себе в гості. 14.10.2014 року вони разом поїхали в село, де між ними відбулась статева близькість. На наступний день відповідач запросив її в гості до свого помешкання у м. Львові, де в них знову відбулась статева близькість. На ранок вона випадково помітила у відповідача висипку на статевому органі та животі, яку відповідач пояснив алергією. 17.10.2014 року позивачка звернулась до лікаря-гінеколога, здала аналізи на венеричні захворювання і 21.10.2014 року в неї був діагностований сифіліс, після чого їй дали направлення до шкірно-венерологічного диспансеру. На прийомі у диспансері вона повідомила лікаря про те, з ким вона в останнє мала статеві відносини та 23.10.2014 року спільно з відповідачем прийшла в диспансер. Там позивачка дізналась про те, що у диспансері відповідача знають, оскільки він разом зі своєю дружиною та дітьми лікуються від корости. В результаті медичних досліджень було встановлено, що позивачка сифілісом відповідача не заразила, проте вона заразилася від нього коростою, з приводу якої вона пройшла повний курс лікування.

На думку позивачки відповідач заразив її коростою навмисно, оскільки знав про неї та її не повідомив. Окрім цього, від позивачки коростою також заразилась її неповнолітня донька, яка проживає разом з нею. Ситуація, яка виникла з вини відповідача, негативно вплинула на її психологічний стан та завдала їй моральної шкоди, яка полягає в фізичних стражданнях, повязаних з її лікуванням та лікуванням її доньки, суттєвих негативних змінах, які відбулися у її житті, після зараження коростою, необхідністю спілкування з дільничним інспектором міліції, який відбирав від неї пояснення в результаті неодноразових скарг відповідача в органи внутрішніх справ на її поведінку, в яких він стверджував що вона його переслідує та просив прийняти відносно неї відповідні міри (а.с. 2-4, 42а, 60).

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат (а.с. 74-75).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивачку коростою заразив саме він.

Вважає, що судом не було враховано показів свідків, які ствердили, що „позивачка є особою легкої поведінки. А відтак захворіти на коросту могла будь-де і при будь-яких обставинах" (а.с. 80).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як вбачається з вище наведеного, правила ч.2 ст. 1166 ЦК України передбачають наступне: а) вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов'язок доведення відсутності вини заподіювача покладається саме на нього самого, а до цього часу він вважається винним; б) обсяг відшкодування не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто - береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма.

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4, вперше у згаданого відповідача (апелянта) захворювання коростою було діагностовано 16.10.2014 року (а.с. 33-34).

В суді апеляційної інстанції відповідач (апелянт) визнав, що на час перших статевих зносин з позивачкою (14.10.2014 року) у нього вже була відповідна висипка на статевих органах та животі, однак таку він для себе пояснював алергічними проявами і тільки пізніше у лікаря він взнав про своє захворювання коростою.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивачку коростою заразив саме відповідач, до уваги прийматися не можуть.

Інших доказів відсутності вини відповідача у зараженні позивачки коростою апелянтом до суду подано не було.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що зараженням коростою позивачці було заподіяно моральну шкоду, яку суд і присудив до стягнення на її користь з відповідача у розмірі, який відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: