У Х В А Л А

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», на рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що 23 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 23 350,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96 % на рік, з кінцевим терміном повернення до 21 квітня 2018 року.

На забезпечення виконання цього зобов'язання 23 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1.

Умови кредитного договору ОСОБА_4 належним чином не виконувала, унаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 09 квітня 2014 року становила 43 270,14 долари США.

У зв'язку з цим позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 43 270,14 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3, а саме: житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1, та виселити ОСОБА_3 з указаного будинку.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 10 червня 2014 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 71,70 кв. м, жилою площею 44,10 кв. м, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки № VIGWA від 23 квітня 2008 року) ПАТ «КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «Приватбанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Встановлено початкову ціну вартості реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Виселено ОСОБА_3, який зареєстрований та проживає у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Шуліка А.В., яка діє в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 порушила зобовґязання за кредитним договором і допустила заборгованість, а тому відповідно до ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовґязання банк вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (набрав чинності 07 червня 2014 року), згідно з яким предмет іпотеки не може бути примусово стягнутий (відчужений без згоди власника), при цьому наявні всі умови для застосування цього Закону.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що 23 квітня 2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 23 350,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 21 квітня 2018 року.

На забезпечення виконання цього зобов'язання 23 квітня 2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 не виконала своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, унаслідок чого в неї перед ПАТ «КБ «Приватбанк» виникла заборгованість.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон України «Про іпотеку») передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторєм є відстрочення виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Отже, установлений вказаним Законом України мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15.

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону, суд апеляційної інстанції, переглядаючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду не врахував, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови в захисті порушених прав, свобод чи інтересів кредиторів, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук