Справа №591/9103/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/324/15 Суддя-доповідач - Собина Ольга. Іванівна.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Собини О. І.,

суддів - Маслова В. О. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

01 грудня 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом і свої вимоги мотивували тим, що мають на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі проживає відповідач у справі, який з липня 2008 року, за згодою попередніх власників, був зареєстрований в даній квартирі, а вселився до квартири та став там постійно мешкати після їх смерті з осені 2012 року. Відповідач не є членом їх сімей, згоди на його проживання в квартирі вони не надавали і договору найму з ним не укладали. Проживання та реєстрація відповідача в належній їм на праві власності квартирі чинить їм перешкоди у користування їх майном, тому просили постановити рішення, яким виселити відповідача із спірної квартири.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

На зазначене рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що позивачі незаконним шляхом оформили своє право власності на спірну квартиру. В квартирі ніхто з них не має наміру проживати, оскільки мають інше житло для проживання. Апелянт зазначає, що проживав у спірній квартирі фактично за договором найму, оскільки в якості орендної плати сплачував всі комунальні платежі за квартиру та надавав допомогу щодо утримання померлого ОСОБА_6, який доводився йому рідним дядьком.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника апелянта, заперечення представника позивачів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач без достатніх правових підстав проживає в квартирі, яка на праві спільної часткової власності належить позивачам у справі, а тому він підлягає виселенню .

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали у спадщину по 1/2 частці квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,0 кв.м., загальною площею 34,23кв.м. і дана обставина підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом (а.с.4-5).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в спірній квартирі з 22.07.2008 року в якості члена сім'ї колишніх власників, що підтверджується довідками з місця проживання (а.с.6-7).

11 квітня 2014 року позивачі звернулись з письмовою вимогою до відповідача про звільнення в строк до 01 серпня 2014 року спірного житлового приміщення (а.с.8).

Також судом першої інстанції було встановлено, що будь-яких договорів чи усних домовленостей щодо проживання відповідача в спірній квартирі між позивачами, як власниками, з одного боку, та відповідачем, з іншого - не укладалося.

Конституцію (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст..ст.16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.156 ЖК України право членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї втрачають право користування цим приміщенням.

Право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на спірну квартиру припинено у зв'язку з їх смертю (п.11 ст.346 ЦК України), а тому і відповідач як член їх сім'ї втратив право користування даною квартирою.

Доказів на підтвердження того, що відповідач набув самостійне право на користування спірною квартирою з підстав передбачених ст.810 ЦК України (договір найму) останнім надано не було.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -