У Х В А Л А

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засідання справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, за касаційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, у якому зазначали, що їм на праві власності як членам колгоспного двору належить по ј частини кожній житлового будинку НОМЕР_1 з належними до нього господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1. Проте ОСОБА_5 на порушення приписів ст. 362 ЦК України, не повідомивши їх про намір відчуження своєї частини спірного будинку, продав усе будинковолодіння ОСОБА_6

Посилаючись на вказані обставини та уточнивши позовні вимоги, просили суд визнати за кожною із них право власності на ј частини вказаного житлового будинку; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року вказаного житлового будинку, які зареєстровані за номерами 2890, 2892; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 спірний житловий будинок та зобов'язати останнього звільнити його; скасувати у реєстрі права власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_6; поновити строк позовної давності, який пропущений з поважної причини, та перевести на них права і обов'язки покупця за договором купівлі-продажу Ѕ частини спірного будинку.

Рішенням Хотинського районного суду від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за кожною право власності на ј частини житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 літ. «А», сараю літ. «Б», воріт № 1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Хотинського нотаріального округу Масловською І. Ю. 07 листопада 2012 року, та зареєстрований у реєстрі за № 2890.

Скасовано у реєстрі права власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на Ѕ частини житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2015 року рішення Хотинського районного суду від 18 грудня 2014 року в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Хотинського нотаріального округу Масловською І. Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2890, змінено в частині правових підстав визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначено, що спір вирішено на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Рішення Хотинського районного суду від 18 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, про переведення на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прав та обов'язків покупців та про поновлення строку позовної давності скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення.

Поновлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк позовної давності за їх позовом про переведення на них прав та обов'язків покупців.

Переведено на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права та обов'язки покупця Ѕ частини житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, за договором купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Хотинського нотаріального округу Масловською І. Ю. та зареєстрованим в реєстрі за № 2892.

Зобов'язано сплатити ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 25 580 грн, що внесені на депозит суду ОСОБА_3 та знаходяться на рахунку НОМЕР_2 територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, код отримувача 26311401, банк отримувача ГУ ДКСУ у Чернівецькій області, код банку 8561351.

Скасовано у реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_6 звільнити його.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 1 027 грн 60 коп. на відшкодування витрат на оплату судового збору.

У решті рішення Хотинського районного суду від 18 грудня 2014 року залишено без змін.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просять скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини спірного будинку, зареєстрованого за № 2890, та визнаючи за кожним із позивачем право власності на ј частини вказаного будинку, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 230 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843268/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5, будучи власником лише Ѕ частини спірного будинку, ввівши ОСОБА_6 в оману щодо наявності у нього права власності на весь будинок, не мав права відчужувати останньому будинок.

Відмовляючи в задоволенні вимог про переведення на позивачів прав і обов'язки покупця за договором купівлі-продажу Ѕ частини спірного будинку, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі в цій частині вимог пропустили строк позовної давності, встановлений ч. 4 ст. 362 ЦК України, а поважних причин його пропуску не навели.

Відмовляючи в задоволенні вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив із того, що спірний будинок є єдиним цілим і частки його не визначені в натурі, тому витребування будинку і зобов'язання ОСОБА_6 його звільнити призведене до порушення його права на Ѕ частини будинку.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині правових підстав визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини спірного будинку, зареєстрованого за № 2890, та визнаючи вказаний договір недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_5, будучи власником лише Ѕ частини спірного будинку та відчуживши весь будинок, порушив право власності позивачів на належну їм Ѕ частини будинку. При цьому позивачі, обґрунтовуючи підстави позову, на приписи ч. 1 ст. 230 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843268/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> та обставини, які свідчили б про обман ОСОБА_5 ОСОБА_6, не посилалися.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, про переведення на позивачів прав та обов'язків покупців та про поновлення строку позовної давності і ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки Ѕ частини спірного будинку була відчужена з порушенням переважного права позивачів на купівлю Ѕ частини зазначеного будинку, то згідно з ч. 4 ст. 362 ЦК України на останніх має бути переведено права та обов'язки покупців Ѕ частини спірного будинку, який у свою чергу на підставі приписів ст. 388 ЦК України має бути витребуваний з чужого незаконного володіння ОСОБА_6

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що будинковолодіння НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи - колгоспний двір, у якому станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані ОСОБА_9 як голова двору, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_3 В - невістка, ОСОБА_4 - внучка.

Згідно зі ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, кожному із членів двору належить по ј частини спірного будинковолодіння.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26 листопада 2013 року рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 жовтня 2012 року, яким за ОСОБА_5 визнано право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями, скасовано. Позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ним в порядку спадкування за законом право власності на ј частини вказаного будинку.

На підставі договорів купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Хотинського нотаріального округу Масловською І. Ю. та зареєстрованих у реєстрі за № № 2890, 2892, ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 зазначений будинок.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачі посилались на те, що Ѕ частини спірного будинку ОСОБА_5 була відчужена незаконно, оскільки ця частина будинку належить їм на праві спільної часткової власності як членам колгоспного двору, а при відчуженні відповідачем іншої Ѕ частини будинку було порушено їх переважне право на її купівлю, передбачене приписами ст. 362 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього права та обов'язків покупця.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набував не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Встановивши, що Ѕ частини спірного будинку на праві власності належить позивачам як членам колгоспного двору та що вона була незаконно відчужена ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року, зареєстрованого за № 2890, апеляційний суд, визнавши вказаний договір недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, перевів на позивачів права та обов'язки покупців іншої Ѕ частини спірного будинку за договором купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2892, та витребував з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, спірний будинок із чужого незаконного володіння ОСОБА_6

У той же час на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не дав належної оцінки запереченням відповідачів та не звернув уваги на те, що вказаний будинок у тому вигляді, у якому він перебував на момент відчуження, не існує, а на його місці розташовані інші самовільно збудовані ОСОБА_6 будівлі та споруди.

Згідно з п. 2 договорів купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року, зареєстрованих в реєстрі за № 2890, № 2892, ОСОБА_6 придбав по Ѕ частини житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, які складаються із: житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 108,2 кв. м, житловою площею 48,1 кв. м, сараю літ. «Б», воріт № 1.

Між тим відповідно до технічного паспорта, складеного 18 серпня 2014 року, споруди, які були предметом купівлі-продажу за договорами від 07 листопада 2012 року за вказаною адресою відсутні, а на їх місці розташовані інші самовільно збудовані ОСОБА_6 будівлі та споруди (а. с. 55-61)

Про вказане зазначено і в звіті про проведення технічного огляду і оцінки стану будівельних конструкцій житлового будинку, господарських будівель та інженерних мереж по АДРЕСА_1 від 01 вересня 2014 року (а. с. 62-82).

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Згідно з п. 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку

часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу

яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані)

об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого

майна може розглядатись лише після визнання права власності на них

відповідно до закону.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що спірного будинку та господарських споруд у тому вигляді, у якому вони існували на момент відчуження за договорами купівлі-продажу від 07 листопада 2012 року, не існує та не перевірив, чи можуть за встановлених обставин вони бути об'єктами права власності, щодо яких можуть застосовуватись правила ст. ст. 388, 362 ЦК України.

Від з'ясування зазначених обставин залежить правильність вирішення спору по суті, у тому числі наявність підстав для звернення до суду з позовом позивачів з інших підстав, зокрема відшкодування збитків, внаслідок знищення будинку.

З урахуванням наведеного висновки апеляційного суду про підставність позову є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук