АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-2488 Головуючий у1-й інстанції - Колесник О.М.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року у справі за клопотанням стягувача ОСОБА_5 до боржників ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2015 року задоволено клопотання ОСОБА_5 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Суд надав дозвіл на примусове виконання часткового заочного та кінцевого заочного рішень Суду другої інстанції м. Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 4 травня 2011 року та від 15 лютого 2012 року відповідно до № 11 О 188/10, а саме: стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 326 240 грн. 76 коп. Судом вирішене питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким вирішенням питання, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне встановлення обставин по справі, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (а.с.139-142).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_9, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представника стягувача - ОСОБА_10, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Надаючи дозвіл на примусове виконання часткового заочного та кінцевого заочного рішень Суду другої інстанції м. Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 4 травня 2011 року та від 15 лютого 2012 року відповідно, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді даної справи жодна з вимог ст. 396 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, порушена не була.

У своїй апеляційній скарзі боржник ОСОБА_4 зазначає, що оскільки боржники не є сторонами договору позики UK2/UA05-2000 від 2 травня 2000 року, а є спадкоємцями позичальника, який був громадянином України та постійно проживав на території України, спадкове майно знаходиться на території України, то всі спори, що виникають з приводу прийняття спадщини, вирішення спору щодо спадкування прав на майно, погашення заборгованості перед кредитором спадкоємцями тощо, відноситься до спадкових відносин, що регулюються законодавством України. Також, вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував при вирішенні клопотання положення Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", який не підлягає застосуванню до правовідносин, що склались.

Указані доводи апеляційної скарги можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали враховуючи наступне.

З матеріалів справи убачається, що часткове заочне та кінцеве заочне рішення Суду другої інстанції м. Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина від 4 травня 2011 року та від 15 лютого 2012 року № 11 О 188/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 326 240 грн. 76 коп., клопотання про дозвіл на примусове виконання якого подано до Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене судом м. Ашаффенбурга Федеративної Республіки Німеччина проти відповідачів як спадкоємців одержувача позики - ОСОБА_11, які у відповідності до параграфів 1967, 2032, 2058 Цивільного кодексу Німеччини несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями одержувача позики. Про це прямо зазначено у мотивувальні частині рішення (а.с.6-17).

За правилом ч.1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до преамбулиЗакону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон встановлює порядок урегулювання приватноправових

відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з

одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український

правопорядок.

Статтею другою цього Закону визначена сфера його застосування, зокрема, за правилами п. п. 3, 5 ч.1 цієї статті він застосовується у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом з питань: підсудності судам України справ з іноземним елементом; визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.77 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України є виключною у справі з іноземним елементом, якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч.1 ст. 1282 ЦК України).

У даному конкретному випадку ОСОБА_5 пред'явив позов про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на його користьгрошових коштів, які є боргом одержувача позики - ОСОБА_11, спадкодавця ОСОБА_6.

Із наданої суду копії спадкової справи № 156 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 (а.с.84-113) убачається, що ОСОБА_11 був громадянином України та проживав за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином, справа, у якій ухвалене рішення іноземного суду, є: 1) справою з іноземним елементом - громадянином Федеративної Республіки Німеччина; 2) справою про спадщину - спадкування обов'язку задовольнити вимоги кредитора; 3) справою, у якій спадкодавець - громадянин України (ОСОБА_11), який мав в ній місце проживання.

З огляду на викладені норми права у контексті обставин даної справи, її підсудність судам України є виключною.

Згідно з п.3 ч.2 ст.396 ЦПК України, у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено, якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду слід відмовити.

Керуючись ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко