АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1236/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 642/4497/14-ц Клименко О.І.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказувала на те, що 08 листопада 2012 року відповідачка ОСОБА_2 умисно спричинила їй середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закриту травму шийного відділу хребта у вигляді ротаційного підвивиху 1-го шийного хребта (атланта) та струс головного мозку, з приводу яких вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 08.11.2012 року по 26.11.2012 року в Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мєщанінова, з 17.12.2012 року по 28.12.2012 року в травматологічному відділенні Обласної клінічної лікарні - Центрі екстреної медичної допомоги та медичних катастроф, а в подальшому проходила реабілітаційні процедури в Харківському відділенні № 2 ТОВ «Центр доктора Бубновського».

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 08 травня 2014 року відповідачку ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в заподіянні позивачці зазначених тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та призначено покарання, від якого останню було звільнено на підставі Закону України «Про амністію».

Під час проходження лікування позивачка понесла витрати на придбання лікарських засобів та проходження реабілітаційних процедур на загальну суму 20 296,58 грн.

Крім того, 28.10.2012 року між позивачкою як виконавцем та ПП «Символ-Проект» як замовником було укладено договір № 28/10 про написання художнього розпису. Вартість готового розпису, який позивачка повинна була виконати та передати замовнику до 17.01.2013 року, за домовленістю сторін становила 24 800,00 грн.

Проте, внаслідок ушкодження здоров'я, а саме: тілесних ушкоджень, спричинених їй відповідачкою ОСОБА_2 08.11.2012 року, вона була позбавлена можливості виконати свої зобов'язання за вказаним Договором, у зв'язку з чим замовник - ПП «Символ-Проект» 20.11.2012 року в односторонньому порядку розірвав цей Договір.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь 20 296,58 грн. у рахунок відшкодування завданої їй майнової шкоди, пов'язаної з вимушеними витратами на придбання лікарських засобів та проходження реабілітаційних процедур, 50 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй фізичним болем та стражданнями, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я, а також 24 800,00 грн. у рахунок відшкодування спричинених їй збитків (упущеної вигоди), тобто доходу, який вона могла б реально отримати за Договором № 28/10 від 28.10.2012 року, укладеним з ПП «Символ-Проект», якби перебувала у здоровому стані.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник підтримали заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник заявлені позивачкою ОСОБА_3 вимоги визнали частково та не заперечували проти відшкодування останній матеріальної шкоди в розмірі 2 584,21 грн., пов'язаної з витратами на придбання ліків, підтверджених документально, та сплати 5 000,00 грн. на відшкодування завданої останній моральної шкоди. Що ж стосується іншої частини позовних вимог ОСОБА_3, то проти задоволення цих вимог вони заперечували, посилаючись на те, що позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження того, що на лікування вона витратила більше 20 000,00 грн., крім того остання проходила курс реабілітації в одній із найдорожчих клінік м. Харкова, при тому, що цей курс реабілітації лікарями їй не призначався. Крім того, позивачка могла б отримати гонорар за договором про написання художнього розпису лише за умови виконання нею якісної роботи у передбачені строки при добросовісному відношенні замовника до виконання узятих на себе зобов'язань та здійсненні розрахунку з виконавцем, що не можливо гарантувати навіть без затверджених останнім ескізів, які позивачка завчасно повинна була йому представити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки 2 584,21 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з витратами на придбання лікарських засобів, 5 000,00 грн. на відшкодування завданої їй неправомірними діями відповідачки моральної шкоди, а також 24 800,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди - гонорару, який би позивачка могла отримати за договором від 28.10.2012 року про написання художнього розпису, укладеного між нею та ПП «Символ-Проект».

У задоволенні решти заявлених позивачкою ОСОБА_3 вимог судом першої інстанції відмовлено.

Не погодившись частково з ухваленим районним судом по справі рішенням, відповідачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування їй матеріальної шкоди в розмірі 24 800,00 грн. у вигляді упущеної вигоди, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог за їх недоведеністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору в зазначеній частині заявлених позивачкою ОСОБА_3 вимог.

Зокрема, апелянт вказує на те, що на підтвердження своїх позовних вимог в частині відшкодування упущеної вигоди за договором на виконання художнього розпису, ОСОБА_3 надала суду лише копію вказаного договору та повідомлення про його розірвання. При цьому, як вказувала позивачка ніяку роботу за договором вона провести не встигла, з вказаним підприємством це був перший договір, попередньої оплати внесено не було, у зв'язку з чим не можна бути цілком впевненими у тому, що правовідносини між сторонами могли закінчитися повним розрахунком за виконану роботу. Крім того, позивачка отримала би гонорар лише за умови виконання нею якісної роботи у визначені договором строки, а також при добросовісному відношенні замовника до взятих на себе зобов'язань щодо здійснення розрахунку з виконавцем, що не є можливим передбачити. До того ж, ОСОБА_3 знаходилась в лікарні з 08.11.2012 року по 26.11.2012 року, після цього 22 дні перебувала вдома, потім з 17.12.2012 року по 28.12.2012 року знову у лікарні, тоді як строк дії договору розпочався 28.10.2012 року, тобто за 12 днів до спричинення здоров'ю позивачки шкоди, а закінчив свою дію 17 січня 2013 року, тобто вже після виписки ОСОБА_3 з лікарні, що не заважало їй виконати свої зобов'язання за цим договором.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в оскаржуваній його частині відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно частини другої коментованої статті збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитками також є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В останньому випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦПК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо остання не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як встановлено по справі, позивачка ОСОБА_3 є суб'єктом підприємницької діяльності, господарська діяльність якої пов'язана, зокрема з виробництвом продукції.

При цьому, як пояснила позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні, її діяльність в основному була пов'язана з виконанням художніх та оформлювальних робіт на замовлення клієнтів, у тому числі й юридичних осіб.

Зазначені пояснення позивачки ОСОБА_3 відповідачкою ОСОБА_2 не спростовані й сумніву з боку останньої не піддаються.

28 жовтня 2012 року між ФОП ОСОБА_3 як Виконавцем та ПП «Символ-Проект» як Замовником було укладено договір № 28/10 про написання художнього розпису (а.с. 9).

Зазначена обставина відповідачкою ОСОБА_2 також не спростована й будь-яких доказів на підтвердження зворотного нею до суду не представлено.

За умовами п. 1.1 вказаного договору Виконавець ОСОБА_3 зобов'язалась надати Замовнику ПП «Символ-Проект» готовий розпис, виконаний на полотні олійними фарбами, розміром 2500х3000 м.м. згідно затвердженого ескізу.

Згідно п. 1.2 Виконавець розроблює ескізи розпису (не менше трьох оригінальних ескізів, що не є варіантом одного зображення) та надає їх Замовнику в строк до 17 листопада 2012 року. Остаточний ескіз затверджується Замовником 19 листопада 2012 року.

Згідно п. 1.8 Договору готовий розпис повинен бути наданий Замовнику до 17 січня 2013 року. При цьому сторони домовилися, що вартість розпису, без монтажу, складає 24 800,00 грн.

Згідно п. 2.4 Договору Замовник оплачує вартість розпису шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця або внесення готівкових коштів в касу останнього протягом одного банківського дня після підписання Акту прийняття-передачі.

Крім того, сторони домовилися, що укладений між ними Договір може бути розірваний Замовником в односторонньому порядку в разі порушення Виконавцем проміжних строків, зазначених у п. 1.2 Договору.

Як встановлено вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 08 травня 2014 року по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, 08 листопада 2012 року близько 14.00 год. біля домоволодіння, розташованого по вул. Тропініна, 26 у м. Харкові, відповідачка ОСОБА_2 на підґрунті особистих неприязних відносин з позивачкою ОСОБА_3 спровокувала з нею сварку, в ході якої заподіяла їй середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закриту травму шийного відділу хребта у вигляді ротаційного підвивиху 1-го шийного хребта (атланта). Крім того, внаслідок застосованої до неї відповідачкою ОСОБА_2 фізичної сили позивачка ОСОБА_3 не втрималась на ногах та впала на ворота, вдарившись об них головою, в результаті чого отримала гостру закриту черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку (а.с. 17-20).

Як вбачається з виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 35187, у зв'язку з отриманими травмами потерпіла ОСОБА_3 була терміново госпіталізована та перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мєщанінова з 08 листопада по 26 листопада 2012 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку з синкопальними станами, екстензійна травма шийного відділу хребта. Вертебробазилярна недостатність.

При цьому постраждала скаржилась на головний біль, головокружіння, хиткість при ходьбі, «потемніння» в очах, нудоту, біль та обмеженість руху в шийному відділі хребта.

З вказаної виписки також вбачається, що після проведення консервативного лікування стан хворої ОСОБА_3 залишився без суттєвого покращення, оскільки збереглися головний біль, головокружіння, хиткість при ходьбі, біль у шийному відділі хребта, парестезія в руках.

20 та 23 листопада 2012 року у хворої ОСОБА_3 на фоні виражених головного болю, головокружіння та підняття артеріального тиску відмічалась короткочасна втрата свідомості, що супроводжувалась почуттям задухи.

26 листопада 2012 року хвора ОСОБА_3 була виписана з вказаного лікувального закладу без суттєвого покращення стану здоров'я на амбулаторне лікування до невропатолога (а.с 6).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 9.18325 у зв'язку з отриманими внаслідок протиправних дій щодо неї відповідачки ОСОБА_2 травмами позивачка ОСОБА_3 з 17.12.2012 року по 28.12.2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Обласної клінічної лікарні - Центрі екстреної медичної допомоги та медичних катастроф з тими ж самими симптомами: виражений біль у шийному відділі хребта, головний біль, головокружіння, нудота, почуття оніміння кінцівок, непритомний стан, слабкість, хиткість при ходьбі, обмеженість руху в шийному відділі хребта, де їй був встановлений діагноз: ротаційний підвивих атланта ліворуч. Симптом вертебробазилярної недостатності, вегето-судинна недостатність, астенічний синдром, двоїння обох очей центрального ґенезу (а.с. 4-5).

Як вбачається з повідомлення директора ПП «Символ-Проект» від 20 листопада 2012 року, направленого на адресу Виконавця - позивачки ОСОБА_3, Замовник на підставі п. 4.2 укладеного між ними Договору № 28/10 від 28.10.2012 року про написання художнього розпису в односторонньому порядку розірвав цей Договір у зв'язку з невиконанням позивачкою своїх договірних зобов'язань, а саме не дотримання останньою проміжних строків, передбачених п. 1.2 Договору, щодо надання Замовнику розроблених варіантів ескізів замовленого художнього розпису для їх затвердження.

При цьому, як пояснила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_3, станом на 08 листопада 2012 року нею було частково виготовлено лише два із трьох необхідних варіантів ескізів майбутнього художнього розпису, які вона повинна була представити Замовнику до 17 листопада 2012 року для їх затвердження, однак у зв'язку з отриманими травмами, нанесеними їй відповідачкою ОСОБА_2, вона за своїм станом здоров'я була позбавлена можливості продовжити роботу над виготовленням ескізів та виконати узяті на себе договірні зобов'язання, отримавши обумовлену сторонами плату за свою роботу.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано задовольнив заявлені позивачкою ОСОБА_3 вимоги та стягнув з відповідачки ОСОБА_2 на її користь заподіяні збитки, а саме: дохід (гонорар), який би позивачка могла реально одержати за звичайних обставин за договором про написання художнього розпису (упущену вигоду), якби їй не були заподіяні тілесні ушкодження, що призвели до втрати нею працездатності у відповідний період та виключали можливість виконання нею узятих на себе зобов'язань за оплатною цивільно-правовою угодою.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про те, що Договір № 28/10 від 28.10.2012 року про написання художнього розпису, укладений між позивачкою ОСОБА_3 та ПП «Символ-Проект», був першим договором укладеним нею з вказаним підприємством та попередньої оплати за цим договором не вносилося, у зв'язку з чим не можна бути цілком впевненими у тому, що правовідносини між сторонами могли закінчитися повним розрахунком за виконану роботу. А крім того, позивачка отримала би гонорар лише за умови виконання нею якісної роботи у визначені договором строки, а також при добросовісному відношенні замовника до взятих на себе зобов'язань щодо здійснення розрахунку з виконавцем, що не є можливим передбачити, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки зазначені доводи ґрунтуються виключно на припущеннях апелянта, які з урахуванням встановлених судом обставин справи на даний час взагалі не можливо перевірити. До того ж судова колегія звертає увагу й на те, що саме внаслідок протиправних дій відповідачки ОСОБА_2 та спричинення нею значних тілесних ушкоджень позивачці ОСОБА_3 остання була госпіталізована до лікувального закладу та протягом тривалого часу була позбавлена можливості ведення активної продуктивної діяльності, тим паче, пов'язаної з творчим процесом.

Безпідставними є й посилання апеляційної скарги на те, що позивачка ОСОБА_3 знаходилась в лікарні з 08.11.2012 року по 26.11.2012 року, після цього 22 дні перебувала вдома, а потім з 17.12.2012 року по 28.12.2012 року знову у лікарні, тоді як строк дії договору розпочався 28.10.2012 року, тобто за 12 днів до спричинення здоров'ю позивачки шкоди, а закінчив свою дію 17 січня 2013 року, тобто вже після виписки ОСОБА_3 з лікарні, що не заважало їй виконати свої зобов'язання за цим договором, оскільки як зазначалося вище, Договором № 28/10 від 28.10.2012 року був встановлений не тільки кінцевий строк його дії, а й проміжні строки виконання позивачкою узятих на себе договірних зобов'язань щодо надання Замовнику кількох варіантів ескізів для затвердження остаточного ескізу для виготовлення художнього розпису (17.11.2012 року), однак за 9 днів до вказаної дати позивачка була травмована та знаходилася на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, що унеможливило виконання нею своїх договірних зобов'язань в обумовлений сторонами цивільно-правової угоди строк та стало підставою для її дострокового розірвання Замовником в односторонньому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2, що наведені на її обґрунтування, є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, в оскаржуваній його частині не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в зазначеній частині.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року в оскаржуваній його частині - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: