Справа №487/7477/14-ц 18.03.2015 18.03.2015 18.03.2015
Провадження №22-ц/784/795/15
Провадження номер 22ц/784/797/15 Головуючий першої інстанції: Павлова Ж.П.
Категорія - 42 Суддя-доповідач апеляційного суду: Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Романенко Ю.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва

від 11 лютого 2015 року

та

додаткове рішення цього ж суду від 12 лютого 2015 року,

ухвалені за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Факти та коментарі» про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

19 липня 2014 року ОСОБА_2 пред'явив зазначений позов, який обґрунтував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті "Факти та коментарі" НОМЕР_1 було опубліковано статтю ОСОБА_9 "ІНФОРМАЦІЯ_2».

Позивач зазначав, що викладені в цій статті відомості щодо нього не відповідають дійсності, порочать його честь та гідність, а саме сама назва статті та такі вислови:

1) «Фермер ОСОБА_12»;

2) «В 1992 -м мне удалось накопить немного денег и купить на улице Буденного пять полуразвалившихся домиков жилищного кооператива, стоящих в одном дворе. Стены там осели, крыши обвалились. И я решил, что нужно строить большой дом, чтобы все дети и внуки жили вместе, одной семьей. Три года назад снес те развалины и начал стройку»;

3) «Каждый день дочери и невестке ОСОБА_12 приходится готовить еду для 12 человек: семерых взрослых и пятерых детей. Хранить пищу негде, ведь холодильник без электричества не работает. Младшей дочери фермера, 16-летней ОСОБА_18, с трудом удается учить уроки при свечах. Даже мобильные телефоны зарядить негде. По вечерам в этом большом красивом доме непроглядная темень. 60-летняя жена ОСОБА_12, ОСОБА_23, спускаясь ночью в туалет, в темноте упала с лестницы и сломала ногу. Но больше всего семью беспокоят не бытовые неудобства, а то, что, возможно, завтра их малышам вообще придется ночевать под открытым небом»;

4) «Дом, который постановили снести, является единственным местом проживания 12 человек и там прописаны малолетние дети»;

5) «Без газа мы остались среди зимы, рассказывает ОСОБА_12. - Готовить стало невозможно. Мы покупали полуфабрикаты, дети ели всухомятку. Пятилетняя внучка ОСОБА_24 простыла, болезнь дала осложнения. В ближайшее время малышке предстоит операция - ей будут удалять кисту из легких. Моя жена, перенесшая операцию на груди (у нее онкологическое заболевание), нуждалась в тепле, но в доме было очень холодно»;

6) «Мы спали в теплой одежде и обуви, укрываясь всем, чем только можно. Я снова подал иск с требованием подключить газ. Слава богу, нам пошли навстречу»;

7) «Мы стираем вручную, продукты хранить негде, - говорит ОСОБА_4. - Ни интернета, ни телевизора, дети уже несколько месяцев не видели мультиков, хоть и очень их просят. Воду отец берет в бювете - по 150 литров каждый день. Использованную воду приходится куда-то вывозить, ведь у нас закрыт и опломбирован также водосток»;

8) «PS. Когда материал готовился к печати, в редакцию позвонил плачущий от радости ОСОБА_12 и сообщил, что после визита корреспондента «Фактов» в Николаевский городской совет председатель горисполкома ОСОБА_14 решил пойти навстречу многодетной семье и убедил «Николаевоблэнерго» и «Николаевводоканал» снова подвести к дому воду и свет»;

9) «ОСОБА_12 был уверен, что все делал по правилам: взял необходимые разрешения у санэпидемстанции и пожарных, согласовал смежные территории с соседями, заказал проект дома у солидной лицензированной компании, подписал его у главного архитектора города. Не знал фермер только одного: чтобы ввести дом в эксплуатацию, необходимо оформить землеотвод, а для этого горисполком должен был сдать ОСОБА_12 участок в аренду. Сделано это не было. Но поскольку на момент окончания строительства двухэтажного дома там проживали трое детей азербайджанца (младшая из которых, ОСОБА_18, еще ходила в школу) и пятеро маленьких внуков, городские власти, наверное, пошли бы навстречу фермеру и позволили ему исправить допущенную оплошность. Если бы в дело не вмешался сосед ОСОБА_12, ОСОБА_2»;

10) «В июле 2013 года семья ОСОБА_12 подала в суд на Николаевский городской совет. Они предоставили все документы о том, что ОСОБА_12 действительно купил дома жилищного кооператива, получив в пользование от горисполкома соответствующий земельный участок, показали разрешение на строительство от пожарных и санэпидемстанции, правильно оформленный проект, согласование территории с соседями»;

11) «ОСОБА_12 очень удивился, когда в декабре 2011 года ему пришла повестка в суд. Оказалось, иск к нему предъявил прокурор Заводского района Николаева по жалобе ОСОБА_2. Только во время судебного заседания ОСОБА_12 узнал, что его дом считают самозастроем. На просьбы ОСОБА_12 дать ему возможность исправить ситуацию, сделать отвод земли и правильно ввести дом в эксплуатацию суд ответил отказом и обязал ОСОБА_12 за собственный счет снести свой двухэтажный дом»;

12) «Ведь был уверен: с документами у меня все в порядке. О том, что я должен арендовать у горисполкома землю мне почему-то не сказал никто - даже юрист, занимавшейся проектом нового дома. А ОСОБА_2 это знал. И умело воспользовался»;

13) «С отцом ОСОБА_2, ОСОБА_17, мы мирно жили бок о бок много лет, - вспоминает ОСОБА_12. - Дедушка был очень добрым, отзывчивым, меня называл ОСОБА_12, а дочерей ОСОБА_4 и ОСОБА_18 - ОСОБА_19 и ОСОБА_25. Так ему было легче. Его жена готовила всякие вкусности, угощала моих детишек. Мы тоже помогали, чем могли»;

14) «Когда папа заканчивал строить дом, ОСОБА_2 стал приходить к нам скандалить, рассказывает старшая дочь фермера, 24-летняя ОСОБА_26. - Мол, с нашей крыши на его дом течет вода, а зимой падает снег. Отец предложил соседу полностью перекрыть его дом новым шифером, отреставрировать стены. Но ОСОБА_2 это было не нужно. «Зачем вам ремонтировать мой дом? Лучше купите его». Отец для интереса поинтересовался, сколько сосед хочет за свою развалину. «100 тысяч долларов», - заявил тот»;

15) «Я потерял дал речи! - качает головой ОСОБА_12. -Эта халупа не стоила даже 20 тысяч. Конечно, от предложения отказался. И ОСОБА_2 стал угрожать: если не куплю у него дом за названную цену, он не даст нам закончить строительство, затаскает по судам и добьется того, что наш дом разрушат, а семью вышвырнут на улицу. Я тогда не воспринял его угрозы всерьез»;

16) «Но ведь ОСОБА_12 предлагал отреставрировать ваш дом, перекрыть крышу. Вы не согласились и добились в суде, чтобы его дом снесли. Зачем это нужно было делать?»;

17) «Он же богач! У него и магазин и ферма. Не поскупился бы, не было бы сейчас таких проблем»;

18) «Наш сосед все не мог успокоиться. Писал жалобы в прокуратуру, ходил на приемы к председателю горисполкома… устало вздыхает ОСОБА_12. - Я уже готов был купить его злополучный дом по цене вдвое выше рыночной - за 35 тысяч долларов. Но ОСОБА_2 только смеялся. Говорил: «Ладно, уступлю Вам его за 80 тысяч. Не согласитесь - останетесь и без своего дома и без моего»;

19) «Неужели вы можете спокойно спать, зная, что вашими стараниями маленькие дети и больные люди остались без воды и света?»;

20) «У старика было два сына - ОСОБА_14 и ОСОБА_2. Старший очень порядочный, моряк. Приходя из дальнего плавания, всегда спешил домой к родителям с сумками, полными гостинцев. Старики не могли нарадоваться на ОСОБА_14. ОСОБА_2 же не любит никого, даже своих родных»;

21) «Во время очередного плавания брата, ОСОБА_2 тайком выписал его и заставил родителей написать на своё имя дарственную на дом»;

22) «После этого стал сживать стариков со свету. Мы чуть ли не каждый день слышали крики: «ОСОБА_12! ОСОБА_27! Помогите! ОСОБА_2 меня бьет!» Выбегали во двор и видели ОСОБА_2, который избивает ОСОБА_20. Тот стоял с окровавленным лицом и плакал. Я пытался образумить негодяя, говорил: если он не перестанет издеваться над отцом, его собственные дети когда-то будут также мучить его самого. Несколько раз я даже милицию вызывал, но правоохранители не хотели вмешиваться в семейные разборки. ОСОБА_2 спаивал отца, довел его до безумия и в конце концов стал морить голодом. Дедушка с бабушкой приходили к нам под забор и просили есть. Мы сначала подкармливали их, но другие соседи стали нас предостерегать: ОСОБА_2, мол может отравить родителей, чтобы окончательно завладеть имуществом, а на вас потом «повесит» преступление. Мы, хоть и страшно переживали за стариков, перестали давать им еду, и вскоре бедняги умерли один за другим»;

23) «- Я стыжусь, что у меня такой брат, - сказал «Фактам» ОСОБА_21. - Лодырь, аферист. Родителей в могилу свел скандалами да побоями, меня вьписал из дому, а теперь еще и ОСОБА_12 (так называют ОСОБА_12 соседи. - Авт.) жить не дает. Для ОСОБА_2 крепкая семья соседей, их красивый дом - что бельмо в глазу. ОСОБА_12 очень порядочный мужик. Всего в жизни добился своим трудом. Я за него буду горой стоять - и в суде и в горисполкоме. Нельзя таких людей обижать, нельзя детишек его малых оставлять на улице»;

24) «ОСОБА_12 ведь еще и меценат: всю жизнь помогал детским садикам, афганцам, инвалидам, опекал дома престарелых и интернаты. А ОСОБА_2 из зависти ему кровь портит. Меня батя, еще когда жив был, просил, чтобы помог ему подать в суд на ОСОБА_2 за то, что он обманул их с мамой и вытребовал дарственную на наследство. Но я отсоветовал отцу судиться с родным сыном. А ОСОБА_2 сказал: «Ты для меня умер». Теперь думаю, не поменять ли фамилию, чтобы не так стыдно жить было»;

25) «Я всегда со всеми был в отличных отношениях. Пытался наладить их и с ОСОБА_2, договориться, пойти ему на уступки. Но ничего не получается. Есть такие гнилые люди, которые могут быть счастливы, только если сделают плохо окружающим».

У зв'язку з цим позивач просив суд визнати інформацію, що міститься у статті, недостовірною; зобов'язати відповідачів не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту; стягнути з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 20 451 грн.80 коп. (по 4 090 грн.36 коп. з кожного).

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 11 лютого 2015 року та додатковим рішенням того ж суду від 12 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати обидва рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що частина викладеної у статті інформації є достовірною (пункти 3, 5, 9, 11, 12, 14, 18, 21, 24 (у даному пункті інформація і достовірна, і не порушує прав позивача), частина є оціночними судженнями (назва статті та пункти 8, 14 (у даному пункті інформація і достовірна, і оціночне судження), 15, 20, 22, 23, 25), частина не порушує прав позивача (пункти 1, 2, 4, 6, 7, 10, 13, 16, 17, 19), а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Проте, з такими висновками суду у повній мірі неможна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, згідно з статтею 68 Конституції кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Стаття 275 ЦК України передбачає, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Одним з таких способів є спростування недостовірної інформації.

Стаття 277 ЦК України, в редакції яка діяла на час опублікування статті, регламентувала, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п.п.15, 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ст.21 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції.

Стаття 37 даного Закону визначає порядок спростування інформації, що не відповідає дійсності або принижує честь та гідність. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Обсяг спростування не може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.42 зазначеного Закону зі змінами від 27.03.14 р., які набрали чинності 19.04.2014 р., що мають зворотню дію у часі, оскільки пом'якшують цивільну відповідальність, редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», наведені у статті 42 Закону «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являє собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають. При цьому в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов'язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов'язок опублікувати спростування.

Відповідно до ст.280 ЦК України та п.27 зазначеної постанови Пленуму №1 від 27.02.2009 р. способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у засобі масової інформації всеукраїнській щоденній газеті "Факти та коментарі" НОМЕР_1, тиражем 409036 екземплярів автором ОСОБА_9 з посиланням на відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_2 була опублікована стаття під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2», у якій журналіст висловлювала думку сторін та свою власну з приводу ситуації, що склалася між сторонами щодо зносу будинку відповідача ОСОБА_6 та відключення його від мереж житлово-комунальних послуг.

Позивач та відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є сусідами. Позивачу на підставі договору дарування, укладеного між ним та батьком, належить будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_6 - будинок №12, а ОСОБА_4 - будинок №10/1. Відповідач ОСОБА_5 є рідним братом позивача.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2010 року за позовом ОСОБА_17 (батько позивача) про усунення перешкод у користуванні домоволодінням було ухвалено зобов'язати ОСОБА_4 за власний рахунок виконати будівельні роботи для посилення фундаменту та утеплення стіни і ремонт перекриття та зашивки фронтону даху будинку АДРЕСА_1; стягнуто матеріальну та моральну шкоду (т.1 а.с.90-91).

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 19 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 р., за позовом прокурора Заводського району м.Миколаєва в інтересах Миколаївської міської ради ОСОБА_6 зобов'язано знести його будинок АДРЕСА_2 як самовільно побудований (т.1 а.с.87-89).

Позивач та його батько за життя неодноразово зверталися до державних органів і установ з метою відновлення їх прав, порушених ОСОБА_6 та ОСОБА_4, та щодо невиконання ними вищезазначених рішень (т.1 а.с.76-77, 86, 92, 103, 104, 107, 108, 111-115, 168; т.2 а.с.1, 2, 15-23, 27, 28, 31-35, 43, 45).

Листи батьків позивача, видані батьком довіреності, розписки, довідка з їдальні «Велика ложка», квитанції на придбання ліків та продуктів, довідки Міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), поліклініки УМВС України в Миколаївській області, Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області свідчать, що батьки ОСОБА_2 довіряли йому вирішувати їх проблеми у різних установах, включаючи отримання грошей. Позивач регулярно навідував батьків, забезпечував їх всім необхідним для проживання та лікування. Жодних претензій щодо нездійснення ним догляду за батьками та його поведінки відносно них висловлено не було. Цього ж не підтверджує і медична документація з лікарень (т.1 а.с.93-105, 119, 125, 126; т.2 а.с.73-74).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висловлювання в газеті, висловлені ОСОБА_6 «…ОСОБА_2 стал сживать стариков со свету, спаивал отца, довел его до безумия и в конце концов стал морить голодом…» не можна вважати оціночними судженнями, як це зазначив суд першої інстанції.

Дані висловлювання містять у собі твердження й оцінку щодо винуватості ОСОБА_2 у протиправних діях щодо неналежного догляду за батьками.

Зазначена інформація висловлена без посилання на будь-які докази, що доводять вказане. Це призвело до порушення немайнових прав позивача, зокрема, права на повагу до гідності та честі особи, гарантоване Конституцією України.

А тому, зазначена інформація повинна бути визнана недостовірною та спростована через засіб масової інформації, що її поширив.

Крім того, з відповідача ОСОБА_6 повинна бути стягнута моральна шкода за поширення недостовірної інформації, що спричинила приниження честі та гідності позивача. Розповсюджувачем згаданої інформації є саме цей відповідач, а тому саме він зобов'язаний відшкодувати дану шкоду.

Приймаючи до уваги характер спричиненої шкоди, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що належною сумою моральної шкоди є 500 грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення районного суду та додаткове рішення підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі» з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення суду зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правомірно вважав, що інші висловлювання, які викладені в оскаржуваній статті, неможна визнати недостовірними, оскільки частина з них є достовірними (щодо роду діяльності відповідача ОСОБА_6, наявності у його дружини та онуки захворювань, відключення його будинку від житлово-комунальних послуг, звернення його до державних установ щодо оформлення права власності на будинок, пред'явлення до нього позову про знос будинку, можливості придбання ним будинку позивача, звернення позивача до державних установ щодо порушення його прав, зняття відповідача ОСОБА_5 з місця реєстрації проживання, надання відповідачем ОСОБА_6 спонсорської допомоги); частина - оціночними судженнями (суб'єктивні думки сторін щодо ситуації, яка склалася та сторін, що приймали у ній участь), а частина - взагалі не порушує прав позивача (дата придбання відповідачем ОСОБА_6 будинків, що у майбутньому були знесені за адресою АДРЕСА_2, кількість людей, що проживають у його будинку, умови, у яких вони проживали після відключення їм житлово-комунальних послуг, розповідь про доброзичливі відносини з батьком позивача, наявність у позивача інтересу у зносі побудованого з порушенням будівельних норм будинку ОСОБА_6, оскільки він знаходиться по сусідству з будинком ОСОБА_2 та може негативно вплинути на конструкцію його будинку).

Зазначене підтверджується дослідженими судом доказами, яким він дав належну оцінку.

Вільне вираження поглядів, передавання почуттів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми.

Викладені у статті висловлювання, крім тих, що визнані недостовірними, не порушують особистих немайнових прав позивача. Вони свідчать про критичну оцінку відповідачами ситуації, що склалася між сторонами. Кожній із сторін була надана можливість висловити свою точку зору з приводу ситуації, що була висвітлена у статті. Суб'єктивні думки і погляди не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

А тому, висловлені ОСОБА_6 висловлювання, крім тих, що визнані недостовірними, неможна вважати такими.

Висловлені ОСОБА_5 судження є оціночними. Інформацію, яку надала ОСОБА_4, також можна вважати оціночною та такою, що не порушує особистих немайнових прав ОСОБА_2

Тому вимоги до них про визнання інформації недостовірною та про стягнення моральної шкоди є безпідставними.

Журналіст ОСОБА_9 не може нести відповідальності згідно з ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», оскільки вона дослівно відтворила повідомлення позивача та відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Що ж стосується ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі», то відповідно до вищезазначеної статті воно також звільнено від відповідальності, однак зобов'язано опублікувати спростування недостовірної інформації.

Оскільки рішення суду частково скасовані, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

За розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції з ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн.60 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 250 грн. З ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 272 грн.83 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 250 грн.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 11 лютого 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 12 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі» про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати інформацію, поширену ОСОБА_6 відносно ОСОБА_2, у випуску НОМЕР_1 газети "Факти та коментарі" у статті "ІНФОРМАЦІЯ_2» недостовірною в такій частині «…ОСОБА_2 стал сживать стариков со свету, спаивал отца, довел его до безумия и в конце концов стал морить голодом…».

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Факти та коментарі» опублікувати спростування вказаної недостовірної інформації, поширеної у випуску НОМЕР_1 газети "Факти та коментарі" від ІНФОРМАЦІЯ_1 у статті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2», на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростоване повідомлення, не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили шляхом опублікування вступної та резолютивної частини даного рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Факти та коментарі» на користь ОСОБА_2 243 грн.60 коп. судового збору та 250 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 272 грн.83 коп. судового збору та 250 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: