Справа № 161/6241/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/223/15 Категорія: 6 Доповідач: Веремчук Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л. М.

суддів - Овсієнка А.А., Лівандовської-Кочури Т. В.

при секретарі Черняк О.В.

у участю: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області про визнання будівництва самочинним та усунення перешкод у користуванні власністю за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2014 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_2. На підставі Державного акту серії ЯМ № 484943, виданого Маяківською сільською радою 15 серпня 2012 року, відповідач є власником земельної ділянки, площею 0,1000, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

На вказаній земельній ділянці, останній провів добудову до житлового будинку АДРЕСА_2.

Звертаючись до суду з позовом про визнання будівництва самочинним та знесення цього будівництва, позивач вказує на істотне порушення будівельних норм і правил і, що це будівництво порушує її права як власника сусіднього будинковолодіння.

Стаття 376 ЦК Україхни, якою позивач керувався при зверненні до суду, передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування і лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Отже, на думку колегії суддів підстав для задоволення позову про знесення самочинного будівництва суд не мав і не має із-за порушення передбаченого законом права на звернення до суду з даним позовом.

За позовом фізичної особи таке рішення може бути ухвалене на підставі ст.391 ЦК України у разі доведеності позивачем факту створення йому перешкод у здійснення права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення перешкод в інший спосіб.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 0-103 в даній справі по шостому питанню вказано, що для усунення пошкоджень літньої кухні у АДРЕСА_1 необхідно провести підсилення частини фундаменту та стіни будівлі літньої кухні на підставі проектних рішень з додатковим обстеженням стану та несучої здатності даної частини фундаменту будівлі літньої кухні.

З врахування цього місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що позивач не позбавлений права на відшкодування вартості відновлювального ремонту у спосіб, передбачений висновком експертизи.

Відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема:

- про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки;

- про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво;

- про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не відведено;

- про знесення самочинно збудованого нерухомого майна;

- про зобов'язання особи, яка здійснила( здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову

- про стягнення витрат пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Звертаючись до суду з вимогами в частині визнання добудови самочинним будівництвом, позивач не врахував, що "визнання самочинним будівництвом" в даному випадку це є обставини, які підлягають з'ясуванню судом при вирішенні спору щодо його знесення і не є позовними вимогами, які б підлягали вирішенню при розгляді спору за правилами ст. 376 ЦК України.

Твердження позивача, що правовою підставою для знесення є також ч. 4 ст. 376 ЦК України. Однак в матеріалах справи наявний державний акт на право власності на земельну ділянку від 15 серпня 2012 року, згідно якого відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель і споруд.

З огляду на викладене, положення вище вказаної статті не може застосовуватися до даних спірних відносин, адже вказана правова норма регулює відносини, коли особа яка здійснила будівництво не є власником даної земельної ділянки та має на меті визнати за собою право власності.

Враховуючи вищенаведене відповідно до ст. 309 ЦПК України колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухваленого у даній справі рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2014 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: