Справа №591/4159/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко А. П.
Номер провадження 22-ц/788/332/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»

про визнання недійсним договору, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір від 09 січня 2014 року №224750, укладений між ТОВ «Гранфінресурс» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 сплачених за договором від 09 січня 2014 року 3921,68 грн.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь держави 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Гранфінресурс» посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Всі доводи апеляційної скарги, по суті зводяться до того, що послуги, які надає ТОВ «Гранфінресурс» є не фінансовими, а комерційними, на здійснення яких ліцензії не вимагається.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Представник ТОВ «Гранфінресурс» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи товариство повідомлене належним чином (а.с. 98-99) за адресою представництва та місця укладення спірного договору: м.Суми, вул. Петропавловська, 60 (а.с. 6-8).

Судом першої інстанції встановлено, що 09 січня 2014 року між ТОВ «Гранфінресурс» та ОСОБА_3 було укладено договір №224750 разом з додатками до нього, відповідно якого відвідповідач за згодою позивача зобов'язувався вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання учасником 20000 грн. на умовах діяльності програми «Альянс Україна», у тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організувати та провести заходи з розподілу грошового фонду та надати учаснику заявлену для придбання суму.

Учасник, поряд із іншим, зобов'язувався сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання угоди та не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу (права на отримання відповідної грошової суми) - адміністративний платіж, а також своєчасно сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені грошові суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги з організації діяльності програми.

Цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Всі додатки до нього є його невід'ємною частиною. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до договору його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання відповідної грошової суми.

Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім ( п. 4.1 ст. 4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку.

Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього (ст. 12 додатку № 2).

На виконання умов даного договору позивач ОСОБА_3 09 січня 2014 року сплатив 1300 грн. комісійного внеску, а також сплатив слідуючі внески : 15 січня 2014 року - 655 гри., 18 лютого 2014 року - 100 грн. та 555,56 грн., 18 березня 2014 року - 100 грн., та 555,56 грн., 16 травня 2014 року - 100 грн. та 555,56 грн. Всього позивачем було сплачено 3921,68 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що надаючи позивачеві фінансову послугу з метою отримання ним грошової суми, відповідач не мав відповідної ліцензії на здійснення цього виду діяльності, що відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України є підставою для визнання вищевказаного договору недійсним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ОСОБА_3, тоді як ТОВ «Гранфінресурс» на порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надало належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, ч.1 ст. 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34 вказаного Закону).

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року, який введено в дію 09 січня 2012 року, фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону.

Зі змісту умов програми «Альянс Україна» (а.с. 6-8) слідує, що виконання послуг відповідачем полягає в тому, що учасник ОСОБА_3 сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує об'єднання учасників, яких включає у реєстр, в якому накопичуються кошти цих учасників за рахунок чистих внесків. Після чого учасником подається заява на участь в заході по розподілу грошового фонду, потім здійснюється сам захід по розподілу грошового фонду об'єднання учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому фонді. Право на отримання коштів надається в такому порядку: перевагу має той з учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених загальних платежів.

При цьому отримання учасником обумовленої договором суми відбувається у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами - учасниками є тільки в часі одержання коштів кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку гроші отримають усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору.

Наведене свідчить про те, що господарська діяльність відповідача відносно укладання договорів з фізичними особами, предметом яких є послуги, що надаються шляхом формування реєстрів учасників програми «Альянс України» з метою отримання та можливістю фактичного отримання відповідної грошової суми (фінансового активу), зазначеної у договорі, передбачає залучення фінансових коштів (фінансових активів) від фізичних осіб, у даному випадку від ОСОБА_3 У зв'язку з цим, зазначена діяльність з огляду на вказані вище положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фактично зводиться до надання фінансових послуг, перелік видів яких відповідно до законодавства не є вичерпним.

Відповідач, надаючи вищезгадані фінансові послуги, в порушення закону не зареєструвався у Державному реєстрі фінансових установ, а отже і не отримав відповідну ліцензію.

За таких обставин, крім цивільно-правової відповідальності юридичної особи, настає відповідальність за адміністративне правопорушення відповідної посадової особи за проведення операцій на ринках фінансових послуг, для яких законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації (ч. 1 ст. 43 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»).

Таким чином, законодавець передбачив, що не всі господарюючі суб'єкти легалізують свою діяльність у сфері фінансових послуг, проте такі послуги будуть надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» відхилити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -

З оригіналом згідно C.В. Попруга