Провадження №2/485/72/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Квєтка І.А.,

при секретарі - Шеремет Ю.Є.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Валявської В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В позові зазначив, що з 1967 року проживає у будинку АДРЕСА_1, який йому було надано радгоспом "Прогрес", як працівнику, та який він у подальшому викупив на підставі договору від 12 листопада 1991 року, сплативши обумовлену вартість достроково шляхом утримання із заробітної плати суми коштів бухгалтерією радгоспу, а у 1993 році приватизував земельну ділянку для його обслуговування. Незважаючи на те, що його право власності на будинок було зареєстроване в органі БТІ та підтверджене записом у погосподарській книзі реєстраційна служба Снігурівського районного управління юстиції йому відмовила у оформленні права власності за відсутності підтвердження факту виконання ним умов договору в частині оплати. Однак довідку про сплату викупної вартості будинку він отримати не може, оскільки правонаступник радгоспу ліквідований, а документи не збереглися. Наразі позбавлений можливості зареєструвати своє право на будинок та розпорядитися ним на власний розсуд.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з викладених у позові підстав просять про його задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала.

Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 12 листопада 1991 року між радгоспом "Прогрес" Снігурівського району та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 купляє у радгоспу житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, на присадибній ділянці розміром 0,15га., за умови сплати 50% (залишкової) балансової вартості будинку, що складає 1510 рублів протягом 25 років щомісячними платежами з правом дострокового погашення обумовлених платежів. За умовами договору у разі, якщо працівник залишить роботу у господарстві без поважної причини до закінчення 25 років з дня продажу йому житлового будинку він зобов"язаний повернути господарству придбаний будинок або відшкодувати вартість будівництва.

Вказаний будинок було передано покупцеві ОСОБА_3 за актом від 12 листопада 1991 року (а.с.6).

Згідно ст.227 ЦК, 1963 року договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин і цей договір підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів.

Із змісту самого договору, який був посвідчений секретарем виконкому Олександрівської сільської ради 27 січня 1993 року вбачається, що він був зареєстрований у виконкомі сільської ради, один із примірників договору купівлі - продажу залишився на зберіганні в справах виконавчого комітету (а.с. 4).

Про реєстрацію будинку за позивачем свідчать і записи в погосподарській книзі на 1967-1970 роки Олександрівської сільської Ради народних депутатів. Згідно цих записів був відкритий особовий рахунок на зазначене домоволодіння НОМЕР_1 (а.с.9). Вказане підтверджене також і довідкою Олександрівської сільської ради № 1199 від 08 грудня 2014 року, згідно якої ОСОБА_3 за даними погосподарського обліку сільської ради за 1967-2014 роки значиться власником спірного будинку (а.с.8).

Про таку реєстрацію свідчить і рішення виконкому Олександрівської сільської Ради № 8 від 21.06.2007 року,яким спірному будинку присвоєно №23. (а.с. 21) Згідно довідки БТІ вартість будинку з будівлями та спорудами складає 6894 грн.

Як вбачається з технічного паспорту на будинок (а.с.10-12) встановлено рік його будівництва - 1965, відомостей про самочинне будівництво чи про невідповідність будинку вимогам до технічного стану він не містить.

Про те, що ОСОБА_3 набув право власності на спірний будинок, крім запису у погосподарській книзі, свідчить і реєстраційний напис на оригіналі договору купівлі-продажу, вчинений 20 квітня 1993 року Снігурівським БТІ. Про оплату повної вартості отриманих працівниками під виплату в радгоспі "Прогрес" будинків до його реорганізації у 1996 році свідчив колишній директор радгоспу ОСОБА_4 допитаний у судовому засіданні у якості свідка.

11 червня 1993 року ОСОБА_5 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,12 га, для обслуговування придбаного будинку (а.с.13-14).

Листом від 12 грудня 2014 року реєстраційною службою Снігурівського районного управління юстиції ОСОБА_5 відмовлено у реєстрації права власності на житловий будинок за відсутності довідки яка підтверджувала б оплату його вартості згідно умов договору (а.с.18).

Разом з тим, представити таку довідку позивач не може, оскільки радгосп "Прогрес", який продав йому будинок, реорганізовано, а його правонаступники припинили діяльність (а.с.20). Після реорганізації радгосп "Прогрес" на баланс сільської ради спірний будинок не передавав (а.с.19).

На час реєстрації права власності за позивачем діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність 07.07.1994 року). У період чинності зазначеної Інструкції право власності на нерухоме майно, що знаходиться у сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Згідно ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, з врахуванням викладених обставин суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 12 листопада 1991 року набув право власності на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1, який виконано його сторонами, підтвердженням чого є реєстраційний напис органу БТІ про перехід до нього права власності, однак не визнається органом державної реєстрації прав, іншим чином оформити свої права позивач не може, а тому позов підлягає до задоволення на захист майнового права позивача на належне йому майно.

Судові витрати позивач просив з відповідача не стягувати.

Керуючись ст.ст.3,10,88,212- 218, 293, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_3 до Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок, - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ