Справа № 361/3414/15-ц
Провадження № 2/361/1806/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє в особистих інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи Броварський районний відділ Управління ДМС України в Київській області, служба у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із даним позовом, в якому просять виселити ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 із належної їм на праві власності квартири за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення; зобовязати Броварський РВ ДМС України у Київській області зняти з реєстрації ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з належної їм на праві власності квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1995 року їм на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2. 18.09.1998 року до їх квартири зареєструвався відповідач ОСОБА_3 У подальшому без їх згоди до квартири були зареєстровані неповнолітні діти відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, 21.04.2006 року.

Далі вказують за весь час проживання у квартирі ОСОБА_3 систематично порушував правила співжиття, вчиняв щодо них фізичне та психологічне насильство, застосовував погрози та образи. З цих підстав вони неодноразово зверталися до органів міліції, однак вжиті заходи виявилися безрезультатними. Виселятися у добровільному порядку відповідач спільно із неповнолітніми дітьми не бажає, тому вони змушені звернутися до суду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснила, що спірна квартира є двокімнатною, була отримана її батьком, після приватизована на неї та сина, ОСОБА_2

У 1998 року вона до спірної квартири прописала свого брата, ОСОБА_3, реєстрація, якому необхідна була для працевлаштування. У 2013 році без її згоди як власника до квартири були прописані малолітні діти відповідача. ОСОБА_3 та члени його сімї займають одну прохідну кімнату, у іншій кімнаті проживає її син ОСОБА_2 У період з 2002 по 2014 роки вона у спірному помешканні не проживала.

Додала, що відповідач систематично порушує правила співжиття, вона разом із неповнолітнім сином змушена спати на підлозі, не має можливості користуватися кухнею та ванною кімнатою. ОСОБА_3 постійно тероризує її , застосовує фізичну силу.

Уточнила, що жодних перешкод у користуванні спірною квартирою діти відповідача їй не чинять.

Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав, пояснив, що вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2015 року ОСОБА_3 визнано винуватим у предявленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

Додав, що відповідач порушує правила співжиття, вчиняє погрози позивачці, позбавляє її можливості користуватися балконом та кухнею.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала, пояснила, що між сторонами по даній справі виникли неприязні відносини щодо користування спірною квартирою, яка була отримана їх батьками у 1970 роках та у подальшому приватизована позивачами. У 1998 році до спірної квартири був прописаний ОСОБА_3, а у подальшому його малолітні діти. У період з 2002 по 2014 роки позивачка до спірної квартири не зявлялася, при цьому відповідач погасив всю заборгованість по сплаті комунальних послуг та здійснив ремонт у квартирі.

Будь-яких дій щодо руйнування спірної квартири, використання її не за призначенням відповідач не вчиняє, проживає у ній разом із членами родини. Доступу до квартири позивачці ОСОБА_3 не обмежує, остання має можливість користуватися квартирою.

Представник третьої особи ОСОБА_8 позовні вимоги не визнала, пояснила, що до служби у справах дітей зверталися сторони по справі щодо захисту їх прав та інтересів.

Відповідач спільно із своїми дітьми проживає у прохідній кімнаті, позивач ОСОБА_2 - у ізольованій, малолітній син позивачки ОСОБА_9 проживає у свого батька.

Додала, що малолітні діти відповідача є інвалідами, іншого житла для проживання вони не мають. Просить у позові відмовити.

Третя особа Броварський районний відділ Управління ДМС України в Київській області у судове засідання не зявилася, надіслала листа з проханням слухати дану справу у відсутності її представника у звязку із службовою зайнятістю.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, заперечення представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встанови такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивача по даній справі відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1995 року у рівних частинах належить квартира АДРЕСА_2.

Згідно із технічним паспортом спірна квартира є двокімнатною, її загальна площа складає 44,1 кв.м, житлова - 29,6 кв.м.

Згідно із довідкою № 182 від 18.05.2015 року, виданою КП «ЖЕК № 5» у квартирі АДРЕСА_3 значаться зареєстрованими шість осіб: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5. Без права на житлову площу значаться зареєстрованими ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідно до листа Броварського РВ УДМС України в Київській області від 19.02.2013 року № 584 реєстрація неповнолітніх дітей ОСОБА_4, 11.10.2003 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_4 здійснена Броварським РВ на підставі оформлених документів згідно зі ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 18.12.2012 року до батька ОСОБА_3, який проживає та зареєстрований за вищевказаною адресою з 18.09.1998 року.

Згідно із актом депутата Броварської міської ради Київської області від 05.05.2015 року ОСОБА_10 з 2003 року проживає разом зі своєю сімєю: чоловіком ОСОБА_3, синами ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 за адресою АДРЕСА_1.

Заявляючи вимогу про виселення позивачі посилаються на неможливість співжиття із відповідачем.

Так, вимогами ч. 1 ст. 116 ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо.

Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім»ї власника будинку / квартири/ може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК, виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2015 року, залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області від 26.08.2015 року визнано винуватим у предявленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.; стягнуто із ОСОБА_3 2000 грн. на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що у 2004 році позивачка ОСОБА_1 провела ремонт у квартирі, при цьому проживати у ній остання спільно із неповнолітнім сином не має можливості. Відповідач постійно погрожує позивачці та не впускає її до спірної квартири.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що позивачка у період з 2002 по 2014 роки проживала у співмешканця. У грудні 2014 року вселилася до спірної квартири, при цьому відповідач вчиняє їй перешкоди щодо вселення, ображає нецензурними словами, психологічно та фізично знущається над її неповнолітнім сином.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що старший син позивач ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі, однак користуватися кухнею він не має можливості. Неповнолітній син позивачки у спірній квартирі через дії відповідача не проживає, мешкає окремо від матері.

Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на ті обставини, що при розгляді даної справи по суті не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв'язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними. Фактично у матеріалах справи міститься лише вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2015 року про визнання відповідача винуватим у предявленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Будь-які дані щодо офіційного застереження відповідача про неприпустимість протиправної поведінки в матеріалах справи відсутні, як і відсутні відомості про повторність їх застосування. Сама по собі наявність між сторонами неприязних відносин не може бути підставою для виселення з мотивів ст. 116 ЖК України. У даному випадку систематичність застосування заходів запобігання і громадського впливу та їх безрезультатність є обов'язковою умовою для виселення відповідача та його малолітніх дітей. При розгляді даної справи по суті позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що малолітні діти відповідача жодних перешкод у користуванні квартирою їй не чинять. Відповідно до витягу із кримінального провадження № 0002772 24.07.2015 року о 09 год. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин заподіяли тілесні ушкодження ОСОБА_10 Також судом враховується, що відповідач був заселений та зареєстрований до спірної квартири як член сімї власників квартири у 1998 році.

З характеристики, виданої за місце проживання на відповідача ОСОБА_3, вбачається, що він позитивно характеризується, як порядний громадянин, заборгованості по сплаті комунальних послуг не має, у квартирі зробив ремонт, у конфліктних ситуаціях не помічений, а навпаки доброзичливий та по можливості надає сусідам допомогу.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.05.2015 року, складеного службою у справах дітей малолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_8 проживають у спірній квартирі, що знаходиться у задовільному технічному стані, помешкання мебльоване, є телевізор компютер пральна машина.

Згідно із медичним висновком № 165 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною-інвалідом, захворювання цукровий діабет.

Відповідно до довідки від 07.05.2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 стоїть на диспансерному обліку з діагнозом бронхіальна астма змішана форма з 2012 року.

Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається.

Враховуючи, що позовні вимоги про виселення на підставі ст. 116 ЖК України є недоведеними, суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної особи, поданим відповідно ЦПК, в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи питання по суті вимоги про зобовязання зняття відповідача та його малолітніх дітей з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступні обставини.

Правилами до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє в особистих інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи Броварський районний відділ Управління ДМС України в Київській області, служба у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н. П. Маценко