ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1116/15-ц
Провадження № 2/362/1124/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі
головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
при секретарі - Даниленко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Персонал Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У березні 2015 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернулося ТОВ «Персонал Плюс» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, вказуючи на те, що 10 березня 2014 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, за яким позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 44 200,00 грн. з кінцевим терміном повернення боргу 10 січня 2015 року.
Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на звернення позивача про повернення боргу не реагує, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути із відповідача суму боргу в розмірі 46 242, 79 грн., що складається з 36 461,59 грн. тіло кредиту та 8 714, 32 грн. - сума інфляції, а також 1 066,88 грн. 3% річних з 10 березня 2014 року до 28 лютого 2015 року та судові витрати по справі.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, 12 червня 2015 року подала до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 29).
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення в газету в порядку ч 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення слухання справи та розгляд за його відсутності, не надіслав (а.с. 19-22, 30).
Оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував, судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом установлено, що 10 березня 2014 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_1 отримав в борг у ТОВ «Персонал Плюс» грошові кошти в розмірі 44 200,00 грн. строком до 10 січня 2015 року (а.с. 4).
При цьому, факт отримання відповідачем коштів підтверджується видатковим касовим ордером, що містить підпис ОСОБА_1 про отримання 10 березня 2014 року 44 200,00 грн. (а.с. 5).
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Положенням ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора повинен сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
В ч.2 ст. 59 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Аналогічна правова норма міститься в абз. 2 п.1 ст. 218 ЦК України, яким передбачено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.
Враховуючи, що ОСОБА_1 взяте на себе зобов'язання за укладеним із ТОВ «Персонал Плюс» договором позики не виконав, взяті у борг кошти в обумовлений договором строк не повернув, на підтвердження своїх доводів щодо повернення коштів за договором позики доказів не надав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, оскільки судове рішення задовольняється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Персонал Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ТОВ «Персонал Плюс» заборгованість за договором позики грошових коштів від 10 березня 2014 року у розмірі 46 242,79 грн., що складається з 36 461,59 грн. тіло кредиту; 8 714, 32 грн. - сума інфляції; 1 066,88 грн. 3% річних, та 462,44 грн. судового збору у справі, а всього 46 705 грн. 23 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко