Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Кафідової О.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Продсервістранзит», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що 28 грудня 2007 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Азот-Транс ЛТД», назва якого у подальшому була змінена на товариство з обмеженою відповідальністю «Продсервістранзит» (далі - ТОВ «Продсервістранзит»), був укладений договір овердрафтного кредитування, за яким товариство отримало кредит у вигляді овердрафту за поточним рахунком з лімітом, який не може перевищувати 1 250 000 грн, зі сплатою процентів, розмір яких залежить від тривалості безперервної заборгованості за основною сумою овердрафту (від 10 % до 17 %), терміном до 26 грудня 2008 року.

На забезпечення виконання цього зобов'язання 28 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 12 жовтня 2010 року становить 1 940 019 грн 35 коп.

У зв'язку з цим позивач, збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь вказану суму кредитної заборгованості та понесені судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2014 року, позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 940 019 грн 35 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 28 грудня 2007 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ТОВ «Азот-Транс ЛТД» було укладено договір овердрафтного кредитування, за яким товариство отримало кредит у вигляді овердрафту за поточним рахунком з лімітом, який не може перевищувати 1 250 000 грн, зі сплатою процентів, розмір яких залежить від тривалості безперервної заборгованості за основною сумою овердрафту (від 10 % до 17 %), терміном до 26 грудня 2008 року.

На забезпечення виконання цього зобов'язання 28 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 10-729.

Згідно з п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки.

Відповідно до п. 6.1 договору поруки порука за цим договором припиняється з припиненням зобов'язання.

Позичальник, як і поручитель, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконували, допустили заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 12 жовтня 2010 року склала 1 940 019 грн 35 коп.

31 березня 2009 року банком на адресу ОСОБА_4 рекомендованим листом направлено вимогу про погашення боргу за кредитним договором.

08 вересня 2009 року банк звернувся до ОСОБА_4 із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що банк звернувся до ОСОБА_4 як до поручителя з позовом після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому дійшов висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, право пред'явлення вимоги до поручителя (як направлення/вручення вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення позову) обмежено шестимісячним строком від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 грудня 2008 року закінчився термін кредитного договору.

08 вересня 2009 року банк звернувся до ОСОБА_4 із вказаним позовом.

Пунктом 6.1 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється з припиненням зобов'язання.

Отже в договорі поруки не зазначено про строк його дії згідно зі ст. 252 ЦК України.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що позивач пред'явив вимогу до відповідача як до поручителя про стягнення заборгованості після спливу майже дев'яти місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

О.В. Кафідова

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана