Справа №463/199/15-ц
Провадження №2/463/635/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовнір Г. Б.

при секретарі судових засідань Мединській Л.С.

з участю:

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ВАТ Національна Акціонерна Страхова Компанія «Оранта» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зхвернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 4313,37 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.11.2008 року між ВАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 буд укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності №ВВ/8436704, відповідно до якого було застраховано відповідальність ОСОБА_3 при керування автомобіль «Рено» д.н.з. НОМЕР_1. 03.06.2009 року о 19:00 год. в м. Львові по вул. Тракт Глинянський біля будинку №16, відповідач керуючи застрахованим автомобілем здійснила дорожньо-транспортну пригоду. Постановою Личаківського районного суду м. Львова була визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Рішенням господарського суду м. Києва з позивача було стягнути, в порядку регресу, на користь ПАТ «Просто-страхування» відшкодування шкоди зав даної в наслідок вказаної ДТП в розмірі 4 313,37 грн. Після виплати страхового відшкодування, позивач отримав право регресної вимоги до відповідачки, оскільки вона в супереч умовам договору та закону не повідомив у встановлений строк позивача про настання страхового випадку у письмовій формі. А тому просить стягнути з відповідача відповідні кошти.

В судові засіданні позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. А тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів без участі позивача.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила. Вважає безпідставною вимогу позивач про стягнення коштів, оскільки вона по телефону повідомила позивача про дорожньо-транспортну пригоду в день її вчинення та надала всі необхідні дані. Після чого, працівник позивача їй пояснив, що необхідності письмового повідомлення немає оскільки жодна виплата проводитись не буде так як у потерпілої особи наявний страховий поліс «КАСКО» іншої страхової компанії.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд в задоволенні позовних вимог відмовляє в повному обсязі виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 03.06.2009 року о 19:00 год. в м. Львові по вул. Тракт Глинянський біля будинку №16, керуючи автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, спричинила дорожньо-транспортну пригоду. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 02.07.2009 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КпАП України.

Як вбачається із полісу №ВВ/84,3704 (а.с.6), цивільно-правова відповідальність відповідача на час вчинення правопорушення була застрахована ВАТ НАСК «Оранта».

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В судовому засіданні також встановлено, що цивільно правова відповідальність потерпілого у вказаній вище дорожньо-транспортній пригоді буда застрахована страховою компанією ПАТ «ПРОСТО-страхування» та рішенням господарського суду м. Києва було стягнуто з позивача на користь ПАТ «ПРОСТО-страхування» суму страхового відшкодування.

У відповідності до положень ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.3-4 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень п.33.1.2. ст.33 вказаного закону ( у редакції, що діяла на день ДТП) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. ґ ст.38.1. вказаного закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із показів відповідача, яка в судовому засіданні була допитана в якості свідка, вбачається, що остання повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди по телефону, надавши всю необхідну інформацію про обставини та учасників ДТП. Вказані доводи позивачем не спростовані.

Суд приходить до висновку, що доводи позивача про обов'язок письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду є необгрунтованими, оскільки в чинній на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди редакції закону такі вимоги відсутні, а позивач безпідставно посилається на положення вказаної норма в редакції закону 17.02.2011 р. N 3045-VI, якою було змінено порядок повідомлення страховика та встановлено обов'язок здійснювати повідомлення у письмовій формі.

Таким чином, вимога позивача про стягнення відшкодування завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригодишкоди з відповідача в порядку регресу є безпідставною, оскільки цивільно-правова відповідальність останньої була застрахована ВАТ НАСК «Оранта», вона здійснила повідомлення позивача про дорожньо-транспортну пригоду.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 61, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 979, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 9, 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ВАТ Національна Акціонерна Страхова Компанія «Оранта» до ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 4313,37 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Жовнір Г. Б.