Справа № 361/9592/14 Головуючий у І інстанції Шинкарь А. О.
Провадження № 22-ц/780/1414/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук
Категорія 52 19.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод порошкової металургії» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод порошкової металургії» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом і просила зобов»язати ДП «Завод порошкової металургії» змінити формулювання причини її звільнення з роботи з п.2 ст.41 КЗПП України ( звільнення у зв»язку із втратою довіри) на ч.1 ст.38 КЗПП України ( звільнення за власним бажанням), обчислити та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2014 року по день фактичного винесення рішення суду та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 25.05.2001 року по 13 січня 2014 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, займаючи в останній час з 3.02.2014 року посаду провідного інженера бюро зовнішньоекономічних зв»язків відділу маркетингу та продажу.

13.11.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, проте відповідач звільнив її з роботи не відповідно до поданої нею заяви, а у зв»язку із втратою довіри. Вважає звільнення за п.2 ст.41 КЗПП України (у зв»язку із втратою довіри) таким, що не відповідає обставинам справи і вимогам закону. При цьому вказувала на те, що відповідач жодного акту, який-би свідчив про порушення позивачем умов трудового договору не складав. Не було також встановлено і інших фактів вчинення будь-якого розкрадання, хабарництва чи інших корисливих правопорушень.

В обґрунтування заподіяння моральної шкоди посилалась на те, що неправильне формулювання причини звільнення стало перешкодою для працевлаштування позивача на іншу роботу та погіршення стану її здоров»я.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов»язано Державне підприємство «Завод порошкової металургії» змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 із «Звільнена згідно п.2 ст.41 КЗПП України, в зв»язку з втратою довіри» на «Звільнена на підставі ч.1 ст.38 КЗПП України за власним бажанням».

Стягнуто з Державного підприємства «Завод порошкової металургії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5042грн.18коп. та моральну шкоду в сумі 500 гривень.

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Завод порошкової металургії» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, неврахування судом доказів, наданих відповідачем.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з посадової інструкції провідного інженера бюро зовнішньоекономічних зв»язків відділу маркетингу та продажу, яким працювала ОСОБА_1, не вбачається, що до її обов»язків входило безпосереднє обслуговування грошових та товарних цінностей, а тому позивача незаконно звільнено за п.2 ст.41 КЗПП України. Крім цього ОСОБА_1 13.11.2014 року до видання наказу про звільнення подала заяву відповідачу про звільнення за власним бажанням.

Суд також вважав доведеним, що неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало позивачу працевлаштуватись, що підтверджується копіями листів ТОВ «КТ-Сервіс» від 25.12.2014 року, ТОВ «БПК Бровари» від 23.12.2014 року, ПП «Міда» від 05.01.2015 року.

Також судом вказано, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяну моральну шкоду, якої вона зазнала у зв»язку із неправильним формулюванням причини звільнення, що перешкоджало їй працевлаштуватись та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно із п.3 ст.235 КЗПП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз»яснень, наданих в п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Згідно із п.2 ч.1 ст.41 КЗПП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках:

2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу;

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 3 лютого 2014 року займала посаду провідного інженера бюро зовнішньоекономічних зв»язків відділу маркетингу та продажу Державного підприємства «Завод порошкової металургії».

13 листопада 2014 року ОСОБА_1 подала заяву адміністрації відповідача з проханням звільнити її за власним бажанням з 13.11.2014 року. (а.с.22).

В цей-же день 13 листопада 2014 року відповідачем видано наказ№142-к згідно якого ОСОБА_1 звільнено з 13.11.2014 року згідно п.2 ст.41 КЗПП України в зв»язку з втратою довіри. (а.с.21).

Підставами звільнення в наказі вказано: доповідна записка начальника відділу ОСОБА_2; пояснювальна записка ОСОБА_1; заява ОСОБА_1 на звільнення за власним бажанням.

З копій доповідної записки начальника відділу ОСОБА_2 та пояснювальної записки ОСОБА_1 вбачається, що 6.11.2014 року ОСОБА_1 в акті загрузки від 6.11.2014 року (а.с.38) поставила підпис від імені завідуючої складом ОСОБА_3, яка знаходилась в цей день у відпустці. (а.с.45-46).

З посадової інструкції провідного інженера бюро зовнішньоекономічних зв»язків відділу маркетингу та продажу, затвердженої 10.02.2014 року, не вбачається, що до його обов»язків входить безпосереднє обслуговування грошових та товарних цінностей. (а.с. 11-12).

Такий висновок суду є правильним і грунтується на матеріалах справи.

До службових обов»язків ОСОБА_1 не входило безпосереднє обслуговування грошових та товарних цінностей, а тому відповідач, отримавши від ОСОБА_1 заяву на звільнення за власним бажанням, невідповідно до чинного законодавства звільнив позивача за п.2 ст.41 КЗПП України в зв»язку з втратою довіри.

Неправильне формулювання причини звільнення ОСОБА_1 перешкоджало її подальшому працевлаштуванню, що підтверджується листом ТОВ «КТ-Сервіс» від 25.12.2014 року, листом ТОВ «БПК-Бровари» від 23.12.2014 року та листом ПП «Міда» від 5.01.2015 року. (а.с.60-62).

З врахуванням вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано зобов»язав відповідача змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з п.2 ст.41 КЗПП України на ч.1 ст.38 КЗПП України та стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5042,18 грн.

Відповідає вимогам закону - ст..237-1 КЗПП України і обставинам справи висновок суду в частині стягнення моральної шкоди в сумі 500грн.

Визначений судом розмір моральної шкоди відповідає обсягу, глибині та тривалості душевних страждань позивача, викликаних неправильним формулюванням її звільнення, проведених відповідачем.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд не прийняв до уваги заперечення відповідача про те, що ОСОБА_1 вчинила дисциплінарний проступок і вказані дії дали підстави відповідачу звільнити позивача за втрату довіри підлягають відхиленню, так як при ухваленні рішення суд вірно встановив обставини справи і визначені відповідно до них правовідносини.

Визначаючи відповідність вимогам закону дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1, суд обґрунтовано взяв до уваги заяву позивача про звільнення її за власним бажанням, відсутність у посадовій інструкції провідного інженера бюро зовнішньоекономічних зв»язків відділу маркетингу та продажу обов»язків щодо безпосереднього обслуговування грошових та товарних цінностей.

Посилання апелянта на вчинення позивачем дисциплінарного проступку давали підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення з дотриманням вимог ст..ст.147, 149 КЗПП.

Інші доводи апелянта на неправильність рішення суду в частині стягнення середнього заробітку з посиланням на те, що позивач з 13 по 19.11.2014 року знаходилась на лікарняному також підлягають відхиленню, оскільки відповідно до п.3 ст.235 КЗПП України стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов»язується із видачею відповідачем 13.11.2014 року наказу про звільнення ОСОБА_1 формулювання якого визнано судом неправильним і таким, що не відповідає чинному законодавству і це перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, неврахування судом доказів, наданих відповідачем колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не впливають на законність і обґрунтованість рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод порошкової металургії» - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: