№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1715/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.ВА.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до відповідач ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на це майно. Свої вимоги мотивувала тим, що на сьогодні вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданим 19 вересня 2012 року та рішенням суду від 16 травня 2013 року, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 6 листопада 2003 року видане ОСОБА_9, який шляхом обману прийняв спадщину Набувши право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1», ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу продав його іншій особі, знаючи, що його дії є незаконні, але ввівши в оману набувача права власності, яким є покупець ОСОБА_10 стосовно прав інших осіб на вказане майно. Враховуючи, що на сьогодні вона на підставі ст.1268 ЦК України фактично є власником спірного майна, вона на підставі ст.388 ЦК України має право витребувати його у останнього покупця. Крім того, просила визнати за нею право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» в м.Києві, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул..Раскової Марини, 52.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2014 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_11 та визнано за нею право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» в м.Києві, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул..Раскової Марини, 52 та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 та передано ОСОБА_7 гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник відповідача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального і матеріального права.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник позивача -ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_7 є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_12 і в іншій спосіб, ніж визнання за нею права власності в порядку спадкування на гаражний бокс, захистити свої права немає можливості. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що визнання недійсним в судовому порядку договору купівлі-продажу від 26 листопада 2003 року , укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, тягне за собою недійсність всіх договорів, які укладені в подальшому щодо відчуження гаражного боксу. Оскільки позивач не є стороною оспорюваного договору ,вона має право захистити своє право шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_13 За життя 1 жовтня 1985 року склав заповіт, за яким все своє майно заповідав своїй дружині ОСОБА_12

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2012 року встановлено, що ОСОБА_12, будучи спадкоємцем за заповітом ОСОБА_13, прийняла всю спадщину після смерті свого чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_12, після смерті якої відкрилася спадщина.

13 квітня 1991 року ОСОБА_7 звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_12, в якій вказала перелік спадкового майна, в тому числі і кооперативний гараж. Свідоцтва про право на спадщину на гаражний бокс ОСОБА_7 не отримала і лише у серпні 2013 року звернулася до нотаріальної контори за видачею свідоцтва.

17 липня 2003 року до Першої Київської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_13, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. В заяві зазначив спадковим майном гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» та легковий автомобіль марки М-403,1964 року випуску, д.н.з. зо-71 КИВ.

На підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 29 липня 2003 року № 1298-С/ГК ГУЖЗ Київської міської державної адміністрації 1 серпня 2003 року видано свідоцтво серії САА № 690046 про право власності ОСОБА_13, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русановський-1» площею 17,20 кв.м., який розташований в м.Києві по вул..М.Раскової, 52 ( т.2 а.с.12). Таке свідоцтво видано ОСОБА_9 на запит Першої Київської державної нотаріальної контори.

6 листопада 2003 року ОСОБА_9 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Русанівський-1», що знаходиться в м.Києві по вул..Раскової Марини, № 52, що належав померлому ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про право власності серія САА № 690046, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 1 серпня 2003 року, зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 6 серпня 2003 року під № 34295 ( т.2 ас.14).

ОСОБА_9 26 листопада 2003 року гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» в м.Києві, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул..Раскової Марини, 52 продав ОСОБА_10, що підтверджується договором купівлі-продажу гаражного боксу.

5 березня 2008 року ОСОБА_15 подарував гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» ОСОБА_16, що підтверджується договором дарування, а ОСОБА_16 17 листопада 2011 року продав гаражний бокс НОМЕР_1 ОСОБА_8

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 травня 2013 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 6 листопада 2013 року, видане ОСОБА_9, посвідчене державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_17, зареєстроване в реєстрі за № 7-996.

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11 квітня 2014 року визнаний недійсним договір купівлі-продажу гаражного боксу НОМЕР_1, що знаходиться в ГБК «Русанівський-1», укладений 26 листопада 2003 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_15 Цим же рішенням відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 в порядку спадкування та встановлено, що ОСОБА_7 з моменту відкриття спадщини не користувалась гаражним боксом НОМЕР_1.

Відповідно до ст..392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом на гаражний бокс НОМЕР_1 (нерухоме майно) не отримувала, право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 у встановленому законом порядку не набула.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_7 права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 з підстав, передбачених ст..392 ЦК України, є помилковим.

У главі 29 Цивільного кодексу України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст..ст.387,388 ЦК надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Частина 1 статті 388 ЦК передбачає, у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, право на витребування майна у добросовісного набувача має саме власник ( чи особа, яка має речове право на майно) і в тому випадку, коли майно перебувало безпосередньо у його володінні або в особи, якій він передав майно у володіння, та вибуло з такого їхнього володіння не з їхньої волі.

Судом встановлено, що гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русангівський-1» був проданий ОСОБА_9 ОСОБА_15. Відповідач у справі ОСОБА_6 придбала цей гараж на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_16

Отже, ОСОБА_6 є добросовісним набувачем гаражного боксу і у неї може бути витребувано майно лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав це майно, поза їх волею.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11 квітня 2014 року встановлено, що гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Русанівський-1» з моменту відкриття спадщини у володінні ОСОБА_7 не перебував.

За встановлених обставин відсутні підстави вважати, що гаражний бокс перебував у безпосередньому володінні ОСОБА_7 і вибув з її володіння поза її волею.

За таких обставин вважати обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення вимог про визнання за ОСОБА_7 права власності на гаражний бокс та витребування нерухомого майна від добросовісного набувача , немає підстав.

А тому рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2014 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 218, , 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_18 до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: