Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/179/15-ц
Номер провадження 2/540/84/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кольвашенко А.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Михайлівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 20 березня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

у лютому 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у 1978 році вона звернулася до голови колгоспу імені ОСОБА_4 Михайлівської сільської ради Машівського району з проханням виділити їй, як матері 6 дітей, землю та господарську будівлю. Після цього, зборами колгоспу їй як багатодітній сімї виділено колгоспну господарську будівлю та землю площею 0,3198 га, на якій розташована будівля, через дорогу від належного їм будинку по вулиці Жовтневій, 46. На протязі 36 років вони добросовісно, безперервно володіли та користувалися ділянкою та будівлею, побудували біля сараю колодязь. На вказане майно ніхто із колишніх членів колгоспу імені ОСОБА_4 не заявляв жодних претензій і вони заяви про відмову не писали. Оскільки документи, які б підтверджували її право на господарську будівлю та земельну ділянку були втрачені правонаступником колгоспу імені ОСОБА_4 - ТОВ Агрофірма Батьківщина, яке у свою чергу припинило діяльність на підставі рішення суду від 27.04.2006. 19.04.2014 вона звернулася до Михайлівської сільської ради із заявою про визнання за нею такого права, однак рішенням 41 сесії шостого скликання від 15.05.2014 їй було відмовлено, так як дане приміщення на балансі сільської ради не знаходиться та рекомендовано звернутися для оформлення в БТІ Інвентаризатор, земельну ділянку оформити в оренду. Також зазначає, що рішенням 43 сесії 6 скликання Михайлівської сільської ради від 18.08.2014 їй було відмовлено в передачі безоплатно в приватну власність земельної ділянки в звязку з тим, що дана земельна ділянка відноситься до земель колективної власності та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Оскільки вона на законних підставах більше 10 років відкрито та безперервно володіє та користується господарською будівлею та земельною ділянкою, веде сільське господарство, не має у власності приватизованої землі, має статус Мати-героїня, Діти війни, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на виробничий будинок (сарай), 1956 року побудови, колодязь питний №1, по вул. Жовтневій, 35 в с. Михайлівка Машівського району та на земельну ділянку загальною площею 0,3198 га., на якій вони розташовані.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягає на їх задоволенні, зазначила, що документи її матірю про надання колгоспом будинку та землі були втрачені, натомість у 1990 році з сімї була відрахована певна сума за сарай.

Представник відповідача заперечує проти позову та зазначила, що у 1990 році земля була передана з колгоспу у сільську раду, натомість на сьогоднішній день згідно технічної документації вказані господарські будівлі рахуються за КСП Славутич. Крім цього, на території цього господарського двору у 1990 році обліковується 0, 08 га за ОСОБА_5, чоловіком позивачки, але на сьогоднішній день вказана земля рахується як землі колективної власності і призначена для товарного сільськогосподарського виробництва, а тому не може передаватися у власність, в т.ч. за набувальною давністю, оскільки цей строк розпочнеться лише з 2017 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що рішенням сорок третьої сесії шостого скликання Михайлівської сільської ради Машівського району від 18.08.2014 (а.с.14), ОСОБА_3 було відмовлено в передачі безоплатно в приватну власність земельної ділянки площею 0,08 га в звязку з тим, що дана земельна ділянка відноситься до земель колективної власності громадян, зазначених у списку - додатку до державного акту на право колективної власності, хоча і перебувала у користуванні чоловіка позивачки ОСОБА_5 згідно протоколу № 13 від 10.12.1991. Разом з тим, рішенням від цього ж числа надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,34 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Михайлівка Машівського району.

Згідно листа виконкому Михайлівської сільської ради від 10.09.2014 № 02-33/399 сільська рада видала вказані рішення на підставі того, що земельна ділянка була закріплена за домогосподарством, в якому була зареєстрована ОСОБА_3, з червня 1977 року (а.с.16).

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що ділянка площею 0, 34 га була надана не за набувальною давністю, а тому що нею користувався чоловік померлої.

Згідно виписки з по господарської книги № 5 Михайлівської сільської ради ОСОБА_3 станом на 01.01.2015 має в користуванні 0,6800 га землі, з якої 0,5900 га сільськогосподарські угіддя (а.с.93).

Відповідно до ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку, що конструкція ст. 119 ЗК значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч.1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або користування (статті 118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

З наданих відповідачем доказів убачається, що 22.04.2014 позивач звернулася з заявою в якій вказує про право користуватися земельною ділянкою за набувальною давністю, але рішенням відповідача від 15.05.2014 їй було відмовлено у її задоволенні, оскільки земельна ділянка відноситься до земель запасу КСП Славутич, а господарська будівля на балансі не знаходиться (а.с. 113-115).

Після прийняття вказаного рішення, позивач зверталася до сільської ради ще з рядом заяв про надання їй земельної ділянки, але не за підстав набуття її за набувальною давністю (а.с. 14, 116-117, 125-127).

Згідно плану зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність КСП Славутич та довідки виконкомі Михайлівської сільської ради № 02-33/119 від 12.03.2015 вказана земельна ділянка визначена під № 29 та рахується як господарський двір (а.с. 105, 110).

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що підставою відмови у наданні земельної ділянки також була відсутність у заяві площі земельної ділянки, що є обовязковою умовою, а також те, що цільовим призначенням землі є товарне сільськогосподарське виробництво і її зміна не допускається. Після прийняття рішення про відмову, 04.08.2014 було складено акт (а.с.94), за яким встановлено, що площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3, складає 0,24 га, а не у більшому розмірі. Представник позивача проти вказаного розміру в засіданні заперечила.

Відповідно до п. б п.15 перехідних Положень ЗК України, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Виходячи з викладеного та положень вищевказаних норм права, які передбачають, що передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється органом державної влади, або органом місцевого самоврядування на підставі поданого громадянином клопотання, а не на підставі рішення суду, а також цільове призначення вказаної ділянки на сьогоднішній день - товарне сільськогосподарське виробництво, зміна якої згідно закону не допускається, а відтак вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими.

В той час суд зазначає, що вказані вимоги закону підлягають застосуванню з 01 січня 2017 року, з огляду на набрання ЗК України чинності з 01.01.2002.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю слід відмовити за безпідставністю.

Щодо доводів позивача про визнання за нею права власності на господарські будівлі на вказаній земельній ділянці за набувальною давністю, суд зазначає наступне.

Як убачається з рішення сорок першої сесії шостого скликання Михайлівської сільської ради Машівського району від 15.05.2014 було розглянуто заяву позивачки ОСОБА_3 про визнання за нею права користування господарською будівлею та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства на території господарського двору в с. Михайлівка по вулиці Жовтневій та відмовлено в звязку з тим, що вказане приміщення на балансі сільської ради не знаходиться, рекомендовано ОСОБА_3 звернутися для оформлення права власності в БТІ Інвентаризатор, земельну ділянку оформити в оренду (а.с.8-12).

Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 19.08.2014 № 51 присвоєно адресу будівлі, що знаходиться в с. Михайлівка по вулиці Жовтневій - № 35 (а.с.13).

Відповідно до довідки ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації Інвентаризатор від 24.09.2014 № 8214 реєстрація права власності по вулиці Жовтнева, 35 в с. Михайлівка Машівського району не проводилась (а.с.17).

За адресою с. Михайлівка, вул. Жовтнева, 35, знаходиться (сарай), літ. А-1, 1956 року побудови площею 53,9 кв.м., колодязь питний №1, площею 8 кв.м., що стверджується копією технічного паспорту на виробничий будинок за указаною адресою станом на 16.09.2014 (а.с.18-23).

10.09.2014 виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради видано довідку за № 02-54/447 (а.с.85), за якою будівля по вулиці Жовтневій №35 в с. Михайлівка розміщена на території господарського двору на земельній ділянці площею 55 кв.м., яка відноситься до земель колективної власності громадян, включених в список додаток до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000057 від 18.12.1995.

З архівної довідки від 15.01.2015 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців убачається, що правонаступник колгоспу ім. Карла Маркса - ТОВ Агрофірма Батьківщина припинила свою діяльність на підставі рішення суду від 27.04.2006 (а.с.89-92).

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено у вказаній вище нормі (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

В той час як пояснила представник позивача цією будівлею її сімя користувалася з 1978 року, оскільки вона була надана їм з дозволу керівника колгоспу, і з батьків десь у 1990 році колгоспом були здійснені за них відрахування, але документи не збереглися.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що за позивачем вказані будівлі не рахуються, в той час як за певними громадянами вони закріплені і ті мають накладні про сплату за них коштів (а.с. 118-119).

Виходячи із змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести саме позивач (ч.1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність.

За зазначеною нормою, вказане володіння згідно норм ЦК України може розпочатися з 01.01.2001 року.

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави вважати, що вказане майно було чужим для позивачки, навпаки зазначені представником позивача обставини свідчать, що свого часу вони були їй надані у користування, після чого вона сплатила за них кошти, в той час не скористалася правом належним чином оформити документи на її користування.

Крім того, як установлено в судовому засіданні земельна ділянка на якій знаходиться вказана будівля має цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а відтак з цих підстав на ній не можуть бути розміщені будівлі, а тому відсутні підстави вважати, що з 01.01.2001 року позивач добросовісно заволоділа чужою будівлею.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід також відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, ст. 119 ЗК України, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_3 до Михайлівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 23 березня 2015 року

Суддя: