Справа № 462/126/15-ц
УХВАЛА

16 січня 2015 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту і договору іпотеки недійсними,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними з моменту укладення договору про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року і договору іпотеки від 05.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського МНО ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №3345.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач керувалась нормами ч.5 ст.110 ЦПК України, яка передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, визначивши підсудність за місцем свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Залізничний район).

Однак, як вбачається з представлених матеріалів, в позовній заяві ОСОБА_1 ставить питання не лише про визнання недійсним кредитного договору, але і щодо визнання недійсним договору іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартири по вул.Т.Окуневського, 1/129 у м.Львові (Шевченківський район) і по вул.Шевченка, 320/42 у м.Львові (Шевченківський район).

Відповідно до ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як вбачається із розяснень, даних в п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК), зокрема, про визнання правочину з нерухомістю недійсним.

Тому, в разі звуження визначеного ч.1 ст.114 ЦПК України критерію віднесення позовів до виключної підсудності шляхом обмеження його визначення лише предметом (об'єктом) позову втрачається сама можливість чіткого застосування зазначеної частини цієї статті ЦПК України та виникають умови для порушення встановлених законом правил виключної підсудності за позовами що виникають з приводу нерухомого майна.

При цьому, як визначає п.41 вказаної Постанови, у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Таким чином, в даному випадку при визначенні підсудності слід керуватися нормами ст.114 ЦПК України.

Згідно вимог ст.115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що виноситься ухвала.

У відповідності до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Виходячи з наведеного, вважаю, що дана справа не підсудна Залізничному районному суду м.Львова та підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду.

Керуючись ст.ст. 114, 115, 121 ч.3 п.4 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними повернути позивачу для подання до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня винесення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.