АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3860/15 Справа № 205/8036/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К. О. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Баранніка О.П.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.203-206).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2014 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 22.02.2006 року в розмірі 26212,02 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8298,43 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 16189,21 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1224,38 грн.

Також суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати в розмірі 262,12 грн. (а.с.178-179).

Як на підстави апеляційній скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.189-190).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 22.02.2006 року позивач відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок та видав платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 3300,00 грн. (а.с.14-21). Згідно умов договору позичальник зобов'язався сплачувати банку відсотки за користування кредитом в розмірі 36,00 відсотків на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобов'язання по договору виконав належним чином.

У своючергу ОСОБА_2порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 31.08.2013 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 26212,02 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8298,43 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 16189,21 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1224,38 грн. (а.с.6-12).

Разом з тим, ОСОБА_2 заперечував проти укладення договору про надання кредиту та вказував, що спірний договір був підписаний іншою особою.

Ухвалою суду від 02.12.2013 року по справі була призначена судово-почеркознавча експертиза для визначення чи виконаний підпис «ОСОБА_2» під заявою від 22.02.2006 року ОСОБА_2 чи іншою особою; чи виконаний напис «Копия верна: ОСОБА_2» на аркушах копії паспорта та ідентифікаційного номера ОСОБА_2, які оформлювалися під час оформлення кредиту, ОСОБА_2 чи іншою особою; чи виконані написи «ОСОБА_2» під заявою від 22.02.2006 року та написи «Копия верна: ОСОБА_2» на аркушах копії паспорта та ідентифікаційного номера ОСОБА_2 стоячи, сидячи, напівсидячи, лівою рукою чи правою рукою і чи маються в цих написах ознаки навмисної зміни почерку.

Згідно висновку експерта від 29.05.2014 року №1136-14, підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Подпись» анкети - заяви від 22.02.2006 року - ймовірно виконані ОСОБА_2; рукописні записи «Копия верна», які розміщені на електрофотокопіях паспорту та ідентифікаційного номеру ОСОБА_2, виконані самим ОСОБА_2; підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Подпись» анкети - заяви від 22.02.2006 року та рукописні записи «Копия верна: ОСОБА_2» на електрофотокопіях паспорту та ідентифікаційного номеру ОСОБА_2 виконані правою рукою в положенні сидячи, без навмисної зміни ознак власного почерку (автопідлог) (а.с.146-157).

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: 526,615,625,1054 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки позичальник не виконав умови кредитного договору у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 жодним чином не спростовує факт наявності заборгованості за кредитом, її суму, не надає суду будь-яких доказів, які б підтверджували факт повного чи часткового виконання ним своїх зобов'язань по договору.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Приведений позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору відповідає саме наявним фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав вважати його неналежним не вбачається, жодних спростувань його правомірності не приведено.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 8298 грн. 43 коп., згідно договору від 22.02.2006 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 3300 грн., не можуть бути прийняти до уваги, оскільки 28.07.2007 року кредитний ліміт було збільшено до 4000 грн. (а.с.50), 26.09.2008 року кредитний ліміт було збільшено до 9000 грн. (а.с.59), 30.10.2008 року кредитний ліміт було зменшено до 8400 грн. (а.с.60).

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: