Ухвала

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Попович О.В.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» про стягнення майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 3 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона, як пасажир, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини ОСОБА_4

Вказала, що після ДТП вона лікувалась та витратила кошти у розмірі 25 033,95 грн на своє лікування, тому просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь вказану суму матеріальної шкоди та 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від13 травня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 23 236,95 грн матеріальної шкоди та 3 500 грн моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 3 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керуючись ст. ст. 1167, 1188 ЦК України, виходив з того, що під час ДТП з вини ОСОБА_4 були завдані тілесні ушкодження ОСОБА_3, на лікування яких останньою були витрачені кошти та їй завдано моральну шкоду, а оскільки ОСОБА_4 не повідомив страхову компанію, тому спричинена шкода підлягала стягненню саме з останнього.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, посилався на передчасність пред'явлення ОСОБА_3 вимог до страхової компанії в судовому порядку, оскільки остання до страхової компанії не зверталась та не надала необхідних для цього документів.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що 26 травня 2013 року по вул. Західно-Окружній в м. Хмельницькому, з вини власника автомобіля «Деу» - ОСОБА_4 відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено автомобіль «БМВ 530», власником якого є ОСОБА_5

Пасажир автомобіля «BMW 530» ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості і потрапила до лікарні.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Деу» -

ОСОБА_4 застрахована в ПрАТ «Просто-страхування» згідно із договором від 27 грудня 2012 року АЕ № 1645465 строком дії до 27 грудня 2013 року

та за умов, що страхова компанія несе відповідальність за заподіяну

майнову та моральну шкоду за участю забезпеченого автомобіля перед третіми особами, за шкоду заподіяну життю та здоров'ю в розмірі

100 тис. грн, за шкоду заподіяну майну третіх осіб в розмірі 50 тис. грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «БМВ 530» - ОСОБА_5 застрахована в НАСК «Оранта» на підставі договору страхування від 21 квітня 2013 року АС № 2466605, строком дії до 21 квітня 2014 року та за умов, що страхова компанія несе відповідальність за заподіяну майнову та моральну шкоду за участю забезпеченого автомобіля перед третіми особами, в тому числі за шкоду заподіяну життю та здоров'ю в розмірі 100 тис. грн, за майнову шкоду в розмірі 50 тис. грн.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1194 ЦПК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно із ст. 33.1 Закону, учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку з'ясовується судом першої інстанції.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У пункті 11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року

№ 4, надані роз'яснення, відповідно до яких за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Також, у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Так, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_3 не зверталась до страхової компанії з заявами про відшкодування шкоди та водночас встановив, що в матеріалах справи існують наявні письмові заяви власників обох транспортних засобів із зазначенням потерпілих осіб, в тому числі і ОСОБА_3, акти, розпорядження про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_5, копії полісів, протоколів, копії постанов про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності та інші письмові докази.

Враховуючи вищевказані норми закону, апеляційний суд не надав належної оцінки усім зібраним у справі доказам, зокрема, не з'ясував чи

мав можливість позивач реалізувати своє право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок страхової компанії відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_4 та ПрАТ «Просто-страхування», або, як потерпілий, мав звернутись з вимогою про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, натомість помилково вказав, що позивачу слід звертатись з вимогами про відшкодування шкоди до потерпілого під час ДТП - ОСОБА_5, який також застрахований у страховій компанії, що в свою чергу взагалі позбавляє ОСОБА_3 права на отримання належного відшкодування.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 3 листопада

2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.М. Коротун І.К. Парінова О.В. Попович С.П. Штелик