Справа № 594/265/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А.

при секретарі: Окулянко У.Г.

з участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Крочак О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Борщівської міської ради, третя особа Борщівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Лисівці Заліщицького району помер ОСОБА_4, з яким вона перебувала у шлюбі, який було розірвано 27 грудня 1977 року, та під час якого, на виділеній ОСОБА_4 земельній ділянці в АДРЕСА_1, побудували житловий будинок.

31 травня 1978 року рішенням Борщівського районного суду даний житловий будинок було між ними поділено, та позивачу виділено 37/69 частини будинковолодіння, а ОСОБА_4 32/69 частини.

Після поділу будинку, протягом 38 років, ОСОБА_4 в такому не проживав, та виділеною частиною не користувався. За усною домовленістю між ними, та з дозволу останнього, фактично користувалась будинком в цілому, в тому числі частиною, яка була виділена ОСОБА_4 За власні кошти, підтримувала будинок в належному стані - провела воду, газ, укріпила фундамент.

При цьому, неодноразово зверталася до ОСОБА_4 з приводу відшкодування грошових витрат, понесених нею в зв»язку з утриманням будинку в цілому, вжиття ним заходів для забезпечення належного утримання будинку. Проте, ОСОБА_4 відмовлявся надавати кошти, вчиняти будь-які дії пов»язані з проведенням ремонтних та інших робіт, посилаючись на те, що в будинку не проживає і таким не користується.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 11 лютого 2015 року отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого встановила, що відомості про ОСОБА_4 як власника 32/69 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 відсутні. А отже, дійшла висновку, що останній за життя, на підставі рішення суду, не оформив своє право власності на 32/69 частини будинковолодіння, тому такі його власністю не є та не підлягають спадкуванню.

А тому, просила суд визнати за нею право власності на 32/69 частин будинковолодіння ОСОБА_4, що в АДРЕСА_1 та надати можливість реєстрації права власності на будинковолодіння та земельну ділянку. Крім того, заборонити Борщівській державній нотаріальній конторі на час розгляду справи, вчиняти будь-які дії з 32/69 частинами будинковолодіння ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому, додатково пояснила, що ОСОБА_4 помер в с. Лисівці Заліщицького району Тернопільської області, де проживав з іншою сім»єю. Їх спільні діти на даний час проживають в Російській Федерації, а тому, після його смерті, за доручення останніх, займались питанням оформлення їх спадкових прав після смерті батька. Для чого звернулася з відповідною заявою до нотаріуса за місцем смерті ОСОБА_4 Проте, довідалася, що при оформленні спадщини її дітям, як громадянам іншої держави, необхідно сплатити 15 % вартості спадкового майна, на що коштів у неї та її дітей не має. Згодом довідалась про те, що є норма права, яка передбачає набуття права власності за набувальною давністю. А тому, вирішила цим скористатись, в зв»язку з чим подала позов до суду.

Також пояснила, що своє право зареєструвала у визначеному законом порядку. Проте, згідно реєстру її частку визначено як 1/1 спірного будинковолодіння, як окрему квартиру, а не як зазначено в рішенні суду 37/69 частин. На даний час має прізвище ОСОБА_2, так як після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 їй було присвоєно дошлюбне прізвище ОСОБА_2, а згодом одружилися вдруге та змінила прізвище на ОСОБА_2.

Представник відповідача - Борщівської міської ради Крочак О.Л. в судовому засіданні щодо вирішення позову поклався на розсуд суду. При цьому, пояснив, що позивач, неодноразово подавала заяви до міської ради з приводу оформлення права власності на належну ОСОБА_4 частку будинковолодіння по АДРЕСА_1, та земельну ділянку, на якій воно розташоване. Такі її заяви залишалися без задоволення, оскільки були подані до некомпетентного органу. Будь-яких претензій відповідач, щодо належної ОСОБА_4 частки у будинковолодіння не має, а тому, вважає, що позов до Борщівської міської ради заявлено безпідставно, оскільки в останнього є спадкоємці. Крім того, позивач користувалася належною ОСОБА_4 часткою за його відома та згоди.

Представник третьої особи Борщівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

За таких обставин, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Лисівці Заліщицького району Тернопільської області помер ОСОБА_4, що стверджено копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, повторно виданого 07 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області.

Поряд з тим, встановлено, що у 1966 році ОСОБА_4 було надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності в АДРЕСА_1, що підтверджується Договором про надання у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від одної до п»яти, укладеного між Борщівською міською радою та ОСОБА_4 07 липня 1966 року.

11 січня 1977 року приймальною комісією Борщівської міської ради складено Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію жилого будинку що в АДРЕСА_1, забудовником якого є ОСОБА_4

Рішенням виконкому Борщівської міської ради №9 від 12.01.1977 року вирішено затвердити акт складений приймальною комісією 11 січня 1977 року про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію жилого будинку збудованого ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 і копію даного рішення направити Чортківському інвентарбюро на предмет реєстрації введеного в експлуатацію жилого будинку за ОСОБА_4.

28 лютого 1977 року Чортківським міжміським бюро технічної інвентаризації зроблено висновок про можливість реєстрації житлового будинку в АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці розміром 600 квадратних метрів і належить на праві особистої власності чи забудови ОСОБА_4.

З рішення народного суду Борщівського району від 31 травня 1978 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, слідує, що ОСОБА_2 виділено 37/69 частини будинковолодіння розташованого в АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 виділено 32/69 частини вказаного будинковолодіння.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек та єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, позивачем отримано свідоцтво про право власності серія САС №946060 на майно, виділене їй за вищевказаним рішенням суду.

Згідно акту від 17 лютого 2014 року, складеного депутатом Борщівської міської ради Яремою О.Ю., зі слів ОСОБА_2 та її сусідів, встановлено, що ОСОБА_4 на виконання рішення народного суду Борщівського району, яким його також зобов»язано облаштувати окремий вхід в будинок в АДРЕСА_1 побудував критий ганок, не довівши його до належного завершення робіт, а саме не засклив 2 вікна ганку та двох дверей і одне вікно над дверима, що призвело до того, (зі слів ОСОБА_2.), що через віконні та дверні отвори залазили куниці, ласиці, щурі та інше, які через спільну суміжну стіну робили дири в жиле приміщення ОСОБА_2, що завдавало великої шкоди і вона змушена була за свої кошти купляти скло, краску та склити і красити вікна і двері до ганку ОСОБА_4 Під час обстеження також виявлено, що зогнили тафлі дверей до ганку ОСОБА_4, де може пролазити будь - що, з середини ганку незакінчені роботи, підлога в будинку зогнила, а також в кімнаті зогнили віконні рами, які впали, а тому ОСОБА_2 змушена була закласти друге вікно. Покриття будинку протікає, будинок дістав тріщини. Щоб запобігти руйнації всього будинку, позивач самотужки, за свої кошти робила укріплення під фундамент розміром 4х2 м, глибиною 1,5 м та довжиною 9м х 1 м. Зі слів ОСОБА_2 та сусідів, ОСОБА_4 38 років не появляється в будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При зверненні до суду позивач ОСОБА_2, посилаючись на наведені нею обставини, просила суд визнати за нею право власності на 32/69 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1, які за рішенням суду були виділені ОСОБА_4, на підставі ст. 344 ЦК України, тобто за набувальною давністю, так як майже 38 років відкрито володіє спірним майном, яке за її переконанням є чужим, так як відомості про те, що власником останнього є саме ОСОБА_4 у відповідний реєстр не внесені.

Проте, такі твердження позивача суд не приймає, та не знаходить підставними для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Оскільки позивачем не було стверджено обставин, які б свідчили про те, що вона добросовісно заволоділа саме чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти таким протягом десяти років без відома та згоди законного володільця, суд не знаходить її вимоги такими, що є законними та підлягають задоволенню.

В ході судового розгляду було встановлено, що спірне майно постійно перебувало у володінні власника майна - ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті), яким позивач ОСОБА_2 користувалася з його дозволу та який знав про це і не заперечував їй.

А тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю слід відмовити.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до Борщівської міської ради, третя особа Борщівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на сторони в межах, в яких вони їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Борщівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при його оголошенні - в 10-ти денний строк з дня отримання його копії.

Головуюча: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Борщівського районного суду Губіш О. А.