Номер провадження: 22-ц/785/3242/15
Головуючий у першій інстанції Максимович Г. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „Марфін Банк", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю „Земкомерц" про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області до ПАТ „Марфін Банк", третя особа ТОВ „Земкомерц" з позовом про визнання договору поруки № 06260-00 від 24.05.2011 року укладений між ПАТ „Марфін Банк" та ОСОБА_2 припиненим з 28.09.2012 року, мотивуючи це тим, що 24.05.2011 року між ПАТ "Марфін Банк", який є правонаступником ВАТ "Марфін Банк" та ТОВ "Земкомерц" був укладений кредитний договір №28800/OF та пізніше - додаткові угоди №1,2 від 04 липня 2011року та 18 серпня 2011 року, згідно з якими ПАТ "Марфін Банк" надав ТОВ "Земкомерц" грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 22 000 000 грн., зі сплатою 17,5% річних за користування коштами на строк з 24 травня 2011року по 23 травня 2012 року включно.

24 травня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Марфін Банк" був укладений договір поруки. Підписуючи договір поруки ОСОБА_2 розраховував на належне виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором, однак передбачав, що у випадку неналежного виконання чи невиконання ТОВ „Земкомерц" зобов`язань за кредитним договором, майна яке було передано ТОВ „Земкомерц" в іпотеку банку, буде достатньо для покриття витрат позивача випадку стягнення з нього сум боргу, як з поручителя. Відтак обсяг відповідальності відповідача був співрозмірний вартості майна, яке було передано ТОВ „Земкомерц" в іпотеку банку, і яке додатково мало бути передане в іпотеку банку протягом дії кредитного договору.

На виконання п.4.1. Кредитного договору між ТОВ „Земкомерц" та позивачем 24.05.2011 року був укладений договір іпотеки земельних ділянок.

24.05.2011 року відповідно до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Котик Н.В. - та зареєстрованого в реєстрі за №1367, в іпотеку банку були передані, зокрема, три земельні ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_1, із цільовим призначенням для розміщення торгово-складських приміщень, кадастровий номер :03:001:003, кадастровий номер :03:001:0005, кадастровий номер :03:001:0004.

Однак, рішеннями Господарського суду Львівської області від 07.08.2012 року, від 15.08.2012 року, від 17.08.2012 року, що залишені в силі Львівським апеляційним господарським судом постановами від 27.09.2012 року, від 17.10.2012 року, від 10.10.2012 року та Вищим господарським судом України постановами від 24.12.2012 року, від 12.03.2013 року, було припинено право власності ТОВ „Земкомерц" на вказані вище земельні ділянки, припинено іпотеку цих земельних ділянок.

Крім цього, в іпотеку банку була передана земельна ділянка площею 0,8885 га, що знаходяться на території Річківської сільської ради, Жовківського району, Львівської області, з цільовим призначенням для будівництва об"єктів придорожнього сервісу, кадастровий номер :31:000:0022. Однак 28.12.2012 року між ТОВ „Земкомерц" та ПАТ „Марфін Банк" було укладено кредитний договір про внесення змін №2 до договору іпотеки від 24.05.2011 року, згідно якого за взаємною згодою сторін іпотека банку вказаної земельної ділянки припиняється.

Отже, як зазначає позивач, розмір відповідальності відповідача збільшився, оскільки відповідачу потрібно відповідати за зобов`язання, не забезпечені відповідною заставою, на яку він розраховував як забезпечення своєї відповідальності при укладенні договору поруки. Тобто відповідач погоджувався на підписання договору поруки за зобов`язання ТОВ "Земкомерц" відповідно до умов кредитного договору. Позивач був переконаний у платоспроможності ТОВ "Земкомерц", за яку поручався перед банком та усвідомлював, що кредитний договір укладено на засадах добросовісності та розумності намірів Позичальника, що кредитні зобов`язання належно забезпечені предметом іпотеки, яка по вартості перевищиє суму самого кредиту. Однак умови кредитного договору були змінені із незалежних від позивача причин, без його згоди.

Відповідач ПАТ "Марфін Банк" видаючи грошові кошти у вигляді поновлюваної кредитної лінії та укладаючи на виконання кредитних зобов`язань договір поруки з позивачем, виходив із того, що основним забезпеченням кредитного договору є договір іпотеки. Позивач зазначає, що якби можна було передбачити, що частина іпотечного майна вибуде із забезпечення по цьому кредитному договору, то без відповідного майнового забезпечення кредиту ТОВ "Земкомерц", позивач не брав би на себе зобов'язання за договором поруки. За таких обставин, ОСОБА_2 вважає, що змінено обсяг його відповідальності, як поручителя, оскільки істотно змінився спосіб і форма забезпечення основного зобов'язання за кредитним договором, на що позивач своєї згоди не надавав.

У випадку виконання поручителем ОСОБА_2 зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі, до нього не перейдуть усі права Кредитора, у зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, які мав ПАТ "Марфін Банк" на момент підписання договорів поруки та Кредитного договору та на момент видачі кредиту, на які саме і погоджувався позивач при підписанні договору поруки.

На підставі викладених підстав позивач звернувся до суду.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 січня 2015 року скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що:

24 травня 2011 р. між ПАТ "Марфін Банк", який є правонаступником ВАТ "Марфін Банк" та ТОВ "Земкомерц" був укладений кредитний договір №28800/OF та пізніше - додаткові угоди №1,2 від 04 липня 2011року та 18 серпня 2011 року, згідно з якими ПАТ "Марфін Банк" надав ТОВ "Земкомерц" грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 22 000,000,0 грн., зі сплатою 17,5% річних за користування коштами на строк з 24 травня 2011р. по 23 травня 2012р. включно (а.с.8-12, 13-14. 15-16).

24 травня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Марфін Банк" був укладений договір поруки (а.с.5-6,7).

18 серпня 2011 року ОСОБА_2 уклав додаткову угодою №1 згідно якої поручився перед ПАТ "Марфін Банк" за виконання ТОВ "Земкомерц" зобов'язань за кредитним договором №№28800/OF від 24.05.2011р. зі всіма додатковими угодами до нього в повному обсязі, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів (а.с.5-6,7).

Згідно з п.1.4 договору поруки №06260-СО від 24.05.2011р. (а.с.5): "Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж розмірі що і Боржник, включаючи сплату Кредиту, процентів за користування Кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. За цим Договором Поручитель поручається перед Кредитором за виконання зобов'язань Боржника по всіх наданих Боржником траншах за Кредитом."

Зі змісту рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18.03.2013року вбачається, що ТОВ "Земкомерц" взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту перед ПАТ "Марфін Банк" не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 23 168 813,5 грн., яку було стягнуто з ОСОБА_2, як поручителя відповідно до укладеного договору поруки з ПАТ "Марфін Банк", який є діючим та таким, що підлягає виконанню у повному обсязі. Рішення набрало чинності та ОСОБА_2 не оскаржувалося (а.с.64-66).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки між ОСОБА_2 та ПАТ "МАРФІН БАНК" не передбачає солідарного обов'язку з ТОВ "Земкомерц", суд дійшов висновку, що сама по собі зміна будь-яких домовленостей між ПАТ "МАРФІН БАНК" та ТОВ "Земкомерц", які не призвели до збільшення зобов`язання поручителя або до збільшення обсягу його відповідальності, не є підставою для припинення поруки, оскільки в даному випадку не впливають на обсяг відповідальності за договором поруки між ОСОБА_2 та ПАТ "МАРФІН БАНК".

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи і заснований на законодавстві.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що він обґрунтовує заявлені вимоги про визнання договору поруки припиненим тим, що розмір відповідальності відповідача збільшився внаслідок припинення іпотек по кільком земельним ділянкам, які передавалися в іпотеку Банку для забезпечення виконання по зобов`язанням за кредитним договором. Також позивач зазначає, що без відповідного майнового забезпечення кредиту ТОВ "Земкомерц" не брав би на себе зобов`язання за договором поруки. У зв`язку зі зміною обсягу відповідальності відповідача істотно змінився спосіб і форма забезпечення основного зобов`язання за кредитним договором, на що позивач не надавав згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Із конструкції ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

З наведених позивачем обґрунтувань відстуні підстави вважати, що відповідальність поручителя ОСОБА_2 була збільшена.

Разом з тим наявність або відсутність укладених договорів поруки з іншими поручителями або договорів іпотеки з майновими поручителями не змінюють обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2, а відтак не звільняють його від відповідальності поручителя.

Сутність поруки полягає в тому, що поручитель свідомо та з власним волевиявленням бере на себе зобов`язання відповідати за невиконання або неналежне виконання позичальником обов`язків по кредитному договору.

Наявність договірних зобов`язань між кредитором та іншими поручителями за окремими укладеними договорами поруки не звільняє ОСОБА_2 від обов`язків відповідно до укладеного ним договору поруки.

Задоволення вимог за рахунок майна переданого в іпотеку є правом кредитора і не впливає на обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судова колегія звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів про виконання ОСОБА_2, як поручителем, зобов`язань за кредитним договором, що виключає перехід до нього прав первісного кредитора.

Тому посилання позивача на те, що у випадку виконання ним зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі до нього не перейдуть усі права кредитора в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, на момент підписання договору поруки та Кредитного договору, на що позивач погоджувався, судом обгрунтовано не прийняті до уваги, оскільки при цьому обсяг відповідальності позивача, як поручителя не збільшується. Зменшення вірогідності задоволення вимог ОСОБА_2 у разі поіного виконання ним зобов`язань за кредитним договором, зокрема за рахунок іпотечного майна, яке залишиться на час переходу до нього, як до нового кредитора прав первісного кредитора, не є підставою для припинення договору поруки і не звільняє позивача від виконання обов`язків поручителя.

Як вбачається з п. 1.2 Догвоору іпотеки від 24.05.2011 року, укладеного між ПАТ "Марфін Банк" та ТОВ "Земкомерц" предметом іпотеки є 11 земельних ділянок, належних на праві власності іпотекодавцю ТОВ "Земкомерц". Відповідно п.1.3 Договору іпотеки за згодою сторін Предмет іпотеки може бути заманений частково (якщо він склалається з декількох об`єктів) або в повному обсязі. Заміна Предмету іпотеки оформлюється додатковою угодою/договором про внесення змін до цього Договолру у відповідності до діючого законодавства.

Отже, умовами Договору іпотеки у первісній редакції від 24.05.2011 року, з якими, як стверджує сам позивач, він був ознайомлений, передбачалося право сторін договору за взаємною згодою замінити предмет іпотеки повністю або частково. При цьому Договір іпотеки не містив ніяких застережень щодо отримання згоди ОСОБА_2, як поручителя на заміну предмету іпотеки. Таке право за п.п. 2.2. договору поруки до ОСОБА_2, як до нового кредитора щодо боржника ТОВ "Земкомерц" переходить після виконання ним, як поручителем, зобов`язань Боржника у повному обсязі. При цьому зі змісту п. 2.2. договору поруки перехід прав нового кредитора можливий саме після виконання поручителем зобов`язань боржника, а відтак права превісного кредитра щодо боржника і в тому числі й ті, які забезпечували виконання зобов`язання, пов`язуються моментом переходу (час виконання зобов`язань боржника).

Доказів повного виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, ОСОБА_2 не надані.

В засіданні судвої колегії представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 не заперечувала, що ОСОБА_2 не виконав зобов`язання ТОВ "Земкомерц", які покладені на підприємство кредитним договором з ПАТ "Марфін Банк".

Таким чином судова колегія погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відстуність підстав для задоволення вимог про визнання договору поруки припиненим.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення процесуального права не спростовують висновку суду першої інстанції, не відповідають встановленим у справі обставинам, не засновані на законі, не конкретизують які саме норми порушив районний суд при ухваленні оскаржуваного рішення та фактично зводяться до намагання переоцінити докази, які належним чином оцінені судом першої інстанції.

Тому судова колегія не може наведені в апеляційній скарзі доводи прийняти до уваги.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук