Справа № 591/709/15-ц
Провадження № 2-з/591/7/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 рокум. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Міліціанов Р.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

В провадження суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до філії № 19 Приватного підприємства Нива-В.Ш., Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протоколів публічних торгів та актів державного виконавця недійсними.

Позивачем також подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, 15/100 частини одноповерхового житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Псільська, б. 21, що належить на праві власності ОСОБА_3, а також заборонити його відчуження.

Дослідивши подану заяву, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Однак, позивачем не надано суду належних доказів (правовстановлюючих документів), того що нерухоме майно дійсно перебуває у власності третьої особи відповідачів та не було реалізовано на момент подачі заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів (п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

Позивачем не надано суду жодних доказів того, що побоювання з приводу неможливості виконати рішення суду в майбутньому носять реальний характер, також суду не доведено, що відповідач має намір здійснити відчуження вказаного майна з метою уникнути виконання рішення суду. Зокрема, не надано публікації щодо продажу майна, попереднього договору про його реалізації, звернення до агенства з нерухомості щодо пошуку покупців.

Отже, побоювання позивача з приводу неможливості виконання судового рішення є передчасними.

Крім того, з тексту заяви вбачається, що прилюдні торги відбулися 14.03.2014 року, судові спотри з приводі реалізації майна були предметом судового розгляду.

Тобто, протягом часу, який складає більше десяти місяців з моменту оскарження позивачем процедури реалізації майна з прилюдних торгів, третіми особами не вчинено дій стосовно відчуження некрухомого майна, відтак не доведеними суд вважає ризики вчинення таких дій після отримання відомостей про розгляд даної справи.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову не необґрунтована належними та допустимими доказами та не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми., шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Р. В. Міліціанов