Справа № 307/994/15-ц
Провадження № 6/307/36/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Баник А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції ОСОБА_2 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1.

В поданні зазначив, що на виконанні у відділі ДВС Тячівського районного управління юстиції знаходиться виконавче провадження ЄДРВП №4539365 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1036 від 22.12.2003 року, виданого Рахівським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання однієї неповнолітніх дитини. На виконання вказаного виконавчого документа 16.01.2005 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої направлена сторонам для відому і виконання, однак боржником у вказаний строк рішення суду не виконано. В подальшому, 22.01.2010 року, державним виконавцем було прийнято рішення про винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 23.03.2010 року, з метою встановлення майнового стану боржника, було надіслано запит до реєструючих майно установ, однак згідно отриманих відповідей нерухоме майно за ОСОБА_1 не зареєстровано, на обліку у центрі зайнятості боржник не перебуває. 02.09.2010 року було направлено в адресу боржника виклик, однак той на виклик не з»явився. 09.12.2013 року державним виконавцем було здійснено виїзд по місцю проживання боржника, але майна, на яке можна звернути стягнення, не виявлено. 12.08.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 29.12.2014 року державним виконавцем було здійснено виїзд по місцю проживання боржника, однак останнім було вчинено перешкоду при вчиненні виконавчих дій, про що складено відповідний акт. 27.01.2015 року державним виконавцем були направлені повторні запити для встановлення майнового стану боржника та згідно відповіді від користувача бази даних АІС «Автомобіль» було встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль марки «ВАЗ 21102», держаний номерний знак НОМЕР_1, у звязку з чим 04.02.2015 року виконавцем було винесено постанову про оголошення розшуку вказаного автомобіля. Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.02.2015 року заборгованість боржника по сплаті аліментів становить 39264,75 гривень.

Просить постановити ухвалу про тимчасове обмеження у виїзді за кордон громадянина України ОСОБА_1.

Представник відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції ОСОБА_4 в судовому засіданні подання підтримав та просить його задовольнити.

В порядку ст. 377-1 ч.2 ЦПК України сторони виконавчого провадження в судове засідання не викликалися, а тому суд розглянув подання у їх відсутності.

Дослідивши матеріали подання, поданих державним виконавцем, суд дійшов наступного висновку.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», на який посилається субєкт звернення, підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 11 ч.3 п.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Порядок примусового виконання судових рішень врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

З аналізу вказаних норм слідує, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

Крім того, тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання покладених на нього зобовязань. Обовязок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у відділі ДВС Тячівського районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист по справі №2-1036 від 22.12.2003 року, виданого Рахівським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно.

Постановою державного виконавця від 16.01.2005 року було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобовязань щодо сплати ним аліментів до матеріалів подання державним виконавцем не додані.

У відповідності до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Про те, в матеріалах подання відсутні будь-які докази щодо направлення та отримання боржником ОСОБА_1 постанови державного виконавця від 16.01.2005 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1036, виданого Рахівським районним судом Закарпатської області.

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що всупереч вимог ст. 10 ЦПК України державним виконавцем не надано доказів, які свідчать про ухилення ОСОБА_1 від своїх зобовязань або його намір виїхати за кордон з метою ухилення від виконання зобовязань, а сама по собі вказівка в поданні про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязань за відсутності відповідних доказів не свідчить про таке, оскільки у справі відсутні докази використання державним виконавцем всіх передбачених Законом прав і повноважень для стягнення заборгованості без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим та крайнім заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Головуючий: В.І. Бобрушко