Р І ШЕННЯ

І М Е Н Е М У К РАЇНИ

29 січня 2015 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: Г.В. Андрієнко

при секретарі: А.П.Новіковій

за участю адвоката: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку , визнання права на проживання в житловому будинку ,

В С Т А Н О В И В :

21.11.2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В заяві вказав , що він є сином відповідача ОСОБА_3 На початку 80-х років минулого століття його батько перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_3, побудував на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 новий житловий будинок. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

В кінці 80-х років батьки розлучилися. Батько залишив сім*ю та не став ділити майно. Вважає, що у нього є також право власності на даний житловий будинок , оскільки він замінив вхідні двері , обшив пінопластом житловий будинок, зробив газифікацію житлового будинку.

У жовтні 2014 р. йому стало відомо про те , що відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про його виселення з будинку , мотивуючи тим , що вона є єдиною власницею садиби. Без його згоди із сестрою , мати ОСОБА_3 оформила права часткової спільної власності на житловий будинок , чим позбавила його частки у спадщині. Батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Прохав визнати його право власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 та визнати по можливості за ним право на частку майна згідно чинного законодавства України , а також визнати його право на проживання в даному житловому будинку .

В судовому засіданні позивач позов повністю підтримав та надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Позивач на конкретизував свої позовні вимоги , яку саме частину житлового будинку за ним необхідно визнати на якій правовій підставі.

Відповідачка позов не визнала та пояснила , що шлюб з ОСОБА_4 вона розірвала у 1989 р. та з 1987 р. він проживав до дня смерті за іншою адресою і жодного відношення до домоволодіння по АДРЕСА_1 не мав.

3 особа ОСОБА_5 прохала відмовити в задоволенні позову.

Представник Реєстраційної служби ПМУЮ надав суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, 3 особи , думку адвоката , дослідивши матеріали справи , вважає, що позов не піддягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено , що відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 15.10.1979 р. та посвідченого 1-ою Полтавською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 є власницею 13/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями , що розташовані за адресою АДРЕСА_1

У зв'язку з проведенням добудов , реконструкцією житлового будинку взамін свідоцтва про право власності № 404 , виданого управління житлово-комунального господарства від 17.06.1992 р. , ОСОБА_3 отримала нове свідоцтво про право власності 30.08.2006 р. на 11/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями , що розташований по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 є рідним сином відповідачки ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та проживав за даною адресою. Зараз в даному житловому будинку ніхто не проживає, він доведений позивачем до непридатного для проживання стану.

Посилання позивача на той факт, що в даному будинку він робив ремонтні роботи , тому може набути право власності на частину житлового будинку є безпідставним, оскільки дані посилання не грунтуються на чинному законодавстві.

Спірний житловий будинок придбаний ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час шлюбу. Однак, після розірвання шлюбу у 1989 р. ОСОБА_4 залишив житловий будинок по АДРЕСА_1 та проживав до моменту смерті за іншою адресою. За час свого життя жодних вимог з приводу розподілу житлового будинку ОСОБА_4 не ставив , до суду з питань розподілу спільно майна не звертався. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 самостійно реконструювала житловий будинок , добудовувала надвірні будівлі та померлий жодного відношення до цього не мав.

Таким чином,на момент смерті ОСОБА_4 не мав спадкового майна у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості , в тому числі житловий будинок , інші споруди , земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок , земельну ділянку , то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Також слід зазначити, що позивач помилково себе вважає, що має право на спадщину померлого ОСОБА_4 Він не реалізував свого права та звертався до нотаріальної контри із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Позивач також помилково вважає, що житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстрований в установленому законом порядку. Згідно наданих документів у 2006 р. належним чином право власності зареєстроване у ПП « Інвентаризатор».

Стосовно позовних вимог про визнання права на проживання за адресою АДРЕСА_1 слід зазначити наступне. Позивач з дитинства як член сім*ї зареєстрований за вищевказаною адресою. Право на проживання передбачено ст. 156 ЖК України. До моменту вирішення позовних вимог про виселення позивача в судовому порядку його права ніким не порушуються та правовий аналіз можливості його подальшого проживання в спірному житловому будинку буде наданий при розгляді іншої цивільної справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.10, 60, 212-218 ЦПК України, ст. ст. 1218, 16 ЦК України ,суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку , визнання права на проживання в житловому будинку відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 діб з моменту оголошення.

СуддяГ. В. Андрієнко