Справа № 748/2946/14-ц Провадження № 22-ц/795/224/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Майборода С. М. Доповідач - Острянський В. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОстрянського В.І.,
суддів:Бечка Є.М., Хромець Н.С.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:представника відповідача ОСОБА_5, прокурорів Курило Я.М. і Хряпи А.М., Новоселівського сільського голови Бригинець В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2014 року в справі за позовом виконуючого обов»язки прокурора Чернігівського району Чернігівської області до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області, ОСОБА_8 про визнання недійсними наказів та свідоцтва про право власності,

треті особи: Чернігівське районне управління юстиції у Чернігівській області, Улянівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні вимог позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням ст.ст. 212, 213, 215 ЦПК України. Апелянт вказує, що судом при вирішенні спору по суті не були враховані положення статтей 22, 23, 27 Земельного кодексу України, який діяв до 01.01.2002 року, також Рекомендації щодо створення поблизу населених пунктів із земель запасу та резервного фонду громадських пасовищ для випасання худоби, затверджені наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 30.12.1999 року № 130 за дорученням Кабінету Міністрів України від 22.12.1999 року № 26601/1 на виконання Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529 „Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки".

Що судом не було досліджено та не застосовано норми ст.ст. 34, 187, 188 чинного Земельного кодексу України, ст. 9 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель", Порядок планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 132 від 25.02.2013 року.

На думку апелянта, судом при вирішенні даного спору не прийнято до уваги, що прокурор при зверненні до суду з даним позовом фактично без проведення відповідних перевірок зробив висновок про наявність порушень вимог земельного законодавства, при цьому визначених законом перевірок з даного приводу не проводилось. Апелянт вважає, що твердження суду про те, що відбулось порушення вимог статті 198 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України „Про землеустрій" є безпідставним, оскільки в силу складання акту приймання-передачі межових знаків на зберігання відбулось фіксування та погодження не тільки меж земельної ділянки, але і всіх її поворотних точок. Доводом апеляційної скарги є також твердження апелянта відносно того, що в порушення вимог статей 35, 38, 186-1 Земельного кодексу України, статті 33 Закону України „Про місцеве самоврядування", статті 27 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності", позивачем не представлено відповідних фактів визначення та встановлення меж земельної ділянки для випасання худоби, наявності правовстановлюючого документа на земельну ділянку та факту його реєстрації за громадою чи створеним громадським пасовищем.

Апелянт стверджує, що перевірка уповноваженим органом з питань державного контролю за використанням та охороною земель не проводилась та що прокурор не навів обґрунтувань здійснення ним представництва в суді інтересів громадянина або держави.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Чернігівського району просить апеляційну скаргу відхилити у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2014 року, як законне і обґрунтоване, ухвалене на підставі норм матеріального права при повному дослідженні фактичних обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 24 лютого 2014 року № ЧН/:04:000/00002569 наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Улянівської сільради (а.с.20-64).

Згідно висновку №402 Управління Держземаганства у Чернігвському районі Чернігівської області від 04.03.2015 року погодило проект із землеустрою ОСОБА_8 (а.с.28).

13 березня 2014 року наказом Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від № ЧН/:04:000/00003055 був затверджений проект землеустрою і надана ОСОБА_8 у власність земельна ділянка площею 2 га.

Реєстраційною службою Чернігівського районного управління юстиції 10 квітня 2014 року було прийняте рішення за номером 12342134 про державну реєстрацію права власності та 10 квітня 2014 року ОСОБА_8 було видане свідоцтво з індексним номером 20337546 (а.с.46,81).

В матеріалах проекту землеустрою мається ситуаційна схема земельної ділянки, що відводиться у власність з зазначенням коду цільового призначення 16.00 як землі запасу - сільськогосподарські землі з видом угідь - пасовища (а.с.34).

З довідки по формі 6-зем щодо правового статусу земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка належить до земель запасу-сільськогосподарські землі, у тому числі пасовища - 2 га (а.с.26).

За кадастровим планом земельної ділянки, яка проектується до відведення у власність ОСОБА_8, зазначено код цільового призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, сільськогосподарські землі, у тому числі угіддя - пасовища (а.с.30).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надання у власність земельної ділянки ОСОБА_8 для ведення особистого селянського господарства було проведено з порушенням законодавства за рахунок пасовища, яким користується територіальна громада Уляніської сільської ради Чернігівського району, без зміни цільового призначення, і тому видані на підставі незаконної приватизації свідоцтва про право власності на земельні ділянки, посвідчення договору купівлі-продажу та державна реєстрація є недійсними.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та положенням земельного законодавства.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на виконання постанови Верховної Ради СРСР від 18 грудня 1990 року «Про земельну реформу» та Указу Президента Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 05 січня 1991 року «Про першочергові завдання по реалізації земельної реформи», рішенням № 5 від 28 січня 1991 року виконавчого комітету народних депутатів Чернігівської обласної ради «Про здійснення земельної реформи» було затверджено організаційні заходи по здійсненню земельної реформи в області та створено відповідну комісію. Виконавчим комітетам районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів доручено у першочерговому порядку знайти і виділити необхідну кількість земель для задоволення невідкладних потреб населення.

В свою чергу на виконання рішення Чернігівського облвиконкому від 28 січня 1991 року «Про здійснення земельної реформи» в Чернігівському районі проведена інвентаризація земель землеволодільців і землекористувачів та рішенням VIII сесії XXI скликання Чернігівської районної ради народних депутатів Чернігівської області від 05.07.1991 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» було затверджено межі територій селищних і сільських рад народних депутатів та їх площі, в тому числі колгоспів, міжгоспів, держгоспів, землі населених пунктів, землі промисловості, транспорту, оборони, землі оздоровчого призначення, лісового та водного фонду, землі запасу райвиконкому, землі запасу сільських і селищних рад народних депутатів, з яких, у тому числі визначено землі для колективного випасання худоби. Згідно з додатком №1 до вказаного рішення за Улянівською (колишньою Новоселівською) сільською радою Чернігівського району Чернігівської області, для потреб громадян у випасанні худоби, була закріплена земельна ділянка загальною площею 110,2 га (розділ «під колективне випасання».

Ця ділянка використовувалася і продовжує використовуватися громадою с. Новоселівка Улянівської сільської ради для випасу худоби.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави та порядок безоплатного набуття права власності на землю із земель державної та комунальної власності громадянами передбачені ст. ст. 116, 118, 121, 122, 149, 151, 184, 186 Земельного кодексу України

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 8 ст. 118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Спірна земельна ділянка віднесена до виду земель для випасання худоби (пасовища), отже на неї розповсюджується правило абз.2 ч.5 ст.20 ЗК України, яка встановлює обов'язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК).

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, місце розташування земельної ділянки, яка перейшла у власність ОСОБА_8, в порушення приписів ст.118 ЗК України, не відповідає вимогам, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

У процесі розгляду справи встановлено, що земельна ділянка площею 2,000 га (кадастровий номер :04:000:8064) розміщена на території Улянівської сільської ради та виділена ОСОБА_8 за рахунок земель пасовища, право користування землями якого належить територіальній громаді Улянівської сільської ради, з користування якої спірна земельна ділянка не вилучалась.

Передаючи спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_8, Головним управлінням Дерземагенства у Чернігівській області не було враховано те, що земельна ділянка розташована на громадському пасовищі, яким користується територіальна громада Улянівської сільської ради.

Відповідачем - Головним управлінням Дерземагенства у Чернігівській області - не були враховані також приписи Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 1-17/2005, де, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; та пункт 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХП з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Таким чином, строк переоформлення права постійного користування в даний час законом не визначений та не обмежений.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги з цього питання.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Відтак, зазначена земельна ділянка у власність ОСОБА_8 надана з порушенням вимог ст.ст. 34, 118, 149, 198 Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно недійсності оспорюваних позивачем наказів відповідно до п. «г» ч.3 статті 152 Земельного кодексу України, оскільки одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в порушення вимог ст.198 ЗК України, ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.50 Закону України «Про землеустрій», проект із землеустрою не погоджувався Улянівською сільською радою Чернігівського району, в результаті чого накази Головного управління Держемагенства у Чернігівській області на підставі п. «г» ч.3 ст.152 ЗК України про дозвіл на розроблення проекту землеустрою, його затвердження, з передачею у власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства є недійсними.

Оскільки судом визнано недійсним рішення про передачу у власність ОСОБА_8 земельної ділянки, то обґрунтовано підлягають задоволенню і вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_8 на вказану земельну ділянку, зі скасуванням відповідного рішення про державну реєстрацію права відповідно до положень статті 26 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для звернення прокурора з даним позовом є безпідставним, оскільки позов поданий відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі і дав їм належну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував положень ст.ст.22,23,27 ЗМ України, який діяв до 01.01.2002 року та що не застосував ст.ст. 34, 187,188 чинного Земельного кодексу України не можуть бути підставою для скасування рішення суду і на правильність вирішення спору не впливають.

За таких обставин місцевий суд постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: