У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Кагарлицька міська рада Київської області, ОСОБА_7, про визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення Кагарлицького районного суду від 04 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_5 звернулась до суду із указаним позовом, у якому просила суд встановити порядок землекористування присадибною земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, відповідно до розподілу її площі між співвласниками визначеного рішенням Кагарлицької міської ради від 17 лютого 1995 року № 15, виділивши їй в користування ј частини її площі, що становить 0,035 га. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 02 грудня 1989 року державним нотаріусом Кагарлицької нотаріальної контори вона є власником ј частини житлового будинку АДРЕСА_1. Власником інших ѕ частин вказаного житлового будинку є ОСОБА_6, яка стала власником Ѕ частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 02 грудня 1989 року державним нотаріусом Кагарлицької нотаріальної контори та власником на ј частину цього ж будинку на підставі договору купівлі-продажу укладеного 30 листопада 1999 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Зазначала, що у порядку прийняття спадщини після смерті їх матері ОСОБА_9, вона як власник ј частини житлового будинку, ОСОБА_6 як власник Ѕ частини цього ж будинку та ОСОБА_7, як власник Ѕ його частини, погодили порядок користування земельною ділянкою біля вказаного будинку за яким їй і ОСОБА_7 було виділено по 0,035 га, а ОСОБА_6 0,07 га. Вказаний порядок був затверджений рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 17 лютого 1995 року. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26 жовтня 2000 року було задоволено її позовні вимоги та виділено в натурі ј частини житлового будинку та господарських споруд. Вказувала, що звернулась до Кагарлицької міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки необхідної для обслуговування її частини домоволодіння, однак отримати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку вона не змогла, оскільки відповідач ОСОБА_6 подала заяву про припинення приватизації у зв'язку з наявністю спору між ними щодо порядку користування земельною ділянкою, у зв'язку з чим змушена була звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Кагарлицького районного суду від 04 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2014 року, позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою площею 1137 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 17 лютого 1995 року № 15 наступним чином:

- виділено ОСОБА_5 в користування ј частини земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою в розмірі 284,25 кв. м, місце розташування якої визначено на схематичному плані земельної ділянки, який є невід'ємною частиною рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 17 лютого 1995 року № 15.

- зобов'язано земельний відділ Кагарлицької міської ради встановити межі земельної ділянки площею 284,25 кв. м за вказаною адресою та передати на зберігання ОСОБА_5

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_9, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді дерев'яного будинку площею 25.7 кв. м, та господарськими спорудами: сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», та огорожа, які розташовані на радгоспній землі.

Спадкоємцями першої черги за законом стали ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та син померлої ОСОБА_10, який відмовився від свої частки в спадковому майні на користь ОСОБА_6

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 грудня 1989 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є власниками по ј частини, а ОСОБА_6 є власником 2/4 частини будинку АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 17 лютого 1995 року № 15 на підставі взаємної згоди про розподіл успадкованої земельної ділянки по АДРЕСА_1 затверджено розподіл без виділення в натурі земельної ділянки площею 0,14 га між спадкоємцями, а саме: ОСОБА_7 як власниці 1/4 частини будинку виділено земельну ділянку площею 0,035 га, ОСОБА_6 як власниці 2/4 частин будинку - 0,07 га, ОСОБА_5 як власниці 1/4 частини будинку - 0,035 га.

Заявниками погоджений схематичний план земельної ділянки з визначенням місця розташування частин сторін у справі. Згідно схематичного плану присадибна ділянка знаходиться на АДРЕСА_1. Частина земельної ділянки ОСОБА_5 розташована паралельно до АДРЕСА_2 та межує з нею, ОСОБА_7 - паралельно до власного домогосподарства та межує з нею, частина земельної ділянки ОСОБА_6 межує з АДРЕСА_1, частиною ОСОБА_5 (зліва), домогосподарством АДРЕСА_3 та частиною ОСОБА_7

Згідно договору купівлі-продажу від 30 листопада 1999 року ОСОБА_7 відчужила ОСОБА_6 належну їй ј частини успадкованого житлового будинку. Таким чином власником ѕ частин вказаного будинку є ОСОБА_6, а власником ј частини - ОСОБА_5

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26 жовтня 2000 року ОСОБА_5 виділено в натурі її частку житлового будинку із спільної часткової власності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив того, що вимоги ОСОБА_5 ґрунтуються на нормах ст. ст. 377, 386, 391 ЦК України, ч. ч. 3,4 ст. 89, ст. 120 ЗК України, а також підтверджені наявними у матеріалах справи доказами.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 31 січня 2011 року визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 у частках ј та 3/4 , з урахуванням порядку користування, який склався на час проведення експертного дослідження та у відповідності з наданими документами (а. с. 92-101 т. 1).

З урахуванням того, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений права надавати власну оцінку доказам, поданим сторонами, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Кагарлицького районного суду від 04 липня 2012 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2014 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду від 04 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська