Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Відкритого акціонерного товариства «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від

11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 листопада 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ВАТ «Рівненське автотранспортне підприємство 15607» та ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» укладено Генеральну кредитну угоду № 010/89-07/054/г, за умовами якої, на підставі окремого додаткового кредитного договору від 28 листопада

2007 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрило ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» відновлювальну кредитну лінію на суму

2 400 000 грн строком до 27 листопада 2017 року зі сплатою 12,75 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань Генеральної кредитної угоди,

3 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 010/89-07/054/г/4, згідно із умовами якого останній поручився перед банком за ВАТ «Рівненське автотранспортне підприємство 15607» і ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» за належне виконання ними своїх обов'язків.

27 серпня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та

ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» укладено договір

№ 1 про внесення змін до кредитного договору № 010/89-07/393 від

28 листопада 2007 року, згідно з умовами якого збільшено процентну ставку за кредитом з 12,75 % до 15,5 % річних.

Посилаючись на те, що внаслідок зміни процентної ставки збільшився обсяг відповідальності поручителя, позивач просив визнати припиненим договір поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки така зміна зобов'язань була проведена без згоди поручителя.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 2 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року, позов задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 3 грудня 2007 року

№ 010/89-07/054/г/4 укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»

та ОСОБА_3

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 листопада 2007 року між

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів», в межах Генеральної кредитної угоди № 010/89-07/054/г від

28 листопада 2007 року, укладений кредитний договір № 010/89-07/393 від

28 листопада 2007 року, згідно якого ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрило ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» відновлювальну (револьверну) кредитну лінію у сумі 2 400 000 грн строком до 27 листопада 2017 року зі сплатою 12,75 % річних за користування кредитом.

3 грудня 2007 року, на забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен

Банк Аваль» укладено договір поруки № 010/89-07/054/г/4, згідно умов

якого позивач поручився перед банком за належне виконання

ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 010/89-07/393.

27 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та

ВАТ «Здолбунівський завод будівельних матеріалів» було укладено

договір № 1, яким було внесено зміни до кредитного договору

№ 010/89-07/393 від 28 листопада 2007 року, а саме: збільшено процентну ставку за кредитом з 12,75 % до 15,5 % річних.

Відповідно до п. 4.2 договору поруки № 010/89-07/054/г/4 від 3 грудня 2007 року, укладеного між банком та позивачем, сторони домовились, що строк та умови виконання цього договору можуть бути змінені сторонами лише за їх письмової згоди.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року

№ 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи

не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення

розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що договором від 27 серпня 2008 року № 1 було змінено розмір процентної ставки з 12,75 % до 15,5 % річних за кредитним договором від 28 листопада 2007 року № 010/89-07/393, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя за основним зобов'язанням.

Суди обґрунтовано посилались на те, що з умов договору поруки від

3 грудня 2007 року не вбачається, що позивач надав письмову згоду у спосіб, передбачений п. 4.2 цього договору, яким сторони визначили, що перегляд умов договору поруки здійснюється лише за письмовою згодою сторін, а збільшення відповідальності поручителя щодо основного договору без згоди поручителя є підставою для припинення договору поруки, тому суди дійшли вірного висновку про його припинення саме з часу збільшення обсягу відповідальності боржника за кредитним договором.

Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 був повідомлений про зміну відсоткової ставки за кредитним договором від № 010/89-07/393.

Разом з тим, посилання у касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на те, що позивач був належним чином повідомлений про зміну відсоткової ставки не заслуговують на увагу, оскільки заявник зазначив, що позивачу було достовірно відомо про збільшення відсоткової ставки щонайменше з жовтня 2013 року, а відповідно до договору № 1, такі зміни відбулись 27 серпня 2008 року.

Враховуючи викладене, суд першої та апеляційної інстанцій дотримались встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, з'ясував усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, тому судові рішення відповідають вимогам

ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги, стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 2 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак