Справа № 464/204/11 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/1229/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретаря - Глинського О.А.

з участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогами, котрі відповідною заявою уточнила та в кінцевому просила ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль DAEWOO «Нубіра» ДНЗ НОМЕР_1, та поділити такий у спосіб стягнення з відповідача грошової компенсації - половину ринкової вартової авто, та стягнути ? вартості грошових коштів, які були затрачені на ремонтні роботи квартири відповідача за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 23 632 гривни 12 коп., як ? частину вартості автомобіля DAEWOO «Нубіра» Е4С0556/2003/сірого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 21.09.2006 року.

Стягнуто ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 24 588 гр. 86 коп. як ? частини вартості ремонтних робіт та матеріалів, як компенсацію за покращення квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 171 гр.

Рішення оскаржив представник відповідача. Вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні вимог про стягнення вартості робіт та матеріалів, як компенсацію за покращення квартири, а при визначенні ринкової вартості автомобіля враховувати визначену експертом вартість 38 038 гр. 38 коп.

Мотивує тим, що суд не врахував дані висновку експерта, яким встановлено, що на час передачі спірного автомобіля новому власнику, ТЗ був у несправному стані і новий власний поніс витрати на проведення значних ремонтних робіт, що у свою чергу вплинуло на вартість авто із суми якої виходив суд, хоча ця частина коштів не була затратами колишнього подружжя.

Щодо рішення в частині вартості робіт та матеріалів на покращення стану квартири, котра на час розгляду справи належала іншому власнику ОСОБА_6, то по-перше, остання не залучалась до участі у справі в якості відповідача. Крім того позивачем не доведено, що кошти, згідно акту прийому-передачі виконаних робіт від 20.03.2009 року та придбані матеріали згідно долучених позивачем копій товарних чеків - саме в такому розмірі та об»ємі використані для ремонту квартири після пожежі, яка мала місце у лютому 2009 року. Суд не врахував, що згідно Акту про пожежу встановлено орієнтовні збитки в сумі 44500 гр., в тому числі з врахуванням пошкодженого майна квартири та прямі збитки 30 000 гр. Не конкретизовано в чому саме такі збитки полягали. Позивач не надала суду доказів проведення капітального ремонту у квартирі після пожежі, оскільки відповідного договору з організацією на проведення робіт у цій квартирі не надала, кошторис на такий вид робіт не розроблявся.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати.

При розгляді справи в суді апеляційної апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав.

Позивач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечили. Просять врахувати, що експертиза стосовно квартири на предмет дослідження вартості ремонтних робіт та матеріалів не проведена, оскільки її новий власник - третя особа у справі перешкоджала у доступі експерту. Суд всебічно дослідив матеріали справи та постановив законне рішення у справі, яке просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники процесу не з»явились. Належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про причини неявки не повідомили. Колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції врахував вимоги ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, за якими кожна сторона зобов»зана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України.)

Згідно із ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи /причини пропуску строку позовної давності тощо/ і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.06.2002 року по 20.06.2009 року.

В період шлюбу придбано автомобіль DAEWOO «Нубіра» Е4С0556/2003/, який згідно виписки з комп'ютерного обліку Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи від 02.09.2010 р., зареєстрований за відповідачем, є спільним майном подружжя, що визнається ОСОБА_5 , отже є фактом, який не підлягає доказуванню.

На час розірвання шлюбу, і на даний час, автомобіль належить ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами справи. Такий ТЗ входить до складу майна, що підлягає поділу між подружжям, що також не оспорює відповідач.

Згідно ст. 70 СК України частки майна подружжя є рівними.

Відповідач не заперечує вимоги позивачки в частині сплати останній в рахунок поділу спільного майна подружжя, яким є вказаний ТЗ грошової компенсації, відповідній половині вартості вказаного автомобіля. Однак виходячи із змісту апеляційної скарги, вважає, що сума, яка підлягає до стягнення в рахунок такої компенсації повинна бути врахована та, яка визначена висновком судової автотоварознавчої експертизи і становить 38038 гр. 38 коп. Така вартість визначена експертом за даними висновку від 19.10.2011 року Львівського НДІІ судових експертиз, як ринкова вартість авто з врахуванням пошкоджень, наявних у автомобілі до його передачі наступному власнику, за рахунок якого автомобіль відремонтовано та збільшилась його вартість до суми 47 625 гр. 25 коп. /а.с. 59- 68 том.1/.

Колегія суддів вважає, що суду першої інстанції дійшов правильного висновку та врахував ринкову вартість спірного авто саме 47 625 гр. 25 коп., про визначення якої на час огляду ставилось питання судом в ухвалі про призначення товарознавчої експертизи та стягнув в рахунок поділу половину цієї суми на користь позивачки. Згідно даних цього ж висновку експерта, автомобіль належить відповідачу, який дорученням від 09.11.2010 року наділив певними правами громадянина ОСОБА_8 щодо цього автомобіля, однак не розпорядився таким автомобілем на його користь. Висновки експерта про перехід права власності від відповідача на іншу особу - поза компетенцією експерта та не підтверджено доказами, тому такі слід оцінити критично.

У випадку понесення витрат третьою особою на переданий в користування відповідачем автомобіль, вартість якого визначена експертом на цей час в сумі 38 038 гр. 38 коп., - між ОСОБА_5, як власником та ОСОБА_8 як користувачем можуть виникнути інші правовідносини, які не впливають на вимоги позивачка у справі.

За таких обставин мотиви апеляційної скарги в частині взяття судом до уваги невідповідної суми вартості спірного авто в рахунок поділу якого стягнуто суму на користь позивачки з відповідача, яка становить половину ринкової вартості, визначеної експертом саме 47 264 гр. 25 коп. - є спростованим.

Щодо мотивів апеляційної скарги в частині стягнення на користь позивачки з відповідача в рахунок поділу подружнього майна витрат, які понесені ОСОБА_2 на відновлення квартири АДРЕСА_1 власником якої був виключно відповідач і яку позивач не вважає спільною власністю колишнього подружжя і яка за договором дарування від 25.10.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перейшла у власність останньої, то колегія суддів з такими мотивами погоджується. / 110 том.1/

ОСОБА_2 в порядку уточнення позовних вимог заявою 15.05.2014 року просила стягнути з ОСОБА_5 половину вартості ремонтних робіт, проведених за спільні кошти подружжя у цій квартирі, що становить суму 24 588 гр. 86 коп.

По причині не проведення, не з вини позивача, експертизи у справі згідно ухвали суду від 1 грудня 2011 року, якою суд призначив судову будівельно-технічну експертизу для вирішення питання встановлення вартості ремонту вказаної квартири, проведеного після пожежі, яка мала місце 10.02.2009 року, про що до справи долучено документи, а також для встановлення вартості будівельних матеріалів, що були використані при проведенні ремонту у цій квартирі, просила стягнути половину затрат, понесення яких обґрунтовувала певними письмовими доказами./ а.с. 92 тоом.1/

Згідно матеріалів справи убачається, що експертиза не була проведена по причині неможливості її огляду експертом по незалежним від сторін причин, а по причині небажання третьої особи у справі ОСОБА_6, як власника квартири, надати доступ експерту до квартири. / а.с. 108 том.1 /

Враховуючи такі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимог позивача в цій частині з врахуванням наступного.

З моменту реєстрації шлюбу сторони проживали у АДРЕСА_1, яка належала відповідачеві ОСОБА_5 на праві приватної власності.

10 лютого 2009 р. у вищезазначеній квартирі виникла пожежа, що підтверджується довідкою Державного пожежного нагляду Сихівського РВ м. Львова ГУ МНС України в Львівській області, з якої вбачається, що в результаті пожежі були знищені предмети домашнього вжитку, повністю згоріла кухня, що призвело до задимлення іншої частини житла, яке стало непридатним для проживання. Орієнтовані побічні збитки від пожежі становили 44 500 грн., прямі збитки - 30 000 гривень.

Суд вважав встановленим, що після пожежі сторонами за рахунок спільних коштів у квартирі були проведені ремонтні роботи.

Ст.146 ЦПК України, передбачає, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи умисне недопущення експерта до квартири, суд взяв до уваги як належні докази вимог в цій частині Акт про прийняття-передачу виконаних робіт від 20.03.2009 року, згідно якого вартість ремонтних робіт становить 31 470, 71 гривень. Суд вважав встановленим, що вартість використаних матеріалів при проведені ремонтних робіт становить 17 707 гривень відповідно до товарного чека від 20.02.2009 року, накладної № 12 від 11.05.2010 року.

Однак з обґрунтованістю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги в цій частині, суд врахував, що відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням принципу змагальності цивільного процесу суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем належними та допустими доказами доведено, що загальна сума затрат, понесених на ремонт та покращення квартири становить 49 177, 71 гривен.

За змістом ст.. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

В підтвердження в цій частині вимог позивач надала суду: ксерокопію акту прийняття -передачі виконаних робіт від 20 березня 2009 року, ксерокопію товарного чеку від 20 лютого 2009 року, ксерокопію Договору № 87 на виготовлення та доставку віконних, дверних конструкцій від 20 лютого 2009 року та ксерокопію накладної № 12 від 11 травня 2010 року, за якою ОСОБА_2 отримала дві шафи-купе вартістю відповідно 3 800 гр. та 4 200 гр. / а.с. 8-12 том.2/.

З врахуванням таких доказів суд вважав доведеними вимоги позивача про понесення загальних витрат на ремонт квартири в сумі 49 ,177 гр. 71 коп.

Однак перелічені письмові докази не відповідають вимогам ст.. 64 ЦПК України.

Крім того, з врахуванням їх змісту, у суду першої інстанції не було достатніх підстав вважати доведеними вимоги в зазначеній частині.

За даними Акту від 20 березня 2009 року не підтверджено виконання певних робіт на суму 31 470 грн. 71 коп. саме у квартирі третьої особи.

За даними копії товарного чеку від 20.02.2009 року про оплату 9 707 гр. та копії договору № 87 від 20.02.2009 року , оплату по якому проведено позивачем за вікна та підвіконники - не підтверджено використання цих матеріалів у квартирі АДРЕСА_1 позивачем ОСОБА_2 Позивачем не надано суду інших доказів, передбачених ст. ст. 62-65 ЦПК України в підтвердження вимог в цій частині.

Проведення оплати за шафи-купе, згідно ксерокопії накладної від 11 травня 2010 року №12 не дає підстав для висновку про облаштування такими зазначеного житла.

За таких обставин, незалежно від встановлення даних про ухилення третьої особи від участі у експертизі у спосіб перешкоди експерту у доступі до житла, позивач ОСОБА_2 не надала суду належних і достатніх доказів використання придбаних, у том числі, за її кошти матеріалів та понесення витрат саме на покращення стану квартири АДРЕСА_1

Тому висновки суду першої інстанції, що в результаті ремонту квартира не збільшилася в розмірі і тому її не можна вважати новоствореним майном, але згідно з дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що спірна квартира, котра у власності третьої особи істотно збільшилася у своїй вартості саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень, - не ґрунтується на матеріалах справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не послалась на правову норму, з врахуванням якої просить стягнути з відповідача як колишнього подружжя частину вартості ремонтних робіт та матеріалів витрачених на покращення стану квартири, власником якої до укладення договору дарування 25.10.2011 року був відповідач ОСОБА_5 і в якій проживало колишнє подружжя, про що зазначено у позовній заяві і це житло знаходиться у власності іншої особи за безоплатним договором.

Вказана квартира не є спільним майном подружжя, тому застосування судом роз'яснень, що у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, за яким, збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість квартири не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту , - є безпідставним, оскільки квартира, що у власності третьої особи не є спільним майном подружжя, що визнається позивачем.

Відтак необґрунтованими є висновки суду з посиланням на ст. 62 СК України, за змістом якої, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна позиція суду апеляційної інстанції з приводу посилання суду першої інстанції на роз»яснення, що в до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12. 2007 року за яким майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач не ставить такого питання щодо квартири третьої особи, зазначаючи про збільшення вартості цього майна за рахунок її коштів.

З посиланням на статтю ст. 70 СК України, за якою у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, вирішивши питання поділу автомобіля у спосіб запропонований позивачем та стягнув суму грошової компенсації з відповідача в рахунок такого поділу.

В частині вимоги про стягнення половини витрат на покращення АДРЕСА_1 висновки суду не відповідають обставинам справи, тому в цій частині апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в означеній частині.

Керуючись ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.3ч.1 ст. 309, 313, ч.2ст. 314, ст.316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 листопада в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 24 588 гр. 86 коп. - ? частина вартості ремонтних робіт та матеріалів, як компенсацію за покращення квартири АДРЕСА_1 скасувати та в цій части ні ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В решт і рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді