Справа № 527/1622/15-ц
номер провадження 2/527/437/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2015 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Левицької Т.В.,

при секретарі - Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

06 липня 2015 року позивач - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернувся до суду з позовом, в якому прохає стягнути з ОСОБА_1 на їх користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 16000 гривень та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 листопада 2014 року близько 20 год. 00 хв. на 74 км. автодороги Хорол - Семенівка - Кременчук, що розташована на території Кременчуцького району Полтавської області, сталася дорожньо - транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю двох автомобілів: 1) «OPEL KADET» державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1 (відповідач); 2) «HONDA ACCORD» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (потерпілий). Відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ДАІ, страховим актом № ОЦ/036/004/15/1063 від 02.04.2015 року, розрахунком страхового відшкодування. На момент ДТП цивільно правова відповідальність водія (відповідача) автомобіля НОМЕР_3 була застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 грудня 2013 року № АС/7137092.

30 березня 2015 року субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 проведено оцінку транспортного засобу та складено Звіт № 19/07/13 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу та позивачем було виплачено страхове відшкодування. Враховуючи, що повідомлення про вказаний страховий випадок від водія забезпеченого автомобіля ОСОБА_1 до страхової компанії протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП не надходило, посилаючись на положення ст.38, п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму завданої матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 16000 грн., а також судові витрати.

До судового засідання представник позивача ОСОБА_4 направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав та прохала їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 також звернувся до суду з аналогічною заявою. Заявлені позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення.

Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2013 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.12.2013 року № АС/7137092, відповідно до якого позивач прийняв на себе, як страховик, зобов'язання забезпечити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок дорожньо-транспортної події, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно правова відповідальність особи, застрахована за договором (полісом). Згідно полісу № АС/7137092 забезпечений транспортний засіб OPEL KADET , державний номерний знак НОМЕР_1, 1987 рік випуску.

Згідно п.п.4,5 ОСОБА_4 страхування, ліміт відповідальності відповідача за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50000 грн., франшиза 500 грн. Строк дії договору з 29.12.2013 року по 28.12.2014 року.

Постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 січня 2015 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зокрема в постанові зазначено, що ОСОБА_1 12 листопада 2014 року близько 20 год. 00 хв. на 74 км. автодороги Хорол - Семенівка - Кременчук, що розташована на території Кременчуцького району Полтавської області, керуючи автомобілем OPEL KADET, державний номерний знак НОМЕР_1, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2. В результаті транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постанова набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На підставі заяви ОСОБА_2 та страхового акту ОЦ № 036/004/15/1063 від 02 квітня 2015 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 02.04.2015 року здійснила виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 16000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 382, за ремонт автомобіля НОМЕР_5.

Оскільки відповідач не відшкодував шкоду та згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, то відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку на підставі рішення суду.

Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу. При взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно ст.38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верхового суду України від 12 лютого 2014 року по справі № 6-1цс14, неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1. статті 38 Закону, після внесення до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подавати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Пунктом 16 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону №1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Тобто, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок водія повідомити письмово страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Також судом встановлено, що у даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталася 12 листопада 2014 року, із письмовою заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, відповідач ОСОБА_1 до страхової компанії не звертався взагалі, як це передбачено законом .

За таких умов у позивача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виникло право регресної вимоги до відповідача ОСОБА_1, у межах виплаченого страхового відшкодування.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, відповідач не надав суду доказів щодо поважності причин пропуску строку такого звернення, а позивач надав достатньо доказів на право вимоги та розміру страхового відшкодування.

Крім того, розмір страхового відшкодування відповідач ОСОБА_1Г не оспорює.

Проаналізувавши дані обставини по справі, суд дійшов висновку, що відповідач не повідомив письмово страховика про настання страхового випадку у встановлений строк, позивач виплатив власнику пошкодженого автомобіля суму майнової шкоди, тому позивач правомірно заявив регресну вимогу до відповідача.

На підставі ст.88 ЦПК України позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст. ст. 993,1166,1187,1191,1194 ЦК України, ст. ст. 27,33,38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» ( , р/р 265022094 в АТ «ОСОБА_6 Аваль»» , МФО 380805) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 16000 ( шістнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» ( , р/р 265022094 в АТ «ОСОБА_6 Аваль»» , МФО 380805) суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Т. В. Левицька