Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба - ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на Ѕ частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та Ѕ частки земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок. Спадкоємцем після померлої був батько позивача - ОСОБА_8 Оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України. Проте, у видачі свідоцтва на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з тим, що спадкове майно оформлено на чоловіка померлої - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказувала, що оскільки спадкове майно було набуто ОСОБА_9 та ОСОБА_7 під час зареєстрованого шлюбу, то остання мала право на Ѕ частки у спільному сумісному майні подружжя. За життя ОСОБА_9 склав заповіт на все належне йому майно на ОСОБА_4, яка отримала свідоцтво на спадщину за заповітом. Також відповідач отримала свідоцтво на право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, видане після смерті ОСОБА_7 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим № 3-689 на ім'я ОСОБА_4, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_9 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим № 3-687 на ім'я ОСОБА_4; визнати за нею право власності на 1/6 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 та 1/6 частки земельної ділянки за цією ж адресою в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане після смерті ОСОБА_7 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим № 3-689 на ім'я ОСОБА_4 Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті ОСОБА_9 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08 серпня 2013 року за реєстровим № 3-687 на ім'я ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 на 1/6 частки житлового будинку по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 на 1/6 частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що з 13 листопада 1952 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1, виданим Соколовською сільською радою Хмільницького району Вінницької області 15 листопада 1952 року, актовий запис № 16 (а. с. 118, т. 2)

На підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 1965 року, посвідченого нотаріусом Другої вінницької міської державної нотаріальної контори Папернік Ф.Ю., зареєстрованого за № 7396, ОСОБА_9 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 та 07 грудня 1965 року здійснив його державну реєстрацію у комунальному підприємстві «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Вінницьке МБТІ») (а. с. 49-50, т. 2).

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 29 травня 2001 року за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану по АДРЕСА_1 (а. с. 41, т. 2).

06 березня 2002 року ОСОБА_9 склав заповіт, згідно з яким заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, доньці - ОСОБА_4 (а. с. 90, т. 2).

Рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Асоціація спеціалістів в аграрній сфері «Третейська ініціатива» від 26 травня 2006 року у справі № 16/25.02 визнано дійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 22 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, на підставі якого 22 серпня 2012 року остання зареєструвала право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 21 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а. с. 75, т. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9, про що в книзі реєстрації смертей 26 червня 2012 року зроблено актовий запис № 1673, згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 02 жовтня 2012 року (а. с. 74, т. 2).

Після смерті ОСОБА_9 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_5 (син), ОСОБА_4 (донька) та ОСОБА_3 (онука) за правом представлення після батька -ОСОБА_8

ОСОБА_6 (онука) відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 329/2012 (а. с. 67-110, т. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_7, про що в книзі реєстрації смертей ІНФОРМАЦІЯ_1 зроблено актовий запис № 2568, згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 09 жовтня 2012 року (а. с. 117, т. 2)

Після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_5 (син), ОСОБА_4 (донька) та ОСОБА_3 (онука) за правом представлення після батька -ОСОБА_8

ОСОБА_6 (онука) відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 389/2012 (а. с. 111-182, т. 2).

08 серпня 2013 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ѕ частки земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, яке зареєстроване в реєстрі за № 3-687, та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, яка складається з 1/8 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1, на 1/3 частки на ім'я ОСОБА_4, яке зареєстроване в реєстрі за № 3-689 (а. с. 103, 136 зв., т. 2).

20 березня 2014 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а. с. 52, 53, т. 2).

Також встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2013 року скасовано рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Асоціація спеціалістів в аграрній сфері «Третейська ініціатива» від 26 травня 2006 року у справі № 16/25.02 (а. с. 5-9, т. 2).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року, яка набрала законної сили 29 липня 2014 року, скасовано рішення від 21 серпня 2012 року про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права приватної власності на спірний житловий будинок; зобов'язано реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації за ОСОБА_4 права приватної власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (а. с. 7-11, т. 3).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що спірні житловий будинок та земельна ділянки є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_7, оскільки набуті ними за час шлюбу, ОСОБА_3 є спадкоємицею за правом представлення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 1266 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844372/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1>, оскільки є онукою спадкодавців і спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом її батьку, якби він був живий на час відкриття спадщини, тому дійшов висновку про скасування свідоцтв про право на спадщину, виданих на ім'я ОСОБА_4, та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частки спірних об'єктів нерухомості.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та залишив ухвалене ним рішення без змін.

Із висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна з огляду на таке.

Так, за правилами ст. 1217 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844322/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 1223 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844328/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в -статтях 1261 1265 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844367/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Згідно з ч. 1 ст. 1258, ст. 1261, ч. 1 ст. 1266 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки мають право на спадкування за законом у першу чергу. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як встановлено судами, житловий будинок по АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_9 25 листопада 1965 року, під час зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_7, отже їх частки у вказаному будинку складають по Ѕ у кожного.

Крім того, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 29 травня 2001 року за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2010_03_19/pravo1/VS04072.html?pravo=1> відповідно до положень ст. ст. 81 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_461/ed_2013_10_24/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 116 ЗК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_714/ed_2013_10_24/pravo1/T012768.html?pravo=1> України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. ст. 120 ЗК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_588451/ed_2013_10_24/pravo1/T012768.html?pravo=1> України, 377 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> України.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 належала Ѕ частки вказаної вище земельної ділянки.

За положеннями ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 315 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> доводи апеляційної скарги належним чином не спростував, не перевірив законності рішення суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, не з'ясував, у якій частині підлягали визнанню недійсними свідоцтва про право на спадщину, та не врахував, що право на спадкування за законом має також дочка спадкодавців - ОСОБА_4, яка одночасно є спадкоємцем і за заповітом; поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що, визнавши недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом від 08 серпня 2013 року, видані на ім'я ОСОБА_4, суд першої інстанції визнав право власності в порядку спадкування на 1/6 частки спірного житлового будинку та земельної ділянки за ОСОБА_3, при цьому порушивши право власності інших спадкоємців на іншу частку спадкового майна.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції повністю не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак