Провадження № 22-ц/780/537/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко
Категорія 47 28.01.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 20 січня 2001 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Син потребує матеріальних витрат на посилене харчування, оскільки його організм розвивається та росте, і від того наскільки буде якісним харчування залежить здоров"я дитини в майбутньому, її доходу недостатньо для утримання і дитини і себе, оскільки вона отримує мінімальну заробітну плату.

Відповідач працює, має змогу надавати допомогу, однак самоусунувся від обов"язку утримувати дитину, не проявляє ніякої турботи про дитину, не займається її вихованням, допомоги на утримання в добровільному порядку ні в грошовій ні в натуральній формі не надає, тому вона звернулась в суд, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на місяць.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що відповідач в рахунок аліментів подарував сину квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала відповідачу на праві особистої власності.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як видно з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі із 20 січня 2001 року (а.с. 3).

Шлюб розірваний за рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 23 червня 2014 року ( а.с. 6).

Від шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Згідно договору дарування від 15 січня 2014 року, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка належала відповідачу на праві особистої власності. (а.с. 22-23).

Відповідно до ст.190 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно.

У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов'язується самостійно утримувати її.

Укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на дитину.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за рішенням суду батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо її дохід набагато перевищує дохід кожного з них і повністю забезпечує її потреби (ст. 188 СК України).

Батьки мають право з дозволу органу опіки та піклування укласти між собою договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), який підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації (ст. 190 СК України). Укладення такого договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від дитини, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на неї, викликаних особливими обставинами (ст. 185 СК України).

Згідно із ч. 6 ст. 190 СК України договір про припинення права на аліменти суд визнає недійсним на вимогу відчужувача майна в разі виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Договір також може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі його істотного порушення другою стороною (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до п. 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (із змінами і доповненнями) нотаріуси посвідчують правочини, нотаріальне посвідчення яких передбачено законом, зокрема договори про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; про надання утримання; про припинення права утримання взамін набуття права на нерухоме майно або одержання одноразової грошової виплати; шлюбні договори; договори між подружжям про розмір та строки виплати аліментів на дитину; договори про припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно (статті 69, 78, 89, 94, 109, 189, 190 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2, доказів щодо наявності дозволу органів органу опіки та піклування на укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), та нотаріального його посвідчення не надав, а тому висновок суду щодо припинення дитини на отримання аліментів у зв"язку із тим, що батько добровільно подарував сину квартиру, є помилковим. Наданий договір дарування в розумінні ст.190 Сімейного Кодексу України не є договором «припинення права на аліменти на дитину у зв"язку із набуттям права власності на нерухоме майно», оскільки при укладенні вказаного договору мати дитини не брала на себе обов"язок повністю утримувати дитину до повноліття самостійно, про що мало бути зазначено у договорі.

Посилання відповідача на ту обставину, що між ним і позивачем була укладена усна угода, що він дарує синові квартиру в рахунок сплати аліментів, не відповідає встановленим законом вимогам до договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, і відповідно, на набуте неповнолітнім ОСОБА_4 права на нерухоме майно, на підставі вищезазначеної угоди, не розповсюджується особливий правовий режим, визначений ч. 4, ст. 190 Сімейного Колексу України.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов"язок утримувати дитину є рівною мірою обов"язком як матері, так і батька, обов"язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи ,що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і такий обов"язок є рівною мірою обов"язком як матері, так і батька, обов"язком особистим, індивідуальним, тому вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2014 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2,

(ідентифікаційний код НОМЕР_1) проживаючого АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_2), проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний код НОМЕР_1) проживаючого АДРЕСА_3, в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн (двісті сорок три грн. 60 коп).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: