АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/931/2015 головуючий у 1-й інстанції: Цимбал І.К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8, орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування місцями загального користування, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні місцями загального користування та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, треті особи: орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_8, ОСОБА_6, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, місцями загального користування, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 8 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 березня 2009 року на підставі розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 16 лютого 2009 року № 108 їй було видано ордер на зайняття жилого приміщення площею 17,72 кв.м., яке складається з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. У подальшому 11 січня 2011 року нею було здійснено приватизацію 31/100 частини квартири АДРЕСА_2, загальною площею 41,4 кв.м., про що видано відповідне свідоцтво про право власності. В обґрунтування позову зазначала, що не може повною мірою користуватися своєю власністю, оскільки між нею та відповідачами склалися неприязні стосунки та постійно виникають суперечки з приводу користування місцями загального користування у квартирі. Фактично у мешканців квартири склався порядок користування останньою, однак сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування лоджією площею 10,4 кв.м., а також технічними шахтами у коридорі площею 21,8 кв.м.

Посилаючись на викладене, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй у користування: Ѕ санвузла площею 7,3 кв.м. та позначити окремий вхід літерою "А", Ѕ підсобного приміщення площею 5,3 кв.м., позначивши окремий вхід літерою "Б"; відповідачу ОСОБА_2 виділити у користування підсобне приміщення площею 3,3 кв.м. та санвузол площею 2,6 кв.м., а ОСОБА_3 Ѕ частину санвузла площею 7,3 кв.м., позначивши окремий вхід літерою "Б", та Ѕ частину підсобного приміщення площею 5,3 кв.м., позначивши окремий вхід літерою "А"; кухню, балкон площею 10,4 кв.м., коридор площею 21,8 кв.м. та коридор площею 2,1 кв.м. залишити у спільному користуванні. Крім того, просила зобов'язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні балконом площею 10,4 кв.м. та надати вільний доступ до технічних шахт у коридорі площею 21,8 кв.м.

У свою чергу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просили встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування: ОСОБА_2, ОСОБА_8 ѕ частини лоджії площею 10,4 кв.м., що розташована поряд з житловою кімнатою, підсобне приміщення площею 3,3 кв.м., вбиральню площею 2,6 кв.м., ј частину кухні площею 15,2 кв.м., залишивши у користуванні кімнату площею 22,9 кв.м.; ОСОБА_3 виділити у користування коридор площею 2,1 кв.м., підсобне приміщення площею 5,3 кв.м., Ѕ частину санвузла площею 7,3 кв.м., половину ѕ частини кухні площею 15,2 кв.м., залишивши у користуванні кімнату площею 20,8 кв.м.; ОСОБА_1 - Ѕ частину санвузла площею 7,3 кв.м., половину ѕ частини кухні площею 15,2 кв.м., залишивши у користуванні кімнату площею 17,7 кв.м. та лоджію площею 4,10 кв.м.; залишити у спільному користуванні коридор площею 21,8 кв.м., ј частини лоджії площею 10,4 кв.м. Також просили зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 не чинити їм перешкоди у користуванні кухнею та коридором; зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_4 надати доступ до квартири для збору та оформлення відповідних документів щодо оформлення ОСОБА_2 права власності на майно.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 8 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_5 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржується, тому в силу ст. 303 ЦПК України не переглядається.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10, а також ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_12 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 17 березня 2009 року на підставі розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 16 лютого 2009 року № 108 ОСОБА_1 було видано ордер на зайняття жилого приміщення площею 17,72 кв. м., яке складається з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

24 лютого 2009 року на підставі розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 16 лютого 2009 року № 108 ОСОБА_2 було видано ордер на право зайняття жилого приміщення з сім'єю у складі трьох осіб - ОСОБА_5 (чоловік) та ОСОБА_13 (син) жилою площею 23,29 кв.м., яке складається з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.91).

11 січня 2011 року ОСОБА_1 було здійснено приватизацію 31/100 частини квартири АДРЕСА_2, загальною площею 41,4 кв.м., про що видано відповідне свідоцтво про право власності (а. с. 7).

Крім того, 3 жовтня 2012 року ОСОБА_3 отримала ордер на право зайняття жилого приміщення з сім'єю у складі двох осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (дочка) жилою площею 21,12 кв.м., яке складається з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 92).

Отже, на момент звернення з указаним позовом ОСОБА_1 є власником 31/100 частини квартири АДРЕСА_3, а інші мешканці квартири ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не є власниками спірної квартири, оскільки надані їм згідно ордерів кімнати в комунальній квартирі ними не приватизовані.

Відповідно до технічного паспорту спірна комунальна квартира складається з трьох кімнат жилою площею 61,4 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 22,9 кв.м., 2-а кімната - 20,8 кв.м., 3-я кімната - 17,7 кв.м. та приміщень загального користування: кухні - 15,2 кв.м., вбиральні (поєднаної) - 2,6 кв.м., санвузла - 7,3 кв.м., коридору - 21,8 кв.м. та коридору - 2,1 кв.м., підсобних приміщень площею 3,3 кв.м. та 5,3 кв.м., а також лоджій площею 10,4 кв.м. та 4,1 кв.м. (а. с. 5-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщеннями з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Аналіз наведених норм та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що порядок користування можливо встановити у квартирі, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, тобто порядок користування квартирою можливо встановити лише між її співвласниками. При цьому при встановленні порядку користування квартирою місця загального користування (кухня, коридор, ванна кімната тощо) залишаються у спільному користування її співвласників.

Можливість встановлення порядку користування місцями загального користування чинним законодавством не передбачена.

Оскільки встановлення порядку користування приміщеннями квартири можливе лише між її співвласниками; можливість встановлення порядку користування місцями загального користування чинним законодавством не передбачена; доказів того, що відповідачами чиняться перешкоди позивачеві у користуванні кухнею та коридором не подано, суд першої інстанції дійшов правильного й обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Під час дослідження доказів та встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 8 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач