УХВАЛА

іменем україни

04 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про збільшення розміру відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом та, посилаючись на положення ч. 1 ст. 1208 ЦК України, просив збільшити розмір відшкодування шкоди на величину індексу інфляції за період з березня 2007 року по січень 2010 року, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2007 року на його користь з відповідачів стягнуто солідарно 3982 грн 65 коп. у рахунок відшкодування майнових збитків, завданих злочином, та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Вказане рішення суду не виконано.

16 травня 2014 року позивач уточнив позовні вимоги, змінив підстави позову та просив стягнути з відповідачів інфляційні витрати та 3 % річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України за період з березня 2007 року по квітень 2014 року.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 30 травня 2014 року доповнена позовна заява ОСОБА_3 прийнята до провадження.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказані рішення судів першої та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що стягнуті рішенням суду кошти є одноразовими збитками, понесеними позивачем на придбання ліків та оплату лікування, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданого злочином, а не шкодою, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю в розумінні ст. 1208 ЦК України, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, суд дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України, оскільки вони регулюють договірні правовідносини.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 лютого 2007 року на користь ОСОБА_3 з відповідачів стягнуто солідарно 3982 грн 65 коп. у рахунок відшкодування майнових збитків, завданих злочином, та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Вказане рішення суду не виконано.

Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі висновки викладені і в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За таких обставин суди дійшли помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правильно встановивши, що стягнуті рішенням суду кошти є одноразовими збитками, понесеними позивачем на придбання ліків та оплату лікування, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, завданого злочином, а не шкодою, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 1208 ЦК України, суди залишили поза увагою те, що позивачем неодноразову уточнювались та збільшувались позовні вимоги і було змінено підстави позову, а саме: з ч. 1 ст. 1208 ЦК України на ч. 2 ст. 625 ЦК України, які ухвалою суду від 30 травня 2014 року прийняті до провадження.

У порушення вимог ст. ст. 213, 124 ЦПК України суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не перевірив належним чином доводи і заперечення сторін; не з'ясував предмет та підстави позову після уточнення позовних вимог; не з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вказані порушення суду не усунув, належним чином доводи апеляційної скарги не перевірив та не спростував їх, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не можуть вважатись законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук