Справа №488/5985/13-ц 26.01.2015 26.01.2015 26.01.2015
Провадження №22-ц/784/78/15
Провадження 22 ц /784/78/15 Суддя першої інстанції: Циганок В.Г.
Категорія 63 Суддя доповідач суду апеляційної інстанції: Самчишина Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Харитонової І.В.,

за участю:

- заявника ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

- фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання недієздатним ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2014 року ухвалене за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - відділ опіки та піклування при Департаменті праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, про визнання недієздатним ОСОБА_4 та встановлення опіки,

встановила:

25 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним свого двоюрідного брата ОСОБА_4 та встановлення над ним опіки.

Заявник вказувала на те, що ОСОБА_4 перебуває на обліку у психіатричному кабінеті Жовтневої центральної районної лікарні м. Миколаєва, оскільки страждає хронічним психічним розладом та є інвалідом 2 групи з дитинства, внаслідок чого не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними і потребує опіки.

Після смерті батьків ОСОБА_4 залишився проживати одиноко.

Рідна сестра ОСОБА_4 - ОСОБА_6 є громадянкою Ізраїлю та не може здійснювати опіку над братом.

Посилаючись на те, що вона є єдиною родичкою ОСОБА_4, яка може здійснювати над ним опіку та з метою захисту його інтересів, ОСОБА_2 просила про задоволення заяви.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2014 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_4 недієздатним. Встановлено над ОСОБА_4 опіку та призначено ОСОБА_2 опікуном недієздатного ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

-2-

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на безпідставність її доводів, просила відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 39, 60 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_4 за станом свого здоров'я внаслідок стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує опіки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Положеннями ч. 3 ст. 237 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до довідки ЛТЄК від 27 червня 1984 року ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи з дитинства, безстроково (а.с.10).

Згідно довідки Жовтневої центральної районної лікарні м. Миколаєва від 16 липня 2013 року ОСОБА_4 страждає на хронічний психічний розлад та перебуває на обліку у психіатричному кабінеті з 1986 року (а.с. 11).

За наявності вказаних даних про психічний розлад здоров'я ОСОБА_4, суд першої інстанції ухвалою від 09 грудня 2013 року обґрунтовано на підставі ст. 239 ЦПК України призначив для встановлення його психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 50 від 05 лютого 2014 року ОСОБА_4 страждає стійким хронічним психічним розладом помірною розумовою відсталістю, судорожний синдром. За своїм психічним станом він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 25-28).

Зі змісту даного висновку вбачається, що експерти досліджували анамнез життя та хвороби підекспертного, а також проводили його психологічний огляд та обстеження. Тому посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на проведення експертизи без дослідження вказаних обставин, його обстеження та участі, є необґрунтованим.

ОСОБА_4 вказаний висновок психіатричної експертизи по медичній лінії не оскаржував, із заявою про призначення повторної експертизи не звертався, протилежного висновку про стан здоров'я не подав, із заявою про поновлення дієздатності не звертався.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що зібрані по справі докази дають підстави для визнання ОСОБА_4 недієздатним, є вірним.

-3-

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Положеннями ч. 1 ст. 241 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 10 жовтня 2013 року на засіданні опікунської ради при департаменті праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради за заявою ОСОБА_2 прийнято рішення щодо надання рекомендації про призначення її опікуном ОСОБА_4, в разі визнання його недієздатним (а.с.17).

Згідно подання виконкому Миколаївської міської ради опікуном ОСОБА_4 запропонована ОСОБА_2 (а.с.18).

З матеріалів подання органу опіки та піклування, наданих за запитом суду апеляційної інстанції вбачається, що акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_4 від 07 жовтня 2013 року, в якому зазначено про виявлене ОСОБА_2 бажання бути опікуном ОСОБА_4, був підписаний ОСОБА_8, яка з ним проживала та була громадянською дружиною його померлого батька (а.с.107). Проте, ОСОБА_8 заяву про призначення її опікуном ОСОБА_4 до органу опіки та піклування не подавала. Тому саме по собі проживання та догляд ОСОБА_8 за ОСОБА_4 на час ухвалення оскаржуваного рішення не є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення її опікуном.

Інших подань органу опіки та піклування щодо призначення іншої особи опікуном ОСОБА_4 суду не надано. Із заявою про звільнення опікуна ОСОБА_2 від її повноважень опікуна орган опіки та піклування не звертався.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення над ОСОБА_4 опіки і призначення його опікуном заявника. У зв'язку з чим, суд вірно задовольнив заяву ОСОБА_2 в цій частині.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ч. 1 ст. 240 ЦПК України щодо розгляду справи без участі заявника та представника органу опіки та піклування, як на підставу для скасування судового рішення, є необґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та представник органу опіки та піклування подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Положення ст. 240 ЦПК України не містить вимог щодо обов'язкової участі заявника та представника органу опіки та піклування при розгляді справи, тому, у зв'язку з неявкою останніх в судове засідання та за наявності їх заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд вправі був розглянути справу.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують і не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому правових підстав до задоволення апеляційної скарги не вбачається.

-4-

Керуючись ст. ст. 303, 308 , 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: