Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Коротуна В.М., Маляренка А.В.,Попович О.В., Ступак О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» про стягнення заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 01 червня 2012 року був призначений і працював на посаді голови правління публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» (далі −ПАТ «Кисневий завод»). 12 грудня 2013 року був звільнений з посади за власним бажанням, проте відповідач не провів розрахунку при звільненні і не виплатив йому заробітну плату. Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути із відповідача на свою користь 239 310 грн заборгованості із заробітної плати за період з 01 червня по 12 грудня 2013 року, 85 435 грн компенсації за невикористану відпустку, 323 693 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 13 грудня 2013 року до 01 жовтня 2014 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кисневий завод» на користь ОСОБА_6 324 754 грн заборгованості з заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку та 223 584 грн 36 коп. компенсації за затримку розрахунку при звільненні. У решті вимог - відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Кисневий завод» у дохід держави 3 654 грн судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, абзац другий його резолютивної частини після слів «а всього стягнути 548 338 гривень 36 копійок» доповнено словами «з обов'язковим відрахуванням податків та внесків у порядку, встановленому законодавством». В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Кисневий завод», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до наказу від 01 червня 2012 року № 153 ОСОБА_6 був призначений і працював на посаді голови правління ПАТ «Кисневий завод». Наказом від 12 грудня 2013 року № 356 був звільнений з посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st38>) (а. с. 8−13).

При звільненні йому не було виплачено заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку.

Згідно з довідкою ПАТ «Кисневий завод» від 18 вересня 2014 року № 343 відповідач мав сплатити позивачу за вказаний період 239 645 грн 12 коп. заробітної плати, з яких: 35 244 грн 72 коп. − у червні 2013 року, 40 000 грн у липні 2013 року, 40 000 грн − у серпні 2013 року, 40 000 грн − у вересні 2013 року, 34 999 грн 79 коп. − у жовтні 2013 року, 35 000 грн 70 коп. − у листопаді 2013 року, 14 399 грн 91 коп. − за період з 01 по 12 грудня 2013 року, та 85 120 грн компенсації за невикористану відпустку (а. с. 60−61, 111−112).

Крім того, наявність заборгованості підтверджуються довідкою Державної податкової інспекції у Солом'янському районі у м. Києві від 28 березня 2014 року № 2932/Н/26-58-18-05-11, за якою відсутні відомості про виплату ОСОБА_6 заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у період з 01 червня по 12 грудня 2013 року (а. с. 17, 82).

Статтею статті 47 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st47> передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st117> в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st116>, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обов'язковою умовою виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України має бути встановлена вина власника або уповноваженого ним органу невиплати належних звільненому працівнику сум.

Однак, задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції не встановив вини підприємства та не врахував заперечень відповідача про те, що ОСОБА_6 на день звільнення виконував обов'язки уповноваженого органу власника підприємства та не з'ясував чи дійсно ОСОБА_6 працював у день звільнення, оскільки він мав всі підстави та повноваження щодо проведення розрахунків з працівником, що звільняється.

Крім того, судом апеляційної інстанції не з'ясовано, чи мало підприємство можливість провести розрахунок з позивачем, оскільки заява ОСОБА_6 про виплату заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку не містить інформації щодо засобів зв'язку за якими з ним можна зв'язатись (місця проживання, номер телефону) та не зазначені реквізити банківської установи (у випадку безготівкового розрахунку) (а. с. 15).

Частиною 1 статі 233 ЦК України <nau://ukr/435-15|st233> передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення − в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Водночас, суд апеляційної інстанції вирішуючи спір по суті позовних вимог не перевірив чи не порушив позивач строку, визначеного положеннями ст. 233 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st233>, оскільки позивач звільнився з роботи 12 грудня 2013 року, а з позовом звернувся лише у квітні 2014 року.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, 60 <nau://ukr/1618-15|st60>, 179 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st179>) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судове рішення суду апеляційної інстанції у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

При цьому колегія суддів виходить з положень ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> згідно яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кисневий завод» частково задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати скасувати та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Попович О.В. Ступак