Провадження № 2/161/666/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Олексюка А.В.

при секретарі - Шумиводі О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на майно.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.02.2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції, правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»укладено кредитний договір за № 014/08-11/41024, за яким останньому надано грошові кошти в розмірі 52000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 13,75 % річних з кінцевим терміном повернення до 12.02.2015 року.

14.02.2013 року між банком та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 014/03-116/41024-6 до вищевказаного кредитного договору, за умовами п. 1.1.2 якої позичальнику було надано 358736,09 грн. на рефінансування заборгованості в національну валюту, а також, розроблено новий графік погашення кредитної заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 14.02.2008 року укладено договір іпотеки № 562, за яким передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м.

Крім того, 15.02.2013 року між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено додатковий договір № 192 до договору іпотеки № 562 від 14.02.2008 року.

Проте, позичальник належним чином не виконував взяті зобов'язання за кредитним договором, тому станом на 02.07.2014 року заборгованість за кредитним договором за № 014/08-11/41024 від 13.02.2008 року складає 397313,01 грн.: залишок заборгованості за основним боргом - 339607,60 грн. (в тому числі, прострочена заборгованість за основним боргом - 2431,38 грн.); заборгованість за відсотками; пеня - 7371,99 грн. (в тому числі, пеня за несвоєчасне повернення суми основного боргу - 538,52 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 6833,47 грн.).

На підставі наведеного, просить суд, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором№ 014/08-11/41024 від 13.02.2008 рку в сумі 397 313 грн. 01 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 14.02.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 562, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та іпотекодавцями - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: - нерухоме майно: трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., яка залежить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане відділом по приватизації житлового фонду виконкому Луцької міської ради 28.10.1999 року згідно з розпорядженням від 28.10.1999 року за № 2 384-р, перереєстрація права власності на квартиру проведена державним реєстратором, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 15 лютого 2013 року, номер запису про право власності - 149650 - шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною продажу встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів в його користь понесені судові витрати по справі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6в судове засідання не з'явилась по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належними чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник позивача ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився проте, подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась проте, подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 572, 574, 576, 589, 590, 592, 1048, 1050, 1054, 1056 ЦК України.

13.02.2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції, правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»укладено кредитний договір за № 014/08-11/41024, за яким останньому надано грошові кошти в розмірі 52000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 13,75 % річних з кінцевим терміном повернення до 12.02.2015 року (а.с. 5-8).

14.02.2013 року між банком та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 014/03-116/41024-6 до вищевказаного кредитного договору, за умовами п. 1.1.2 якої позичальнику було надано 358736,09 грн. на рефінансування заборгованості в національну валюту, а також, розроблено новий графік погашення кредитної заборгованості (а.с. 10-12).

В п. 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно п. 5.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених цим договором (а.с. 6).

П. 9.1 договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченного платежу, за кожний день прострочення (а.с. 7).

Відповідно до п. 6.5 договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту (а.с. 7).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 14.02.2008 року укладено договір іпотеки № 562, за яким передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м. (а.с. 18-24).

Крім того, 15.02.2013 року між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено додатковий договір № 192 до договору іпотеки № 562 від 14.02.2008 року (а.с. 25, 26).

Ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 належним чином не виконував взяті зобов'язання за кредитним договором, тому станом на 02.07.2014 року заборгованість за кредитним договором за № 014/08-11/41024 від 13.02.2008 року складає 397313,01 грн.: залишок заборгованості за основним боргом - 339607,60 грн. (в тому числі, прострочена заборгованість за основним боргом - 2431,38 грн.); заборгованість за відсотками; пеня - 7371,99 грн. (в тому числі, пеня за несвоєчасне повернення суми основного боргу - 538,52 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 6833,47 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості.

З наданих позивачем доказів вбачається, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та договором іпотеки банком направлялася відповідачам 06.05.2014 року, позивач ставив перед відповідачами питання про виконання основного зобов'язання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно положення статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, якщо інше не встановлено щодо відшкодування, в тому числі, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Ч. 1 статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Разом з тим 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Суд вважає, що дія даного закону розповсюджується на правовідносини, які склались між сторонами даного спору.

Крім того, суд враховує відсутність у матеріалах справи даних про те, що у відповідачів є інше, крім вищезазначеної квартири, житло, або що вони на даний час не зареєстровані у спірному житлі. Оскільки договір іпотеки було укладено щодо житлового приміщення, яке є постійним місцем проживання відповідачів, та у іноземній валюті, то до даних правовідносин підлягає застосованню вищезазначений Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 572, 574, 576, 589, 590, 592, 1048, 1050, 1056 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Олексюк А.В.