Дата документу 29.01.2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області

в складі головуючого судді Редько О.В.,

при секретарі Панченко Н.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача

ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, третя особа - Приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_9 про визнання довіреності, договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, про визнання права власності на 2/5 частини житлового будинку у порядку спадщини та про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, третя особа - Приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_9 про визнання довіреності, договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, про визнання права власності на 2/5 частини житлового будинку у порядку спадщини та про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Як зазначено в позовній заяві, у період з 1985 по 1993 рік позивач разом зі своїм рідним братом, ОСОБА_10 за сумісні кошти побудували житловий будинок АДРЕСА_1 для сумісного користування.

2 березня 1993 року брат позивача без його відома, через відповідача по справі, ОСОБА_8, якій діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 25.02.1993 року, державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_9, продав вищевказаний житловий будинок відповідачу по справі, ОСОБА_7. Даний договір купівлі-продажу було посвідчено Мелітопольською міською державною нотаріальною конторою 02.03.1993 року.

5 листопада 1993 року відповідач, ОСОБА_7, продав вищевказаний житловий будинок відповідачу по справі, ОСОБА_3. Даний договір купівлі-продажу було також посвідчено Мелітопольською міською державною нотаріальною конторою 05.11.1993 року.

Позивач зазначає, що на час оформлення даних угод його брат, ОСОБА_10 зловживав спиртними напоями, за місцем своєї реєстрації у м. Мелітополі був відсутній з травня 1993 року та місце його перебування йому було невідоме. Рішенням Мелітопольського міського суду Запорізької області від 28.07.1994 року його було визнано безвісно відсутнім, що підтверджується копією рішення Мелітопольського міського суду від 28.07.1994 року, яке набрало законної сили 08.08.1994 року, доданою до позову.

Рішенням Мелітопольського міського суду від 27.05.1997 року договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 02.03.1993 року, між ОСОБА_10, інтереси якого на підставі довіреності, виконував ОСОБА_8 і ОСОБА_7, посвідчений Мелітопольською міською державною нотаріальною конторою 02.03.1993 року та договір купівлі-продажу даного житлового будинку від 05.11.1994 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 05.11.1993 року, посвідчений Мелітопольською міською державною нотаріальною конторою 05.11.1994 року було визнано частково недійсними та за позивачем по справі, ОСОБА_6 було визнано право власності на 3/5 частини спірного житлового будинку АДРЕСА_1, яка складається з 9/25 частин кімнати 1-1, площею 22,9 кв.м., кухні 1-2, площею14,3 кв.м., кімнати 1-3, площею 17,3 кв.м., '/2 частини підвалу, яка складається з 43/100 частини приміщення 2, площею 35 кв.м., приміщення З, площею 4,5 кв.м., уборной «У», водогону №4, каналізації № 5,огорож Г 1,2,3. А за відповідачем по справі, ОСОБА_3, було визнано право власності на 2/5 частини, вищевказаного житлового будинку, яка складається з 16/25 частин кімнати 1-1, площею 22,9 кв.м., кімнати 1-4, площею 15,2 кв.м., '/г частини підвалу, яка складається з 57/100 частин приміщення 2,площею 35 кв.м.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.11.2012 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано померлим, що підтверджується копією рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 08.11.2012 року, яке набрало законної сили ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі вищевказаного рішення суду було зареєстровано смерть ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, за актовим записом № 01 від 18.01.2013 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області.

Як зазначає позивач, після смерті його брата,ОСОБА_10, законні спадкоємці першої черги за законом відсутні

05.04.2013 року, тобто у шестимісячний строк з моменту реєстрації смерті брата позивача, останній, як спадкоємець другої черги за законом прийняв спадщину після смерті свого брата, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини на майнові права на нерухоме майно приватному нотаріусу Мелітопольського нотаріального округу, ОСОБА_11, що підтверджується копією заяви про прийняття ним спадщини за № 29 від 05.04.2013 року та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 33686228 від 05.04.2013 року.

Позивач, як правонаступник свого брата, вважає, що довіреність на ім'я ОСОБА_8 від 25.02.1993 року, посвідчена державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_9, яка надавало йому право на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_10, відповідачу по справі, ОСОБА_7 є недійсною з наступних підстав.

ОСОБА_10 на час оформлення довіреності від 25.02.1993 року зловживав спиртними напоями, що підтверджується довідкою № 38 від 02.06.1994 року, з якої вбачається що з березня по травень 1993 року він проходив курс лікування від алкоголізму. Крім того, станом на 25.02.1993 року у нього не було паспорту, оскільки 23.01.1993 року його паспорт було знайдено на вокзалі Харьків-пасс., Південної залізничної дороги та знаходився в ЛОВД на станції Харьків-пасс. до 30.03.1993 року. 31.03.1993 року його паспорт було направлено у м. Мелітополь, тобто по місцю його реєстрації, що підтверджується довідкою виданою начальником ЛОВД на ст. Харьків-пасс., доданою до позову. Паспорт братові позивача було повернено тільки 07.04.1993 року, що підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 03.09.1993 року, доданою до позову.

На думку позивача, вищевказані обставини свідчать про те, що нотаріус Мелітопольської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 при посвідченні довіреності від імені ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_8 на продаж житлового будинку АДРЕСА_1, порушила інструкцію, яка передбачає порядок оформлення довіреності, тобто вона не мала можливості встановити особу під час складення довіреності, оскільки на час оформлення доручення, тобто на 25.02.1993 року, у нього не було паспорту, що свідчить про те, що дана довіреність не може вважаться виданою з дотриманням вимог законного порядку, та свідчить про волевиявлення брата позивача, що свідчить про недійсність даного правочину.

Позивач зазначає, що оскільки, на його думку, перший правочин купівлі продажу спірного житлового будинку від 02.03.1993 року є недійсним, то і послідуючі правочини, а саме, договір купівлі-продажу даного житлового будинку від 05.11.1994 року,укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, який посвідчено Мелітопольською міською державною нотаріальною конторою 05.11.1994 року також є недійсним та свідчить про те, що 2/5 частини спірного житлового будинку незаконно знаходяться у користуванні відповідача, ОСОБА_3 та позивач, як правонаступник після смерті свого брата, має право на їх витребування у порядку віндикації, тобто його вимоги по поверненню частини житлового будинку (віндикація) із незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 відповідають вимогам Цивільного кодексу України, а саме ст. 145 ЦК України (в редакцій 1963року), оскільки спірне майно із володіння його брата вибуло помімо його волі, відповідачам по справі, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було достовірно відомо про наявність перешкод до вчинення даних правочинів.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд: визнати недійсною довіреність від 25.02.1993 року видану ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_8, посвідчену державним нотаріусом Мелітопольської районної нотаріальної контори, ОСОБА_9; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_10, від імені якого на підставі довіреності від 25.02.1993 року діяв ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідчений 02.03.1993 року Мелітопольською міською державною нотаріальною конторою та витребувати 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь позивача, визнав за ним право власності на 2/5 частини вищевказаного житлового будинку у порядку спадщини, після смерті його брата, ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання з'явився позивач та його представник, на позовних вимогах наполягали, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, однак від нього в матеріалах справи є письмова заява, згідно якої останній просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає, виходячи з наступного. Всі правочини, які були укладені між відповідачами з приводу спірного будинку відповідали вимогам діючого законодавства, були посвідчені в установленому законом порядку. Крім того, як зазначає відповідач, 27.05.1997 року за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Мелітопольським міськрайонним судом вже було постановлено рішення яким визнав частково недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 02.03.1993 року та договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 05.11.1994 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та визнав за ОСОБА_6 право власності на 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 визнано право власності на 2/5 частини вказаного будинку. Також відповідач ОСОБА_7 зазначає, що під час розгляду вищезазначеної справи позивач не ставив питання про недійсність довіреності, не оспорював її, а лише вказував на свою участь у будівництві, тому вважає його вимоги незаконними та надуманими.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.

В судове засідання з'явилися представники відповідача ОСОБА_3, позовні вимоги не визнають, вважають їх необґрунтованими та незаконними з наступних підстав.

Як зазначав відповідач ОСОБА_3 в своїх письмових запереченнях, позивачем були пропущені строки позовної давності та взагалі подано позов неналежним позивачем. Також, відповідач ОСОБА_3 та його представники зазначають, що довіреність була оформлена 25.02.1993 року, отже відповідно до ст.. 257 ЦК України минув строк позовної давності і позивачем повинен був бути ОСОБА_10, який не звертався з позовом про визнання недійсною довіреності. Також, як зазначають відповідач та його представники, на думку позивача, нотаріусом були порушені вимоги законодавства з приводу оформлення довіреності, однак це не відповідає дійсності, оскільки в довіреності вказано особу, серію та номер паспорту. Як зазначають відповідач та його представники, позивач стверджує, що особу його брата при складанні протоколу № 772 про адміністративне правопорушення від 22.01.1993 року було встановлено з паспорту, який знаходився до 01.04.1943 року в ЛВВС на ст. Харків-пассажир., що позбавляло можливості його брата 25.02.1993 року оформити довіреність, однак згідно наданих документів не зазначено ні номер паспорту ні дату його видачі, що робить не зрозумілим який паспорт мається на увазі. Також відповідач та його представники зазначають, що зловживання ОСОБА_10 спиртними напоями не перешкоджає йому в оформленні довіреності, даних про недієздатність останнього в момент оформлення довіреності не має. Також, на думку відповідача та його представників, позивач не надає жодного доказу того, що підписана довіреність суперечила б волевиявленню ОСОБА_10 Відповідач та його представники підкреслюють, що рішенням Мелітопольського міського суду від 27.05.1997 року визнано частково недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 02.03.1993 року та договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 05.11.1994 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та визнав за ОСОБА_6 право власності на 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 визнано право власності на 2/5 частини вказаного будинку. ОСОБА_1 не ставив питання про визнання довіреності недійсної, знав про її існування та погодився з придбанням у власність відповідачами 2/5 частини спірного будинку. Також, на думку відповідача та його представників, посилання позивача на вибуття із володіння ОСОБА_10 спірного будинку відбулося не по його волі, що суперечить дійсності, оскільки останнім було видано нотаріально посвідчену довіреність, а сумнівні докази, на які посилається позивач, не можуть спростувати реальне волевиявлення довірителя. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 та його представники, просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилася, однак від неї в матеріалах справи наявна письмова заява, згідно якої нотаріус просить суд слухати справу у її відсутність, будь-яких пояснень з приводу обставин справи дати не в змозі, так як минуло багато часу. Вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, в зв'язку з тим, що викладені обставини вже були розглянуті в судовому засідання та за померлим ОСОБА_10, судом не було визнано власності на спірну нерухомість.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач по справі ОСОБА_6, являється сином ОСОБА_12 та ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 15.09.1957 року./а.с.18/

Також, позивач по справі являється рідним братом ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження від 08.01.1949 року.

Встановлено, що рішенням Мелітопольського міського суду № 2-58/97 від 27.05.1997 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10, ОСОБА_7,, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 02.03.1993 року, між ОСОБА_10, інтереси якого на підставі довіреності, виконував ОСОБА_8 і ОСОБА_7, посвідчений Мелітопольською міською державною нотаріальною конторою 02.03.1993 року та договір купівлі-продажу даного житлового будинку від 05.11.1994 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 05.11.1993 року, посвідчений Мелітопольською міською державною нотаріальною конторою 05.11.1994 року було визнано частково недійсними та за позивачем по справі, ОСОБА_6 було визнано право власності на 3/5 частини спірного житлового будинку АДРЕСА_1, яка складається з 9/25 частин кімнати 1-1, площею 22,9 кв.м., кухні 1-2, площею14,3 кв.м., кімнати 1-3, площею 17,3 кв.м., 1/2 частини підвалу, яка складається з 43/100 частини приміщення 2, площею 35 кв.м., приміщення З, площею 4,5 кв.м., уборной «У», водогону №4, каналізації № 5,огорож Г 1,2,3. А за відповідачем по справі, ОСОБА_3, було визнано право власності на 2/5 частини, вищевказаного житлового будинку, яка складається з 16/25 частин кімнати 1-1, площею 22,9 кв.м., кімнати 1-4, площею 15,2 кв.м., 1/2 частини підвалу, яка складається з 57/100 частин приміщення 2,площею 35 кв.м./а.с.20-21/.

З тексту мотивувальної частини рішення Мелітопольського міського суду № 2-58/97 від 27.05.1997 року вбачається, що ОСОБА_10 видав довіреність на продаж спірного будинку громадянину ОСОБА_8, при цьому, як вбачається з пояснень представника позивача, самого позивача та свідка «ОСОБА_15» позивач знав про домовленість щодо продажу будинку, попереджував покупців щодо свого права на частку спірного будинку та після продажу будинку «истец с работником милиции забрали ОСОБА_10 и деньги».

Позивачем ОСОБА_6 та його представником ОСОБА_10 (батько позивача) в цивільній справі № 2-58/97, яка розглядалась Мелітопольським міським судом, під час розгляду справине було заявлено вимоги щодо скасування довіреності, виданої його братом на продаж спірного будинку, не було наведено доказів, які б спростовували волевиявлення ОСОБА_10, а навпаки підтверджено мету продажу будинку та отримання грошових коштів за правочин, вчинений на підставі довіреності.

Посилання позивача на відсутність паспорту ОСОБА_10 на час складання довіреності 25.02.1993 року не свідчить про відсутність реального волевиявлення ОСОБА_10, оскільки як було встановлено вище, останній бажав продажу будинку та отримав грошові кошти та в подальшому не пред'являв претензій до набувачів.

Було встановлено, що позивач знав про існування довіреності ще з 02.03.1993 року, а саме з моменту продажу спірного будинку, однак в справі № 2-58/97 питання щодо визнання довіреності недійсною ним не ставилось, волевиявлення ОСОБА_10 не заперечувалось, а стало лише по проходженню понад 20 років, після визнання ОСОБА_10 померлим за рішенням суду від 08.11.2012 року, що не позбавляло позивача поставити питання недійсності довіреності в справі № 2-58/97, оскільки укладення цієї довіреності порушували його майнові права.

Крім того, саме рішенням Мелітопольського міського суду № 2-58/97 від 27.05.1997 року були визначені частки права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в спірному будинку, а отже на даний час вищезазначене рішення являється єдиним правовстановлюючим документом на спірний житловий будинок, тому посилання позивача на те, що він прийняв спадщину після смерті свого брата ОСОБА_10, не має ні якого юридичного значення, оскільки на момент прийняття спадщини, до її складу не входила частина спірного будинку, яка на той час на підставі рішення Мелітопольського міського суду № 2-58/97 від 27.05.1997 року належала ОСОБА_3

Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не обґрунтовані, не знайшли свого відображення під час дослідження доказів по справі, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, відповідачами було заявлено про пропущення строків позовної давності. Обставини на які посилається позивач щодо пропущення строків позовної давності не можуть бути визнанні судом.

Керуючись ст..ст. 257, 261, 319, 321, 328, 387, 1000, 1219-1220 ЦК України ст.ст. 10,11, 60, 61, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суддя

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, третя особа - Приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_9 про визнання довіреності, договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, про визнання права власності на 2/5 частини житлового будинку у порядку спадщини та про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О.В.Редько