У х в а л а

26 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,Маляренка А.В.,-
розглянувши заяву ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві, про захист прав споживача,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві, про захист прав споживача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась, що 25 липня 2007 року уклала з відповідачем кредитний договір про надання кредиту на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 90 тис. доларів США строком до 25 липня 2009 року зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки, проте, відповідач на її заяву від 10 жовтня 2008 року про видачу 2 700 доларів США, не відреагував і грошових коштів не надав. Відповідно до кредитного договору вона отримала лише 66 872,98 доларів США, отже, відповідачем не було надано 23 127,02 доларів США, що стало підставою для відмови у намірі покупки квартири по АДРЕСА_1 та спричинило їй збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 60 тис. доларів США. ОСОБА_6 вважала, що зазначені обставини є істотним порушенням умов договору, які є підставою для розірвання кредитного договору та договору іпотеки та стягнення пені, передбаченої ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_6 пеню в розмірі 2 024 157 грн 27 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від

16 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 в частині розірвання кредитного договору та іпотечного договору залишено без розгляду.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року залишено без змін.

ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У заяві ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 посилається на неоднакове застосування касаційним судом положень ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 216 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

До заяви додано як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, що, на думку заявника, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме, постанову Верховного Суду України від 21 травня 2014 року, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року.

У роз'ясненнях, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» зазначено, що судовими рішеннями на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України, Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені, як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №697-V. Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним.

Оскільки постанову Верховного Суду України від 21 травня 2014 року прийнято в порядку ст. 355, 360-3, 360-5 ЦПК України та не є судовим рішенням, ухваленим як судом касаційної інстанції, тому на вказану постанову не може здійснюватися посилання як на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України» роз'яснено, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Оскільки зі змісту заяви та долучених до заяви судових рішень, зокрема, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року, оскаржуваної ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, у допуску справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 353, 355 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві, про захист прав споживача, за заявою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
С.О. Карпенко
А.В. Маляренко