справа № 208/8076/14-ц
№ провадження 2/208/400/15
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, передбаченому ч.2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста в особі Дніпродзержинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша дніпродзержинська державна нотаріальна контора «Про визнання права власності в порядку спадкування за законом», -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_2. Після смерті батька залишилось спадкове майно - збудований батьками у 1981 році (після знесення старого будинку) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на новозбудований житловий будинок. Разом з цим, приймаючи до уваги, що, новозбудований житловий будинок був збудований спадкодавцем на підставі рішення Заводської районної ради м. Дніпродзержинська №274 від 04.07.1980р., вважає, що, вказаний будинок є спадковим майном і може бути отриманий нею у спадок у судовому порядку.

В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що, підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

В судове засідання представник відповідача - Територіальної громади міста в особі Дніпродзержинської міської ради не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та провести розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно свідоцтва про смерть, виданого 29.12.2009р. Заводським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 Заводським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 08.08.1959р. Бюро ЗАГС м.Нижній Тагіл, позивач ОСОБА_1 є донькою померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Звернувшись після смерті батька, ОСОБА_2, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, позивач отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії із посиланням на відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на новозбудований житловий будинок.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.23 Постанови Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Як вбачається з постанови нотаріуса від 16.09.2014р., нотаріус відмовив позивачці у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу на новозбудований житловий будинок, та рекомендував звернутися до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді, наданої 13.01.2015р. ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.1978р. за померлою ОСОБА_3 зареєстровано право власності на ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.04.1980р., за померлим ОСОБА_2 також зареєстровано право власності на ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з Витягу з рішення №274 Виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області від 04.07.1980р., 04.07.1980 року Виконавчий комітет Заводської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області надав ОСОБА_2, який мешкав за адресою АДРЕСА_2, дозвіл на будівництво нового житлового будинку замість старого, що прийшов у непридатність, на земельній ділянці АДРЕСА_2.

Як вбачається з Технічного паспорту, виконаного ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 19.08.2014р., новий житловий будинок замість знесеного, був збудований ОСОБА_2 на земельній ділянці АДРЕСА_2 у 1981 році.

Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (чинної на момент побудови спірного будинку), реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Згідно ст.105 ЦК Української РСР (яка визначала наслідки самовільного будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд у 1981 році) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

З наведеного суд вбачає, що, вказана норма закону самовільним будівництвом визначала здійснення побудови споруди без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил.

Згідно роз'яснень, наданих в п.3 Постанови Верховного Суду України N 9 від 19.09.1975р. «Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України», спори про право власності на самовільно споруджені будинки або прибудови, у тому числі пов'язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням цих будівель, а також спори між учасниками будівництва про поділ, визначення порядку користування такими приміщеннями, про відшкодування витрат, понесених на самовільне будівництво, судам не підвідомчі.

Як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять затвердженого виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих Акту про прийняття в експлуатацію збудованого в 1981 році житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що свідчить про те, що, вказаний будинок є об'єктом самочинного будівництва.

Згідно роз'яснень, наданих у п.6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Як зазначено у п.7 Постанови Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

При цьому, пунктом 8 вказаної Постанови визначено, що, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

З вищенаведених обставин та досліджених судом доказів, суд вбачає, що, спірний об'єкт нерухомого майна є самочинно збудований - не прийнятий в експлуатацію будинок, право власності на який за спадкодавцем - померлим ОСОБА_2 в порядку, встановленому законом, не зареєстровано.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Таким чином, встановивши, що, за життя, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не набув право власності на спірний об'єкт нерухомого майна; та, приймаючи до уваги, що, до складу спадщини входять лише права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 10, 15, 60, 110, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади міста в особі Дніпродзержинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша дніпродзержинська державна нотаріальна контора «Про визнання права власності в порядку спадкування за законом» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Нельга Д. В.