Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г., Парінової І.К., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що 04 квітня 2011 року надав нотаріально посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на право користування та розпорядження належним йому на праві власності автомобілем Skoda Octavia Tour 1,9 TDI, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

У квітні 2014 року йому стало відомо, що 11 травня 2011 року ОСОБА_7 продала даний автомобіль ОСОБА_8, зокрема, 11 травня 2011 року даний автомобіль був знятий з обліку і зареєстрований за ОСОБА_8 на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 564173, виданої 10 травня 2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Янголз» (далі - ТОВ «Янголз»), згідно з якою вартість автомобіля складала 71 186 грн 58 коп.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 відмовляється повернути йому кошти, отримані від продажу автомобіля, просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь позивача кошти в сумі 117 378 грн 70 коп.. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу на праві власності належав автомобіль Skoda Octavia Tour 1,9 TDI, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 04 січня 2006 року Івано-Франківським МРЕВ.

04 квітня 2011 року позивач надав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розпоряджатися на свій розсуд на умовах та за ціною на свій розсуд (продати, здати в оренду, обміняти, надати в користування, позичку, передати в заставу) експлуатувати належний йому транспортний засіб Skoda Octavia Tour 1,9 TDI, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно з листом Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області від 30 квітня 2014 року № 199, зазначений автомобіль 10 травня 2011 року був знятий з обліку на підставі заяви ОСОБА_8, а 11 травня 2011 року автомобіль був зареєстрований за ним на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 564173, виданої 10 травня 2011 року ТОВ «Янголз».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 травня 2011 року ОСОБА_9, яка діяла від імені позивача за дорученням від 04 квітня 2011 року, та ОСОБА_8 уклали договір на оформлення довідки-рахунку через магазин Івано-Франківської філії ТОВ «Янголз», відповідно до якого ОСОБА_9 продала останньому автомобіль Skoda Octavia Tour 1,9 TDI, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, за ціною 71 186 грн 57 коп.

Разом з тим жодних доказів, які б підтверджували факт передачі позивачу зазначених коштів у квітні 2011 року, судам не надано.

Визначаючи суму коштів, які підлягають поверненню позивачу, суди попередніх інстанцій виходили з вартості автомобіля на час його продажу в розмірі 8 933,61 дол. США, що за курсом НБУ становило 117 378 грн 70 коп.

Враховуючи, що відповідач та третя особа визнали, що розрахунок за продаж автомобіля проводився саме в доларах США, суд першої інстанції, з яким також погодилася колегія суддів апеляційного суду, прийшов до висновку про стягнення коштів у гривневому еквіваленті за курсом НБУ.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доказів про те, що позивачу було відомо про відчуження автомобіля 11 травня 2011 року судам не надано, а тому доводи ОСОБА_7 про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, не заслуговують на увагу, оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено у ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнені доводи та заперечення інших осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотивувальна частина із зазначенням: мотивів, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Ухвала, постановлена судом апеляційної інстанції, не відповідає цим вимогам.

Дійшовши висновку про те, що «враховуючи, що відповідач та третя особа в суді першої інстанції визнали, що розрахунок за продаж автомобіля проводився саме в доларах США, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення коштів у гривневому еквіваленті за курсом НБУ, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позову.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, то такі не заслуговують на увагу, оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доказів про те, що позивачу було відомо про відчуження автомобіля 11 травня 2011 року суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає», апеляційний суд узагалі не перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не навів ніяких мотивів ухваленого ним судового рішення, не зважив на доводи апеляційної скарги, в тому числі щодо висновків про оплату вартості автомобіля саме в доларах США, визначення вартості автомобіля на час продажу.

Так, залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині стягнення вартості автомобіля у сумі 117 378 грн 70 коп, що є еквівалентом 14 000 дол. США, апеляційним судом не взято до уваги, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно зі ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги на підставі ст. 1000-1007 ЦК України, не визначився з характером спірних правовідносин, у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснив позивачу його право уточнити підстави позову з огляду на обраний ним спосіб захисту порушеного права, так як позов був заявлений на підставі ст. ст. 244, 1006 ЦК України.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак