АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 759/16158/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2181/15
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

4 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано всі обставини, що мають значення для справи

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача провизнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, про що видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1.

13 жовтня 1982 року ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого спадкоємцем жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 є його донька, - ОСОБА_4

12 серпня 2014 року вона звернулась до ПН КМНО з заявою видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яким є земельна ділянка, кадастровий номер :75:013:0040, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначила, що у зв'язку з відсутністю оригіналу документу про посвідчення права власності на нерухоме майно, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

У зв'язку із викладеним просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер :75:013:0040, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1.

13 жовтня 1982 року померлим складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 є його донька, ОСОБА_4

12 серпня 2014 року ПН КМНО ОСОБА_6 винесено постанову № 158/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку із тим що заявником не надано оригіналу документу про право власності на вищезазначене нерухоме майно - земельну ділянку.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька осіб, незалежно від наявності з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За положенням ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано відомостей щодо інших спадкоємців померлого.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5

Як вбачається з відповіді ПН КМНО ОСОБА_6, спадкова справа відкрита за заявою ОСОБА_4, інших спадкоємців ОСОБА_5 немає.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 на підставі державного акту належала земельна ділянка кадастровий номер :75:013:0040, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, оригінал даного акта був втрачений ще за життя спадкодавця.

У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, ПН КМНО ОСОБА_6 було винесено постанову № 158/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 червня 2014 року, якою позивачу офіційно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 131 Земельного Кодексу України передбачено, що громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до норм чинного законодавства, з 01 січня 2013 року з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» територіальні органи земельних ресурсів не здійснюють видачу державних актів на право власності на земельну ділянку, тому встановлення права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, можливе лише в судовому порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції належної оцінки доводам позивача не дав, не перевірив наявні в матеріалах справи докази та дійшов передчасних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.. 213, 214 ЦПК України і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :75:013:0040, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді