АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3433/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ГоркаваВ.Ю.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Даніель», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ВОЙНАРСКА Ірина Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановила:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «Даніель», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарска І.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що сума стягнутої заборгованості не відповідає дійсному розміру заборгованості за кредитним договором та підлягає перерахунку, оскільки включення для нарахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтуються на вимогах закону. Вказував, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.12.2014 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Даніель» до ОСОБА_6 про стягнення суми пені. Однак, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.

Крім того, банк до початку процедури звернення стягнення на предмет застави не зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Також, посилався на те, що суд першої інстанції не перевірив та не надав оцінки доводам позивача про те, що останній не отримував претензії, а надані суду квитанції зі штрих-кодами, не містять в онлайн сервісі Укрпошти відомостей про вручення рекомендованих листів з даними штрих-кодами адресату. Судом залишено без уваги, що надана претензія містить невірний розрахунок по тілу кредиту.

В судове засідання апелянт не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення від 13.02.2015 року.

Представник відповідача ЛитвинО.А. в судовому засіданні вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовував тим, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості, оскільки банк не повідомив його про розмір заборгованості, яка виникла за кредитним договором та про порядок її розрахунку, що позбавило його можливості висловити свої заперечення щодо останнього. Крім того позивач вважає суму заборгованості завищеною, оскільки відповідачем було безпідставно нараховані штрафні санкції у розмірі 48 983 грн. 96 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2011 року між ПАТ КБ «Даніель» та позивачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1509-04-КА-Т, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 120 600 грн., зі сплатою 19% річних та з кінцевим терміном погашення кредитної заборгованості строком до 27.02.2018 року.

З метою забезпечення виконання позивачем основного зобов'язання, 28.02.2011 року між сторонами було укладено договір застави, предметом якого є транспортний засіб марки «КІА Cerato», д.н. НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2

У зв'язку з неналежним виконанням позивачем зобов'язань за кредитним договором, 26.03.2014 року банком на адресу позивача було направлено досудові вимоги, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень від 28.03.2014 року, в яких відповідач зазначив розмір загальної заборгованості за кредитом та повідомив, що у разі незадоволення вказаної вимоги банк буде змушений захищати свої права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка зазначена в розрахунку.

06 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ВойнарскоюІ.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 471, яким звернуто стягнення на автомобіль марки «КІА Cerato», д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 За рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Даніель» в розмірі : 83 313 грн. 48 коп. - сума заборгованості за кредитом; 12 474 грн. 48 коп. - сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом; 48 983 грн. 96 коп. - сума неустойки, що разом становить 144 771 грн. 92 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України.

Враховуючи, що для вчинення виконавчого напису відповідачем нотаріусу було подано заяву, копію договору застави, копію кредитного договору, розрахунки заборгованості, а також адресовані боржнику письмові вимоги про наявність заборгованості, нотаріус, перевіривши наявність нотаріально посвідченого договору застави та надані представником банку таблиці розрахунку заборгованості, вчинив виконавчий напис відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, тому вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнані судом безпідставними та необґрунтованими.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, зробленими без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, та з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 вказаного Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Порядок вчинення виконавчих написів регулюється главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, що набув чинності з 07.03.2012 року.

Враховуючи, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений 06.06.2014 року, до спірних правовідносин підлягає застосуванню зазначений Порядок, тому посилання суду першої інстанції на положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, яка втратила чинність, є безпідставними.

Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 3.2 глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Пунктом 1 Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості боржника; виконавчий напис вчиняється нотаріусом за умови подання кредитором документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання.

Із наявних у матеріалах цивільної справи копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, вбачається, що 26.03.2014 року на ім'я заставодавця ОСОБА_2 представником ПАТ КБ «Даніель» було складено вимогу про усунення порушень кредитного договору та погашення заборгованості ( а.с. 119), в якій зазначено, що станом на 26.03.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 91 581 грн. 20 коп., що складається із : суми кредиту, що має бути сплачена - 67 468 грн., суми не сплачених в строк платежів по кредиту - 15 845 грн. 48 коп. та суми не сплачених в строк відсотків за користування кредитом - 8 267 грн. 72 коп.

У зазначеній вимозі банк повідомляв, що непогашена частина кредиту, відсотки за користування кредитом, а також інші платежі за кредитним договором підлягають достроковому поверненню та у відповідності до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вимагав виконати основне зобов'язання та здійснити погашення заборгованості за договором у повному обсязі в строк протягом 30 днів з моменту отримання цього листа, але не пізніше 28 квітня 2014 року.

Відповідно до п.6.1 договору застави транспортного засобу, укладеного між сторонами 28.02.2011 року, заставодержатель набуває права звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов цього та умов кредитного договору.

Пунктом 3.5 кредитного договору від 28.02.2011 року передбачено, що відповідно до ст. 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п. 6.1 кредитного договору, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення з дати, визначеної у відповідній письмовій вимозі банку. В цьому випадку позичальник зобов'язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін у повному обсязі. Письмова вимога направляється на адресу позичальника листом ( цінний з повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром.

Виходячи з викладених умов, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов'язань по кредитному договору та про зобов'язання достроково погасити заборгованість в тому разі, коли банком не лише направлено на адресу боржника вимогу про погашення заборгованості, а й надано підтвердження про її вручення адресатові під розписку.

Разом з тим, даних про отримання ОСОБА_2 зазначеної вимоги матеріали справи не містять. Список згрупованих поштових відправлень свідчить лише про направлення банком такої вимоги, а не отримання її боржником.

Відповідно до наданих нотаріусом копій документів, лист з вимогою від 26.03.2014 року повернувся без вручення ОСОБА_2, з відміткою поштового відділення від 03.05.2014 року про неможливість вручення ( а.с. 120).

Крім того, зазначена у вимозі від 26.03.2014 року сума заборгованості суттєво відрізняється від суми заборгованості, зазначеної у заяві про вчинення виконавчого напису від 06.06.2014 року.

Так, у вимозі про погашення заборгованості, зазначено, що станом на 26.03.2014 року загальна сума заборгованості становить 91 581 грн. 20 коп. та складається із суми непогашеного кредиту ( сума дострокового стягнення - 67 468 грн., прострочена кредитна заборгованість - 15 845 грн. 48 коп., та прострочених відсотків - 8 267 грн. 72 коп.)

Також ОСОБА_2 попереджено про право банку відповідно до п.7.1 кредитного договору вимагати сплати пені в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, проте жодних претензій щодо сплати певного розміру неустойки вимога не містить, і до загальної суми заборгованості, визначеної до погашення, неустойка не включена.

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви представника банку від 06.06.2014 року та розрахунку заборгованості, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, неустойка нарахована банком за 3 роки з 16.06.2011 року по 05.06.2014 року наступним чином: пеня за прострочення сплати процентів - 14 258 грн. 38 коп., пеня за прострочення сплати кредиту - 28 880 грн. 20 коп., за виключенням погашеної неустойки - 2596 грн. 62 коп. Крім того, нараховано штраф - 2% від суми отриманого кредиту за порушення умови страхування майна, що є предметом застави, - 2 412 грн., а також штраф - 5% від суми отриманого кредиту за порушення умови надання документів про доходи, - 6030 грн. Загальна сума неустойки, нарахованої банком до стягнення - 48 983 грн. 96 коп.

Відповідно до виконавчого напису, сума заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на транспортний засіб, складається з : суми заборгованості за кредитом - 83313 грн. 48 коп.; нарахованих та несплачених відсотків - 12 474 грн. 48 коп., неустойки - 48 983 грн. 96 коп.

З викладеного вбачається, що у виконавчому написі до суми неустойки, про можливе нарахування якої повідомляв банк у вимозі, та сплати конкретної суми якої не вимагав, включено два штрафи, оплату яких банк також попередньо не вимагав.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені розбіжності у сумах заборгованості та не врахував, що вимога про погашення заборгованості не містить будь-якого розміру неустойки, що виконавчий напис вчинено на суму заборгованості з іншими складовими, ніж позивачу надіслано вимогу, у зв'язку з чим зазначений розмір заборгованості значно перевищує пред'явлену для дострокового погашення суму.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що нотаріус не пересвідчився в безспірності суми заборгованості, належному письмовому повідомленні боржника про необхідність дострокового погашення суми заборгованості та попередженні про звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання цієї вимоги .

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з дотриманням вимог закону, не відповідає обставинам справи та є помилковим, оскільки наявні у матеріалах справи докази не підтверджують безспірність заборгованості, тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_6 стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «Даніель» заборгованість за кредитом на загальну суму 113 293 грн. 74 коп., яка складається із : суми заборгованості по кредиту - 83 313 грн. 48 коп., суми нарахованих та не сплачених відсотків - 19 977 грн. 26 коп. та суми неустойки - 10 000 грн. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що ПАТ КБ «Даніель» звернувся з позовними вимогами до боржника та поручителя у вересні 2014 року, після вчинення виконавчого напису. При цьому колегія суддів звертає увагу, що загальна сума заборгованості за рішенням суду, виходячи із розміру стягнутої неустойки, є значно меншою, ніж визначена у виконавчому написі нотаріуса, чим також спростовується висновок про безспірність заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає , що апеляційна скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору при пред'явленні позову - 243 грн. 60 коп. та подачі апеляційної скарги - 121 грн. 80 коп., а всього - 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту:

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис за реєстровим № 471 від 06 червня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою Іриною Анатоліївною, про звернення стягнення на автомобіль марки КІА моделі Cerato, 2010 року випуску, д.н. НОМЕР_1, належний ОСОБА_2, в рахунок погашення боргу в сумі 144 771 грн. 92 коп. на користь ПАТ Комерційний Банк «Даніель».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Даніель» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: