АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і звернення стягнення на майно,

встановила:

у вересні 2013р. позивач звернувся до суду з позовними вимогами, розмір яких збільшував під час судового розгляду, про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення АДРЕСА_1, яке належить відповідачам, у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитними договорами у загальній сумі станом на 29 серпня 2014р. 383 953,15шв. франків, що еквівалентно 5 633475,32грн., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 2 410 428,13грн., а залишок заборгованості у сумі 219 668,85шв. франків, що еквівалентно 3 223 047,19грн. стягнути з відповідачів солідарно.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк», який 24 квітня 2008р. уклав кредитні договори № 057-2008-998 та № 057-2008-999 з ОСОБА_1, на підставі яких позичальник отримала відповідно 110 000шв. франків строком до 10 квітня 2028р. зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом, та 19 910шв. франків строком до 10 квітня 2028р. зі сплатою 11,45% річних за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами 24 квітня 2008р. були укладені договори поруки з ОСОБА_2

Також позивач посилався на те, що 24 квітня 2008р. уклав кредитний договір № 057-2008-972 з ОСОБА_2, відповідно до якого позичальник отримала 109 730шв. франків строком до 10 квітня 2028р. зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом, а також кредитний договір № 057-2008-973, відповідно до якого позичальник отримала 19 910шв. франків строком до 10 квітня 2028р. зі сплатою 11,45% річних.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитними договорами в цей же день з ОСОБА_1 були укладені договори поруки.

Крім того, у забезпечення виконання позичальниками своїх зобов'язань за кредитними договорами 24 квітня 2008р. між банком та відповідачами був укладений договір іпотеки,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/4920/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
предметом якого є нежиле приміщення АДРЕСА_1, яке належить

відповідачам на праві приватної власності у рівних частках, вартість якого визначена

- 2 -

незалежним експертом у сумі 2 410 428,13грн.

Позивач стверджував, що відповідачі не виконували належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами, у зв'язку із чим виникла заборгованість, а банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредитної заборгованості та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням суду від 21 січня 2015р. позов задоволено частково, звернуто стягнення на нежиле приміщення АДРЕСА_1 у рахунок погашення заборгованості відповідачів за кредитними договорами у сумі 383 953,15шв. франків, що еквівалентно 5 633 475,32грн., шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на час проведення виконавчого провадження на користь ПАТ «Універсал Банк», стягнуто з відповідачів на користь банку судовий збір у рівних частинах, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині визначення вартості предмета іпотеки та відмови у стягненні заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, визначивши початку ціну продажу предмета іпотеки у розмірі 2 410 428,13грн. та стягнувши з відповідачів солідарно залишок заборгованості.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги через свого представника (с.с.243 т.2), у судове засідання не з'явилася, клопотання про перенесення судового розгляду не подала, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника ОСОБА_2, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 24 квітня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ "Універсал Банк", та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 057-2008-998, на підставі якого відповідачу ОСОБА_1 надано кредит у сумі 110 000шв. франків, строком до 10 квітня 2028р. та сплатою 9,95% річних за користування кредитом (т.1 а.с.8-13).

У подальшому сторонами 10 березня 2010р. та 16 березня 2010р. укладалися додаткові угоди до вказаного кредитного договору, якими змінювався текст договору, змінювалася процентна ставка за користування кредитом (т.1 а.с.19-31).

Крім того, 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 057-2008-999, на підставі якого позичальник отримала 19 910шв. франків, які зобов'язалася повернути до 10 квітня 2028р. та сплатити 11,45% річних за користування кредитом (т.1 а.с.38-43).

Також між сторонами було укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору від 10 березня 2010 року та від 16 березня 2010 року, за якими вносились зміни до договору, змінювалась процентна ставка (т.1 а.с.49-61).

В забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеним кредитним договорам 24 квітня 2008р. між банком та ОСОБА_2 був укладений договор поруки № 057-2008-998-Р/1., відповідно до умов якого відповідачі по справі виступають як солідарні боржники (т.1 а.с.130-136,137-142).

24 квітня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 057-2008-972, за умовами якого

- 3 -

відповідачу ОСОБА_2 надано кредит у сумі 109730шв. франків., строком до 10 квітня 2028р. та сплатою 9,95% річних за користування кредитом (т.1 а.с.68-73).

10 березня 2010р. та 16 березня 2010р. сторонами укладалися додаткові угоди до вказаного кредитного договору, за якими вносились зміни до договору, змінювалась процентна ставка, договір доповнювався новими пунктами, змінювався текст договору (т.1 а.с.79-91).

Крім того, 24 квітня 2008р. між банком та ОСОБА_2 був укладено кредитний договір № 057-2008-973, за умовами якого позичальник отримала кредит у сумі 19 910шв. франків, який зобов'язалася повернути до 10 квітня 2028р. та сплатити 11,45% річних за користування кредитом (т.1 а.с.98-103).

До зазначеного договору 10 березня 2010р. та 16 березня 2010р. на підставі додаткових угод сторонами вносилися зміни, зокрема, змінювалася процентна ставка, договір доповнювався новими пунктами, змінювався текст договору (т.1 а.с.109-118).

В забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеним кредитним договорам № 057-2008-972 та № 057-2008-973 між банком та ОСОБА_1 24 квітня 2008р. укладено договір поруки № 057-2008-972-Р/1, відповідно до умов якого відповідачі по справі виступають як солідарні боржники (т.1 а.с.143-149, 150-156).

Також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань по всім вищевказаним кредитним договорам 24 квітня 2008р. між банком та відповідачами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку позивачу належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення АДРЕСА_1, вартістю 2 410 428,13 грн. (т.1 а.с.157-177).

Відповідно до п. 3.2. кредитних договорів № 057-2008-998, № 057-2008-999, № 057-2008-973, № 057-2008-972 виконання зобов'язань позичальника за договором забезпечується заставою нежилого приміщення АДРЕСА_1

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували умови кредитних договорів, не вносили щомісячних платежів відповідно до графіку погашення заборгованості, тому наявні законні підстави для дострокового стягнення заборгованості за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказані висновки суду відповідають наявним матеріалам справи та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Пунктом 5.2.5. кредитних договір сторони погодили право банку достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу понад 2 місяці і не усунення позичальником порушень протягом 30 календарних днів

- 4 -

з дати відправлення банком повідомлення на адресу позичальника з вимогою усунути порушення.

Судом встановлено, що відповідачі належним чином не виконували свої зобов'язання за кредитними договорами, щомісячні платежі на погашення заборгованості не вносили, у результаті чого виникла заборгованість, тому 13 вересня 2010р. на адресу відповідачів банком були направлені вимоги про погашення простроченої заборгованості, які були отримані відповідачами.

Проте, прострочена заборгованість погашена відповідачами не була, тому суд прийшов до правильного висновку про правомірність вимог банку про дострокове повернення відповідачами всієї заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4 договору іпотеки сторони визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем у випадках і на підставах, передбачених законодавством України, зокрема, у разі порушення будь-якого основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою за договором та/або будь-якого зобов'язання іпотекодавця за договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 29 серпня 2014р. загальна заборгованість за кредитними договорами становить 603 622 швейцарських франків, що еквівалентно 8 856 522грн. 51коп., з яких позивач просив 383 953,15шв. франків, що еквівалентно 5 633 475,32грн. стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а залишок 219 668,85шв. франків, що еквівалентно 3 223 047,19грн., просив стягнути з відповідачів солідарно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вся заборгованість повинна погашатися шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає вимогам ст. 33 Закону України «Про іпотеку», а доводи позивача про недостатність вартості предмета іпотеки для повного погашення заборгованості є припущенням, на якому не може ґрунтуватися рішення суду.

Разом з тим, суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачу у стягненні заборгованості у сумі 219 668,85шв. франків, що еквівалентно 3 223 047,19грн., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

При цьому, колегія суддів також враховує, що відповідачами розмір заборгованості не оспорюється.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 39 Закону України "Про іпотеку" судом першої інстанції у рішенні зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.

Доводи апелянта про те, що початкова ціна предмета іпотеки була визначена сторона-

- 5 -

ми у договорі іпотеки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у договорі іпотеки сторони визначили вартість предмета іпотеки на момент укладення договору, а не початкову ціну при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Позивачем суду не було надано доказів погодження з відповідачами ціни продажу предмета іпотеки, тому суд першої інстанції правомірно зазначив у рішенні суду, що така ціна визначається на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки ухвалено з дотриманням норм матеріального права, тому підстав для його скасування в цій частині та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2015р. змінити, вказавши, що розмір заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_1, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, становить 603 622 швейцарських франків, що еквівалентно 8 856 522грн. 51коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: