Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6007/14-ц Головуючий у 1-й інст. Комісарчук О. В.
Категорія 34 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Борисюка Р.М., Жигановської О.С.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Зазначала, що 05.03.2011 року в м. Житомирі по вул. Київській, 77 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів AUDI A 6, державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належав ОСОБА_4, та «ГАЗ 3110», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 В результаті пригоди автомобілю AUDI A 6 були завдані механічні пошкодження. Вартість матеріального збитку у зв'язку з цим відповідно до звіту експерта від 11.03.2011 року становить 57 498,07 грн.

Відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира винним у даній пригоді визнано ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті спадкодавця - ОСОБА_4, вона є власником вказаного автомобіля AUDI A 6. Тому вважає, що має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження вказаного автомобіля.

За наведених обставин та посилаючись на ст. ст. 1167, 1188 ЦК України позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 57 498,07 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 6 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема вказує, що суд при вирішенні даного спору повинен був застосувати загальні положення ст. 1218 ЦК України, оскільки право на відшкодування шкоди за не договірним зобов'язанням (ДТП), яке існувало на момент смерті ОСОБА_4 та продовжувало існувати, з врахуванням ст.1219 ЦК України перейшло до її як спадкоємця. Проте суд до спірних правовідносин помилково застосував ст.1230 ЦК України, яка регулює спадкування договірних зобов'язань і безпідставно відмовив у позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди суд виходив з того, що права на відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, який одержала у спадок позивачка, остання не має, оскільки відповідно до ст.1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві лише у договірних зобов'язаннях.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Матеріалами справи підтверджено, що 05.03.2011 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце у м. Житомирі по вул. Київській, 77 був пошкоджений автомобіль AUDI A 6 державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належав ОСОБА_4

Згідно постанови Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2011 року винним у даній пригоді визнано ОСОБА_2, котрий керував автомобілем «ГАЗ 3110» державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.6).

Постанова набула законної сили та є чинною.

Частиною 4 ст.61 ЦПК України визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вартість матеріального збитку у зв'язку з пошкодження автомобіля AUDI A 6 відповідно до звіту експерта від 11.03.2011 року становить 57 498,07 грн.

Вказаний висновок відповідачем ОСОБА_2 не спростований та фактично ним не оспорюється.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції зазначив, що власник автомобіля «ГАЗ 3110» державний номерний знак НОМЕР_2, яким він керував в момент пригоди, застрахував цивільну відповідальність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А тому відповідальним за шкоду є страхова компанія.

Відповідно до частини 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснив відповідачу його права та обов'язки. А саме: надати докази на підтвердження своїх доводів щодо страхування цивільної відповідальності автомобіля, яким він керував в момент пригоди та останній був попереджений про наслідки вчинення або невчинення таких процесуальних дій. Для цього суд у розгляді справи оголосив перерву, надавши позивачу можливість представити суду відповідні докази.

Однак, відповідач після виконання апеляційним судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надав ніяких доказів на підтвердження своїх вище наведених доводів, будь - яких клопотань з цього приводу не заявив.

Тому, відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України при вирішенні спору суд виходить з наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався заперечуючи проти позову.

Відтак, колегія суддів визнає, що відповідальним за шкоду заподіяну власнику автомобіля AUDI A 6, внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, є ОСОБА_2

На момент даної пригоди власником автомобіля AUDI A 6 був ОСОБА_4, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_1 стала власником вказаного автомобіля AUDI A 6.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України визначені права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини.

Зокрема, до переліку прав та обов'язків, що не входять до складу спадщини, право на відшкодування матеріальної шкоди цією статтею не визначено.

З аналізу наведених правових норм можливо зробити висновок, що до позивачки ОСОБА_1 перейшли права, що належали спадкодавцеві ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зокрема право на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження 05.03.2011 року при дорожньо-транспортній пригоді автомобіля AUDI A 6 державний номерний знак НОМЕР_1, що належав померлому ОСОБА_4, власником якого вона стала відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відтак, позивачка має право на відшкодування вказаної матеріальної шкоди.

Таким чином, оскільки неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду про відмову у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду, а саме про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, а тому залишається без змін.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 57 498,07 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді