АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/6199/13-ц 22-ц/774/117/К/15
Справа № 215/6199/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/117/К/15 суддя Тарасенко О.В.
Категорія -43 (IV) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Грищенко Н.М., Братіщевої Л.А.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття осіб з реєстраційного обліку.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4., треті особи: Служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття осіб з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене житлове приміщення позивач отримав на підставі договору дарування від 09 квітня 1994 року, за яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар квартиру. Договір було посвідчено 09.04. 1994 року державним нотаріусом Першої криворізької нотаріальної контори Литвин О.Б. та зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 29.10.2012 року.

Відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_4 зареєстровані у спірній квартирі, але фактично не проживають і комунальні послуги не оплачують.

Оскільки відповідачі можуть у будь-який час почати проживати та користуватись даною кватирою, що є порушенням прав позивача як власника житла, то ОСОБА_3 просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на квартиру, зобов'язавши Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області сектор громадянства та міграції Тернівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_4. з квартири за адресою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4. про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття осіб з реєстраційного обліку - задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог. Реєстрація відповідача не створює перешкод у користуванні приватною власністю, оскільки позивач не просить визнати осіб такими, що втратили право на користування житлом. Судом не враховано, що відповідач не підписувала жодних договорів направлених на відчуження спірної квартири. В процесі розгляду справи не було враховано думки органу опіки та піклування, який заперечував проти задоволення позову. В зв'язку з порушенням права на захист, яке не було відновлено при перегляді заочного рішення, відповідач не мала можливості надати до суду докази та подати зустрічний позов про визнання договору дарування недійсним.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, а заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.02.2014 року слід залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 квітня 1994 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, за яким відповідач подарувала, а позивач прийняв у дар 3-х кімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 Даний договір було посвідчено державним нотаріусом Першої криворізької нотаріальної контори Литвин О.Б. 19 вересня 2012 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області було видано ОСОБА_3 дублікат договору дарування квартири від 09 квітня 1994 року замість втраченого. (а.с. 7)

З Витягу про державну реєстрацію прав вбачається, що 29.10.2012 року Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1. (а.с.8)

Відповідно до довідки №14 Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби "НоваКом" від 01 квітня 2013 року, у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості його позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись таким з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, тому колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із положеннями ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За змістом вказаної норми зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду виключно щодо: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; визнання фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, наявність чи відсутність у особи таких прав, які регулюються нормами житлового законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України).

На зазначені вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Таким чином доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Усунення перешкод позивачу у здійсненні права власності на спірну квартиру, шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачів, відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", можливо лише за умови вирішення питання про наявність чи відсутність житлових прав у осіб. Враховуючи, що ОСОБА_3 не заявляв позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, його позов не ґрунтується на вимогах закону та задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на квартиру, зобов'язавши Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку відповідачів, але Головне управління Державної міграційної служби України не було залучено до участі справі в якості відповідача та до нього не заявлено позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги суд зазначених обставин не врахував, чим припустився порушення норм процесуального права.

Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на оплату судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 121 грн. 80 коп.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, відповідно до п.4 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття осіб з реєстраційного обліку відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: