Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1839/15р. Головуючий у 1-й інстанції: Стоілова Т.В.
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське"

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Шахтоуправління "Покровське", третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням.

В позові зазначав, що з 30.09.1993 року по 27.03.2013 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське", працюючи прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом від 28.03.2013 року №344-ку його було звільнено з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Фактичною причиною його звільнення є те, що він вже не міг працювати за цієї професією через стан свого здоров'я. З 09 січня 2013 року по 18.01.2013 року він знаходився на лікуванні в Красноармійській ЦРЛ у зв'язку з загостренням захворювання, яке було виявлено при обстеженні 26.05.2010 року. Після цього він був змушений звільнитися з підприємства, оскільки лікарі поставили його перед фактом, якщо і надалі він буде працювати за своєю професією то взагалі втратить можливість рухатись, буде прикутим до лікарняного візка. 03 лютого 2013 року, згідно висновку лікарсько-експертної комісії № 957/910 йому було встановлено професійне захворювання з наступним діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженим м'язові-тонічним, помірним правобічним корінцевим, больовим синдромами, статико-динамічними порушеннями. Встановлення професійного характеру захворювання: вперше. На підставі цього висновку відповідачем було складено акт за формою П-4 від 29 серпня 2014 року, в якому його захворювання визнане професійним у зв'язку з роботою у шкідливих умовах. Згідно довідок МСЕК № 243820 та 431063 від 02.10.2014 року йому була встановлена третя група інвалідності та 50% втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Після проходження МСЕК він продовжував лікування. Внаслідок професійного захворювання пошкоджено його здоров'я, у зв'язку з чим спричинено моральну шкоду, що виражається в тому, що він протягом тривалого періоду часу постійно знаходиться у пригніченому стані у зв'язку з хворобою. Свої моральні страждання він оцінює в 50000 грн. Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 16000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" на користь на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В частині відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 50000грн. та задоволення цих вимог частково у сумі 15000грн. рішення суду першої інстанції позивачем в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм діючого законодавства, просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, або зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

В засідання апеляційного суду сторони, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в справі рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик, не з'явилися. З клопотаннями про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду не звернулися. Представник ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" подав заяву про розгляд справи апеляційним судом без участі представника відповідача. Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини і відповідні правовідносини.

З 30.09.1993р. по 27.03.2013р. позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, працюючи прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті.

Наказом №344-ку від 28.03.2013р. його було звільнено з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію.

З 09.01.2013р. по 18.01.2013р. позивач знаходився на лікуванні у Красноармійській ЦРЛ у зв'язку з загостренням захворювання, виявленого при обстеженні 26.05.2010р.

03.02.2013р. за висновком ЛЕК №957/910 йому було вперше встановлено професійне захворювання.

За цим висновком ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" складено акт форми П-4 від 29.08.2014р., захворювання визнано професійним у зв'язку з роботою у шкідливих умовах.

ОблпрофМСЕК за довідками №243820, №431063 від 02.10.2014р. ОСОБА_3 встановлено третя група інвалідності та 50% втрати працездатності у зв'язку із професійним захворюванням.

Позивач неодноразово проходив лікування з приводу отриманої втрати працездатності, що підтверджено медичними документами.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно застосував для вирішення справи норми матеріального права.

Правильним є посилання на ст. 153 КЗпП України, за якою забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Також рішення суду відповідає наступним нормам права.

Ст. 173 КЗпП України, якою передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Ст. 13 Закону України "Про охорону праці"за якою роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Ст. 237-1 КЗпП України, яка вказує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом враховані роз'яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди"(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25 травня 2001 року), де сказано: заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК Українирозмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача факту моральних страждань не мають свого підтвердження.

Згідно статей 57, 60 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції правильно оцінив в якості доказів спричинення позивачу моральної шкоди акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідки облпрофМСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати 50% працездатності та встановлення інвалідності, медичні документи про неодноразове лікування.

Доводи про відсутність факту спричинення моральної шкоди не можуть братися до уваги у зв'язку з тим, що не відповідають рішенню Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року№ 1-9/2004 р., яким вказано, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги, що у позивача не погіршився матеріальний стан виходять за межі розгляду справи, оскільки предметом спору є правовідносини з відшкодування моральної шкоди, а не майнові вимоги.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості працевлаштування позивача не спростовують висновки рішення суду і не доводять заперечень відповідача у позові про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про невірне встановлення розміру стягнутого відшкодування спростовані під час апеляційного розгляду справи, оскільки встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначив, взявши до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, неможливість відновлення стану здоров'я, виходив при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: