АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач, посилаючись на невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» (далі - ПАТ «Ерде Банк», Банк) задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором № КЛ-209/11 в сумі 4 004 160,38 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 1 917 450,28 грн. є незаконним та необґрунтованим.

Вказав, що судом не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Судом не враховано, що сума штрафних санкцій є неспівмірною із розміром основного боргу та майже в п'ять раз перевищує суму несплачених відсотків. Вказав, що поза увагою суду залишилась заява про застосування позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій. Крім того, за рішенням суду на відповідача покладено обов'язок подвійної відповідальності за одні й ті ж випадки порушення зобов'язань за кредитним договором.

Просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року в частині задоволення вимог ПАТ «Ерде Банк» про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості по сплаті штрафних санкцій скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав наведених в ній.

Представник ПАТ «Ерде Банк» - Богаченко М.М. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29.09.2011 між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № КЛ-209/11 (далі - Договір). Відповідно до умов п.п.1.1., 1.3., 1.4. Договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у сумі 2300000,00грн. на споживчі потреби на термін до 28.09.2014 включно, або термін, що вказаний у п.7.12. цього договору.

Банк свої зобов'язання з надання кредитних коштів виконав в повному обсязі.

Відповідачем умови кредитного договору не виконувались належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком заборгованості, станом на 08.08.2014, становить 4004160,38 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 1827898,91 грн., заборгованість за процентами в розмірі 258811,19 грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1827898,91 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 258811,19 грн. не оскаржувалося, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність й обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п. 2.10 сторони погодились, що кредитодавець має право у разі невиконання Позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених договором, вимагати погашення кредиту, сплати процентів за фактичний час користування кредитом, комісій та штрафних санкцій інших належних платежів згідно з цим договором, а позичальник зобов'язаний виконати цю вимогу за реквізитами та у день, що вказані кредитодавцем у письмовій вимозі.

Згідно п. 4.3 Договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язання, передбачених п. 3.3 цього Договору, позичальник сплачує Кредитодавцю штраф у розмірі 5 (п'ять) відсотків від суми кредитних коштів, зазначеної п. 1.1 цього Договору.

Пунктом 3.3. Договору позичальник взяв на себе наступні обов'язки:

п. 3.3.2. Щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами визначеними п. 2.3 цього Договору. Не пізніше визначеного п. 1.3 цього Договору терміну повернути Кредитодавцю всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені п. 1.4 цього Договору. Комісії та інші платежі за Договором, також на вимогу кредитодавця сплачувати можливу неустойку;

п.3.3.10. Щорічно не пізніше чим за два тижні до настання дати річниці отримання Кредиту надавати Кредитодавцю письмову інформацію про свої доходи за останні 6 місяців.

Відповідно до п. 4.4 Договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів згідно до умов цього Договору Позичальник сплачує Кредитодавцю штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, строк сплати яких настав Неустойки підлягають сплаті Позичальником за письмовою вимогою Кредитодавця в національній валюті України відповідно до офіційного курсу встановленого НБУ на день сплати Позичальником сум цих неустойок (п.4.5).

З аналізу змісту пунктів 4.3. та 4.4. вбачається, що в пункті 4.3. встановлено загальне правило відповідальності за кожний випадок порушення виконання зобов'язань, а в п. 4.3. встановлено спеціальну відповідальність за порушення зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та/або сплату процентів. Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду, у вигляді штрафу.

Як вбачається з розрахунку позивача за порушення зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій за двома пунктами, як за загальним так і спеціальним.

Згідно розрахунку, у зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів та за своєчасну сплату процентів за договором, позивачем була нарахована заборгованість по сплаті штрафних санкцій за двома пунктами, а саме п. 4.3. кредитного договору в розмірі 1 495 000,00грн. та п. 4.4. кредитного договору в розмірі 422 450,28 грн.

Рішення суду не містить мотивів, з яких суд вважав обґрунтованими позовні вимоги щодо подвійної відповідальності за порушення зобов'язань, та чому суд не взяв до уваги заперечення щодо покладення на відповідача такої подвійної відповідальності.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, тому рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення зі ОСОБА_1 штрафних санкцій підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про стягнення штрафних санкцій колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно п. 2.3 позичальник здійснює повернення кредиту не пізніше строку (терміну) вказаного в п. 1.3 цього договору на відкритий йому позичковий рахунок. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році (або 360 днів у році для кредиту у іноземній валюті) та календарна кількість днів у місяці. (п. 2.4.5) Проценти нараховані за місяць відповідно до п.2.4 цього договору позичальник зобов'язаний сплачувати на рахунок № 004 відкритий у кредитодавця, щомісячно не пізніше 20 календарного числа місяця, наступного за тим на який вони нараховані.(п. 2.5.1)

Як зазначено в п. 3.3.2 Договору Позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами визначеними п. 2.3 цього Договору. Не пізніше визначеного п. 1.3 цього Договору терміну повернути Кредитодавцю всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти, передбачені п. 1.4 цього Договору. Комісії та інші платежі за Договором, також на вимогу кредитодавця сплачувати можливу неустойку.

Відповідачем визнано, що заборгованості за кредитом становить 1827898,91 грн. Також відповідачем не заперечувалися обставини прострочення сплати процентів за період вересень 2013 року по липень 2014 року відповідно до умов договору, які встановлено черговими платежами.

Вирішуючи питання про розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача за порушення зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплату процентів, колегія суддів приймає до уваги розрахунок позивача, здійснений відповідно до умов п. 4.4. Кредитного договору, який є спеціальним відносно п. 4.3. цього Договору.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов кредитного договору та вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що за порушення зобов'язань щодо повернення кредитних коштів зі ОСОБА_1 підлягає стягненню 365 579,78 гр., що складає 20% від суми неповернутих коштів (1827898,91 х 20%) , та за прострочення сплати процентів за період вересень 2013 року по липень 2014 року 56 870,50 грн., з яких прострочення сплати процентів за вересень 2013 року - 5 108,28 грн.; прострочення сплати процентів за жовтень 2013 року - 5 278,51 грн.; прострочення сплати процентів за листопад 2013 року - 5 108,10 грн.; прострочення сплати процентів за грудень 2013 року - 5 278,37 грн.; прострочення сплати процентів за січень 2014 року - 5 278,37 грн.; прострочення сплати процентів за лютий 2014 року - 4 767,56 грн.; прострочення сплати процентів за березень 2014 року - 5 278,37 грн.; прострочення сплати процентів за квітень 2014 року - 5 108,10 грн.; прострочення сплати процентів за травень 2014 року - 5 278,37 грн.; прострочення сплати процентів за червень 2014 року - 5 108,10 грн.; прострочення сплати процентів за липень 2014 року - 5 278,37 грн., а всього 422 450,28 грн.

Оскільки розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача становить 422 450,28 грн. та не перевищує розмір заборгованості за договором, відсутні правові підстави застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом заяви позивача про застосування позовної давності щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, зокрема, п. 1 ч. 2 цієї статті визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Правова природа неустойки така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю) за яким нараховується неустойка, окремо. Право на позов про стягнення неустойки за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Таким чином, за наявності заяви сторони у спорі про застосування позовної давності, неустойку (пеню) слід обраховувати згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України за останній рік, що передує зверненню позивача до суду з відповідною вимогою.

Враховуючи ту обставину, що ПАТ «Ерде Банк» звернулося до суду в межах трирічного строку та заявило вимогу про стягнення неустойки в межах 1 року, що передував зверненню до суду, доводи апеляційної скарги щодо неврахування заяви є необґрунтованими.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення штрафу за неподання інформації про доходи за останні 6 місяців у розмірі 115 000 грн., відповідно до розрахунку Банка за п.4.3. Кредитного договору, яким передбачено відповідальність за невиконання п.3.3.10.

Як вже зазначалося, відповідач, підписавши умови Кредитного договору зобов'язався щорічно не пізніше чим за два тижні до настання дати річниці отримання Кредиту надавати Кредитодавцю письмову інформацію про свої доходи за останні 6 місяців.

Згідно Кредитного договору датою річниці отримання Кредиту є 29 вересня, а останнім днем виконання обов'язку, передбаченого п. 3.3.10, є 15 вересня кожного року на час дії договору.

З позовом до суду позивач звернувся в 13.08.2014 року.

Враховуючи що позивач обґрунтовував позовні вимоги в цій частині неподанням відповідачем довідки за останні 6 місяців, а строк виконання за цим обов'язком на час звернення до суду ще не настав, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Ураховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення року в частині стягнення штрафу та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті штрафних санкцій - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Стягнути зі ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» заборгованість по кредиту в сумі 1 827 898,91 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 258 811,19 грн., штраф в сумі 422 450,28 грн., а всього 2 509 160,38 грн.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/23998/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3601/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гриньковська Н.Ю.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.