Справа № 352/2774/13-ц
Провадження № 22-ц/779/46/2015
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретарів: Турів О.М., Бойчука Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Підпечерівської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання нечинним та скасування рішення Підпечерівської сільської ради від 01 липня 2007 року, визнання нечинним та скасування рішення Підпечерівської сільської ради від 22 серпня 2013 року та зобов'язання ОСОБА_3 вчинити певні дії, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Тисменицького районного суду від 11 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Підпечерівської сільської ради, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування рішення Підпечерівської сільської ради від 22 серпня 2013 року та про зобов'язання встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток в будинковолодінні.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2006 року вона є власником 64/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1. Вказане майно її померлий син ОСОБА_5 успадкував від матері позивачки ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18 вересня 1991 року.

Враховуючи, що до ОСОБА_2 перейшло право власності на 64/100 частин житлового будинку, у її власність повинно перейти 64/100 земельної ділянки з площі 0,1465 га, що становить 0,0937 га.

Однак, рішенням Підпечерівської сільської ради від 22 серпня 2013 року «Про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0564 га по АДРЕСА_1.

Власником 36/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 Розподіл земельної ділянки між співвласниками будинку відповідно до їх часток у будинковолодінні Підпечерівською сільською радою не встановлювався, порядок користування земельною ділянкою не проводився. ОСОБА_3 самовільно встановила огорожу на спільному подвір'ї, чим спричинила перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивач збільшила, а згодом зменшила позовні вимоги.

Зазначала, що 01 липня2007 року Підпечерівська сільська рада прийняла рішення, яким надала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, однак, не врахувала, що на вказаній земельній ділянці розташований належний позивачці сарай під літерою «Г» площею 21,6 кв.м. у відповідній частині 64/100.Відповідачка розпочала самочинне будівництво (добудову до житлового будинку) та самовільно знесла сарай, чим позбавила позивачку належного їй на праві власності майна.

Посилаючись на вищенаведене, просила визнати нечинними та скасувати рішення Підпечерівської сільської ради від 22 серпня 2013 року та рішення Підпечерівської сільської ради від 01 липня 2007 року; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою, яка обліковується за будинковолодіння по АДРЕСА_1 - шляхом знесення огорожі та приведення земельної ділянки в попередній стан; зобов'язати ОСОБА_3 відшкодувати позивачці в натурі - шляхом відбудови самовільно знесеного сараю площею 21,6 кв.м. на попередньому місці його розташування.

Рішенням Тисменицького районного суду від 11 листопада 2014 року позов задоволено.

Скасовано рішення Підпечерівської сільської ради від 22 серпня 2013 року в частині надання ОСОБА_2 дозволу на складання технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі у власність: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,0564 га по АДРЕСА_1.

Скасовано рішення Підпечерівської сільської ради від 01 липня 2007 року в частині надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка обліковується за будинковолодінням по АДРЕСА_1 - шляхом знесення огорожі та приведення земельної ділянки в попередній стан.

Зобов'язано ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_2 в натурі - шляхом відбудови самовільно знесеного сараю площею 21,6 кв.м. на попередньому місці його розташування.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 114 грн. 71 коп. сплаченого судового збору та 6 191 грн. витрат на правову допомогу, всього 6 305 грн. 71 коп.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду матеріалам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що будинковолодіння АДРЕСА_1 на час його створення було колгоспним двором, головою якого був дід ОСОБА_3 - ОСОБА_7 Згідно даних погосподарських книг Підпечерівської сільської ради за 1964-1966 роки та 1983-1985 роки за даним господарством рахується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,01 га. Відповідно до рішення №29 від 18 травня 1984 року колгоспний двір було розділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 В цей період було проведено фактичний поділ земельної ділянки. Спорів між ОСОБА_3 та її дідом щодо користування земельною ділянкою не було. Крім того, ще з дев'яностих років вона користувалася суміжною земельною ділянкою, площею 0,05 га, користувач якої ОСОБА_8 відмовився від неї.

В подальшому було проведено розрахунок ідеальних часток будинковолодіння та 25 жовтня 1990 року ОСОБА_3 і ОСОБА_9, як останньому члену колгоспного двору, видано свідоцтва про право власності на будинковолодіння.

У 1984 році ОСОБА_3 надано дозвіл на добудову двох житлових кімнат з верандою до її частини будинковолодіння.

Між ОСОБА_7, а в подальшому, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 фактично було проведено розподіл земельної ділянки і будинковолодіння та встановився порядок користування ними, який на даний час ніким не змінено. Земельні ділянки були розділені парканом із сітки, тобто між ними встановлено межові знаки.

Апелянт зазначає також, що вона і ОСОБА_5 мали окремі погосподарські номери, в яких вказувалася інформація щодо осіб, які проживають у господарстві та, відповідно, площі земельних ділянок, які є в їх користуванні.

Згідно даних з погосподарських книг Підпечерівської сільської ради за 1995-2000 роки, а також довідки Підпечерівської сільської ради від 29.10.2013 року ОСОБА_5 користувався земельною ділянкою площею 0,05 га під будівлями для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ОСОБА_3 користувалася земельною ділянкою 0,08 га. Спору з приводу користування земельними ділянками між ними не виникало.

Згідно ст. 120 ЗК України, право власності на земельну ділянку або її частину, у випадку переходу права власності на будівлю і споруду, може переходити виключно на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 та її прийняття ОСОБА_2 такі договори з Підпечерівською сільською радою позивач не укладала, тому її вимоги щодо захисту прав на землю, яку вона не отримувала - є передчасними.

Вирішуючи спір суд врахував вимоги ч. 4 ст. 120ЗК України, вказуючи, що розподіл земельної ділянки має проводитися виходячи з розміру частки осіб у будинковолодінні. Так, згідно даних по господарських книг за 1964-1966 роки та 1983-1985 роки первинний власник ОСОБА_7 користувався земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,01 га, тому враховуючи ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР (в редакції 1970 року) саме ця земельна ділянка підлягає поділу між співвласниками, а не земельні ділянки площею 0,05 і 0,08 га.

Крім того, суд скасував рішення Підпечерівської сільської ради від 01 липня 2007 року в частині надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,05 га, не встановивши, чи таке приймалося взагалі та не звернувши уваги на його відсутність в матеріалах справи.

Зазначає, що у справі наявне тільки рішення Підпечерівської сільської ради від 01 липня 2007 року, яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

Керуючись припущеннями, суд дійшов переконання, що при передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки не було враховано розташування господарських будівель і споруд, плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я, доступ позивача до своєї частки будинку з метою її обслуговування.

Суд не з'ясував, коли і ким було споруджено огорожу між земельними ділянками, коли і внаслідок чого зруйновано сарай. Апелянт пояснює, що сарай був побудований її батьком, матір'ю та нею з тирсоплити, накритий толью, фундаменту під ним не було і використовувався він ними для зберігання господарського інвентаря. Внаслідок тривалого часу використання, погодних умов та повені у 2008 році, сарай був зруйнований. Для підтвердження цих обставин ОСОБА_3 заявляла клопотання про виклик свідків, у задоволенні якого суд відмовив. Тому висновок суду про самовільне знесення сараю відповідачем є помилковим та ґрунтується виключно на поясненнях позивача. З рішення взагалі не вбачається, який сарай вона повинна відбудувати: цегляний, дерев'яний, з тирси, не встановлено його вартість та вартість робіт з його відновлення.

Апелянт не погоджується і з висновком суду щодо стягнення з неї 6191 грн. витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами.

В акті виконаних робіт, наданому позивачем, вказано, що представник позивача брав участь в судових засіданнях 13 год., проте, з матеріалів справи вбачається, що судове засідання 17.12.2013 року тривало лише 11 хв., 08.04.2014 року - 11 хв., 19.09.2014 року - 9 хв. Також зазначено, що судові засідання 18.11.2013 р., 20.01.2014 р., 17.02.2014 р., 04.04.2014 р., 17.04.2014 р., 01.05.2014 р., 24.06.2014 р. тривали 1 год., однак, вони не проводились взагалі.

Договір про надання адвокатських послуг укладений 10.12.2013 року, однак, в розрахунку вказана вартість послуг по підготовці позовної заяви та консультацій, наданих ще до укладення договору.

Враховуючи наведене, просить рішення скасувати та в позові ОСОБА_2 відмовити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3, представник ОСОБА_4 та ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали з наведених вище мотивів.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Представник Підпечерської сільської ради Клейнота Я.М. апеляційну скаргу підтримав.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до вимог ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно роз'ясненнями, викладеного у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до ст. 88 ЗК слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваними рішеннями Підпечерівської сільської ради порушено права позивача, як співвласника будинку та землекористувача, оскільки унеможливлює її доступ до своєї частки будинку з метою її обслуговування та не враховано розташування господарських будівель, споруд, плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1.

Домоволодіння по АДРЕСА_1 було колгоспним двором, забудовником і головою якого був ОСОБА_7 - батько ОСОБА_2 і дід ОСОБА_3 Рішенням управління колгоспу «Рад України» від 30.10.1962 року та рішенням виконкому Підпечерівської сільської ради від 25.11.1962 року була виділена з земель присадибного фонду земельна ділянка під забудову площею 1152 кв.м.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2006 року, ОСОБА_2 є спадкоємцем 64/100 частин даного будинку після смерті свого сина ОСОБА_5, який успадкував вказане майно від матері позивачки - ОСОБА_6

З довідки виконкому Підпечерівської сільської ради №03919 від 11.09.2013 року вбачається, що згідно архівних даних, станом на 31.12.2012 року, за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на 36/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Підпечерівської сільської ради від 22 серпня 2013 року «Про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0564 га по АДРЕСА_1.

Встановлено, що згідно даних з погосподарських книг Підпечерівської сільської ради за 1995-2000 роки та довідки виконкому Підпечерівської сільської ради №1256 від 29.10.2013 року, в користуванні ОСОБА_5 перебувала земельна ділянка площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

З даних з погосподарських книг Підпечерівської сільської ради за 1995-2000 роки вбачається, що ОСОБА_3 користувалася земельною ділянкою 0,08 га.

Згідно наявної інформації з погосподарських книг вбачається, що сторонам було відкрито окремі погосподарські номери, в яких вказувалася інформація щодо осіб, які проживають в господарстві та відповідно площі земельних ділянок, які були в їхньому користуванні.

Також встановлено, що в 2007 році ОСОБА_2 звернулася до Підпечерівської сільської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 і рішенням Підпечерівської сільської ради від 01.07.2007 року дану земельну ділянку передано безоплатно у власність ОСОБА_2

Розглянувши заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, було дано дозвіл на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0564 га. по АДРЕСА_1.

Оспорюючи рішення Підпечерівської сільської ради від 22 серпня 2013 року, позивач посилалася на те, що визначений розмір земельної ділянки не відповідає її частці в будинковолодінні, а тому рішення є незаконним.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що кожен із співвласників житлового будинку фактично користувався частиною земельної ділянки, яка вказана в даних погосподарських книг і сторонами фактично встановлено межу, яка розділяє їх земельні ділянки.

Про те, що між сторонами відбувся поділ земельної ділянки свідчить і те, що ОСОБА_2 звернулася до сільської ради про передачу у власність земельної ділянки саме площею 0, 05 га., яка була в її користуванні.

А тому колегія суддів приходить до висновку, що між співвласниками було проведено добровільний поділ земельної ділянки та користування нею, за яким за ОСОБА_5 рахується земельна ділянка площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а після його смерті в такому ж розмірі перейшла в користування позивачці та в подальшому, за її заявою, рішенням сесії передана у власність.

А тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання оспорюваного рішення від 22 серпня 2013 року недійсним.

Крім того, скасовуючи рішення Підпечерівської сільської ради від 01 липня 2007 року про надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,05 га, суд першої інстанції не звернув уваги, що таке рішення в матеріалах справи відсутнє, натомість в матеріалах справи наявне рішення від 1 липня 2007 року про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2

Жодних доказів про те, що відповідачем чиняться перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивачу суду не надано, як і не надано доказів того, що огорожа, яка , розмежовує земельні ділянки була встановлена саме ОСОБА_3

Про розмежування земельних ділянок свідчить і кадастровий план земельної ділянки, який був виготовлений ОСОБА_2 і на якій відображено розмежування земельних ділянок між співвласниками будинку.

Зобов'язуючи ОСОБА_3 відшкодувати в натурі - шляхом відбудови самовільно знесеного сараю площею 21, 6 кв.м. на попередньому місці розташування, суд не врахував, що позивачем не представлено будь-яких доказів щодо самочинного знесення сараю саме ОСОБА_3

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача про те, що розмір і конфігурація земельної ділянки з часу її виділення під будівництво житлового будинку та господарських споруд та на даний час не змінилися не дають підстав для висновку про порушення її права при передачі їй у власність 0, 0564 га земельної ділянки, оскільки поділ земельної ділянки між співвласниками відбувся в добровільному порядку, в зв'язку з чим з 1995 року за кожним із співвласників будинку обліковано окремі земельні ділянки.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 11 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Підпечерівської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання нечинним та скасування рішення Підпечерівської сільської ради від 01 липня 2007 року, визнання нечинним та скасування рішення Підпечерівської сільської ради від 22 серпня 2013 року, зобов'язання не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі та приведення земельної ділянки в попередній стан та зобов'язання відшкодувати в натурі - шляхом відбудови самовільно знесеного сараю на попередньому місці його розташування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський