Номер провадження: 22-ц/785/2296/15
Головуючий у першій інстанції Добров П.В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Суворова В.О.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третьої особи - Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання не чинним державного акту на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2008 року ОСОБА_2 звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 за участю третьої особи - Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку з надвірними господарськими спорудами АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23.10.1998 року та зареєстрованого за № 4519, а також земельної ділянки, розміром 0,04 га, на підставі державного акту на землю серії ЯА № 862906, виданого Олександрівською сільською радою 21.11.2005 року на підставі рішення 7-ої сесії Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за № 72-ХХІУ від 25.12.2002 року.

З 1985 року по теперішній час позивачка знала, що її земельна ділянка має розмір 0,04 га, про що є запис у погосподарській книзі Олександрівської сільради.

В позовній заяві позивачка зазначила, що не знає, яким чином обміряли її земельну ділянку та коли було порушено її право на користування земельною ділянкою, але допускає, що відповідач незаконно відгородив ділянку розміром 0,006 га., та користується нею більше 10-ти років.

Всі роботи по виділенню та відведенню земельної ділянки в натурі проводилися землевпорядником Олександрівської сільської ради. ОСОБА_2 зазначила, що вона не має можливості користуватися землею на свій намір, тому що відповідач поставив огорожу, у зв'язку із чим в її фактичному користуванні перебуває 0,034 га землі, а не 0,40 га.

ОСОБА_2 неодноразово зверталася в Олександрівську сільраду, прокуратуру Комінтернівського району та до начальника відділу земельних ресурсів в Комінтернівському районі. Всі перелічені органи рекомендували звернутися до суду для вирішення її питання.

Уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_2 просила суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0062 га., розташованою по АДРЕСА_1.

У листопаді 2008 року ОСОБА_4 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання не чинним державного акту на право власності на земельну ділянку посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва на спадщину за заповітом, виданим 19.08.1993 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5296, та в РБТІ за № кн..1 стр.165 р. 83 10.09.1993 року. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка, якою ОСОБА_4 користується з 1993 року, а його мати - на протязі майже 30 років. Суміжним землекористувачем ОСОБА_4 з городу є відповідачка за зустрічним позовом - ОСОБА_2

Коли ОСОБА_4 почав оформлювати у приватну власність земельну ділянку, розміщену за адресою: АДРЕСА_2, надану йому у власність рішенням № 15-ХХІІ УІІ сесії Олександрівської сільської ради ХХІІ скликання від 27 грудня 1996 року, виявилося, що розмір його земельної ділянки складає 0,076га, а розмір ділянки ОСОБА_2 - 0,034га.

ОСОБА_4 пояснював це тим, що спеціалістами ДП "Одеський інститут землеустрою", які проводили заміри земельної ділянки ОСОБА_2, не використовувалися спеціалізовані електронні засоби, а план зовнішніх меж ділянки виготовлювався без здійснення геодезії. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що межі земельних ділянок його та ОСОБА_2 не змінювалися протягом 25 років, про що вказують висаджені дерева та встановлена огорожа.

У зв'язку із вищенаведеним ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив визначити нечинним державний акт на право власності на земельну ділянку, розміром 0,40га, розташовану в АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_2 21 листопада 2005 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2008 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою об'єднано в одне провадження із зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання нечинним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 травня 2009 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Олександрівську сільську раду Комінтернівського району Одеської області.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 листопада 2010 року у справі призначено судову землеустрійну та будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 грудня 2012 року у справі призначено судову землевпорядну та будівельно-технічну експертизу із залученням спеціалістів-геодезистів, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 червня 2014 року провадження у справі відновлено.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року у задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, уточнені зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, визнано нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку (Серія ЯА № 862906), розміром 0,040 га, розташовану в АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_2 21 листопада 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 25; кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0140.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог ОСОБА_2.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні первинного позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 562 (який видано на заміну наказу № 77 від 28.02.1983 року) по радгоспу імені 50-річчя Великого Жовтня об'єднання "Одесаплодоовочгосп" від 11 жовтня 1985 року закріплено за робочим комплексу ВРХ радгоспу ОСОБА_5 (який є чоловіком позивачки за первісним позовом ОСОБА_2) присадибну земельну ділянку для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1 в розмірі 400 кв.м. за рахунок ділянки гр. ОСОБА_6 (яка є бабусею відповідача за первісним позовом ОСОБА_4).

29 липня 1985 року представником районного архітектора складено акт виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника та встановлено в натурі межі присадибної земельної ділянки, виділеної ОСОБА_5 Межі земельної ділянки закріплено на місцевості знаками, які передані забудовнику під схоронність.

В той же час на межі ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було збудовано огорожу, про що свідчить висновок експертизи.

21 листопада 2005 року ОСОБА_2 було видано Державний акт (бланк серія ЯА № 862906) на право власності на земельну ділянку, площею 0,04 га., яка розташована в АДРЕСА_1. Державний акт видано на підставі рішення УІІ сесії ХХІУ скликання Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 25 грудня 2002 року № 72-ХХУІ. 28 липня 2005 року межі земельної ділянки встановлені в натурі в присутності громадян ОСОБА_2, представника Олександрівської сільської ради та представників суміжних власників землі і землекористувачів. В натурі межі ділянки закріплені межовими знаками, всі присутні з ними ознайомлені. Ніяких заперечень з боку представників щодо межі ділянки не заявлено.

Згідно Плану меж земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0140) та Додатку до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 28.07.2005 року (Ситуаційна схема) земельна ділянка має розмір 0,040 га, межі: "від А до Б - АДРЕСА_1", "від Б до В - землі гр. ОСОБА_7", "від В до Г - землі ОСОБА_8", "від Г до А - землі гр. ОСОБА_9". Однак, це не відповідає фактичним даним, що підтверджено висновком судової експертизи.

Так, Висновком експертизи встановлено, що Державний акт від 21.11.2005р. та Додаток до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 28.07.2005р. не відповідають фактичній зйомці меж земельних ділянок за твердими контурами (фактичним межам) а саме:

- в Держакті та Додатку вказано "від А до Б - АДРЕСА_1", а фактично - "від А до Б - землі гр. ОСОБА_7;

- в Держакті та Додатку вказано, що "від Б до В - землі гр. ОСОБА_7", а фактично - "від Б до В - землі гр. ОСОБА_4";

- в Держакті та Додатку вказано, що "від В до Г - землі ОСОБА_8", а фактично є дві суміжних земельних ділянки: земельна ділянка АДРЕСА_3 та земельна ділянка АДРЕСА_4 гр. ОСОБА_9";

- в Держакті та Додатку вказано, що "від Г до А - землі гр. ОСОБА_9", а фактично - "від Г до А - АДРЕСА_1".

Таким чином, експертом зроблено висновок щодо некоректного складення Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.11.2005 р. (бланк серія ЯА № 862906), кадастровий номер :02:001:0140, виданого ОСОБА_2. А також про те, що в разі складення документів, які свідчать про право власності земельними ділянками (приватизація) землекористувачами за адресами АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, та АДРЕСА_2, не можливо буде зареєструвати земельні ділянки в органах Держземагенства, у зв'язку із тим, що буде "перетинання" земельних ділянок, які належать реєстрації, та раніше зареєстрованої земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні уточнених вимог позивачки за первісним позовом ОСОБА_2, суд виходив з того, що при встановленні меж в натурі межі земельної ділянки були закріплені в присутності суміжних землекористувачів, представника Олександрівської сільської ради та безпосередньо самої позивачки, з боку якої не було висловлено жодного заперечення.

Крім того, проведеною по справі експертизою встановлено, що розміри земельних ділянок, які фактично перебувають у користування сторін складають: у ОСОБА_2(АДРЕСА_1) - 0,0338га, у ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) - 0,0746га.

В судовому засіданні сторонами було зазначено, що фактичні межі земельної ділянки не змінювалися за весь час користування. Також про незмінність меж земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказуються в акті обстеження земельної ділянки від 17.12.2007р. та поясненнях гр. гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Правильною є позиція суду щодо довідки, надані Олександрівською сільською радою як такі, що тільки підтверджують факт закріплення за ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2, з 1985 року, та за ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_4, з 1985 року.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання нечинним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 21 листопада 2005 року, суд обґрунтовано виходив з того, що причиною подачі зустрічного позову представник позивача ОСОБА_12 пояснювала необхідністю приведення документів до стану фактичного користування. Так як судовим розглядом справи встановлено не відповідність меж і площі користування межам та площі, зазначених в державному акті на землю, суд вважав правильним скасувати державний акт ОСОБА_2, для його приведення у відповідність.

Підставою для скасування Державного акту на землю, виданого ОСОБА_2, є його повна невідповідність фактичним даним, у зв'язку із порушенням процедури надання земельних ділянок, встановленої ст.ст. 118,122, 123 Земельного кодексу України та Законом України "Про землеустрій", тобто без технічної документації, зокрема, матеріалів польових геодезичних робіт та плану земельної ділянки, складеного за результатами кадастрової зйомки.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК).

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За нормами ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Земельні відносини, що виникають в державі регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, відповідно до яких, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 Земельного кодексу передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування визначений ст.123 Земельного кодексу України, відповідно до якої, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про

надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Стаття 152 ЗК України передбачає право землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків та передбачає способи захисту прав на земельні ділянки шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до роз'яснення, яке викладене у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), судам підсудні справи за заявами, зокрема, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки.

За викладених обставини колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апелянта на неправильну оцінку судом доказів по справі, висновку земельно-технічної та будівельно-технічної експертиз, неправильну оцінку рішень органів державної влади при вирішенні спірних правовідносин, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом доказами, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

В.О. Суворов