Справа № 2-4
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2010 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Сафоновій І.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди та внесення запису до трудової книжки про відпрацьований час на підприємстві,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення за період часу з серпня 2006 року по грудень 2009 рік заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у сумі 8 792,00 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн., внесення запису до трудової книжки за відпрацьований час на підприємстві.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Позивач та його представник ОСОБА_1 стверджують, що між сторонами існували трудові відносини.

Щодо розміру моральної шкоди, представник позивача , як у позовній заяві про збільшення позовних вимог так і у судовому засіданні зазначив, що розмір моральної шкоди, «безмежний» і визначив його у розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 та його представник посилаються на такі докази: трудову угоду від 20.08.2005 р.; постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 28.04.2007 р.; показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у справі про відмову у порушенні кримінальної справи; трудову угоду від 12.10.2006 р.; трудовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 12.10.2006 р.; позовну заяву у цивільній справі № 22-298/2009 р. за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про стягнення нестачі товарно-матеріальних цінностей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 233, 237-1, 238 КЗпП України та ст.ст. 610,611,625 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав і просив суд у задоволенні позову відмовити, так як між сторонами виникли не трудові відносини, а господарсько-правові правовідносини, повязані зі здійсненням підприємницької діяльності кожною зі сторін. В обгрунтування своєї позиції представник позивача послався на свідоцтво про державну реєстрацію серії ВОО № 033822 ОСОБА_3 фізичної особи-підприємця, у якому зазначено, що ОСОБА_3 перебуває на спрощеній системі оподаткування з його місце знаходження - торговельний комплекс «Вікторія», що належить відповідачеві. Вид діяльності роздрібна торгівля. Крім того, представник позивача посилається на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2009 р. у цивільній справі № 22-298/2009 р. за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення нестачі товарно-матеріальних цінностей, де Запорізький апеляційний суд встановив, що вимоги щодо ОСОБА_3, враховуючи у нього статус субєкта підприємницької діяльності підвідомчі господарському суду, тим самим погодившись з правовою позицією ОСОБА_3, яку він на той час відстоював про відсутність у нього трудових правовідносин з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4

Вислухавши сторони, розглянувши наявність у справі матеріалів, наданих доказів, суд після їх дослідження та оцінки прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Суд приймає до уваги надані докази, а саме: трудову угоду від 20.08.2005 р.; постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 28.04.2007 р.; показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у справі про відмову у порушенні кримінальної справи; трудову угоду від 12.10.2006 р.; трудовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 12.10.2006 р.; на позовну заяву у цивільній справі № 22-298/2009 р. за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення нестачі товарно-матеріальних цінностей, але до них підходить критично.

Так, у провадженні Веселівського районного суду Запорізької області у період часу з 19.06.2007 р. по 12.05.2009 р. перебувала цивільна справа № 2-538/07 (після перереєстрації по закінченні звітного періоду за № 2-44/08 та 2-196/09) за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення нестачі товарно-матеріальних цінностей.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 12.05.2009 р. провадження на підставі ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду. Після закінчення строку на апеляційне оскарження ухали справа була передана до канцелярії суду.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 заявили клопотання про витребування зазначеної справи з канцелярії суду, так як докази - трудова угода від 20.08.2005 р.; трудова угода від 12.10.2006 р.; трудовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 12.10.2006 р.; позовна заява з уточненнями у цивільній справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення нестачі товарно-матеріальних цінностей, якими позивач обґрунтовує вимоги перебувають у зазначеній справі є підтвердження про існування між сторонами трудових відносин.

Клопотання у справі було задоволено.

Канцелярія суду надала для огляду зазначену справу.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4, яка у наданій канцелярією суду справі проходила в той час в якості позивача стверджувала, що у неї з ОСОБА_3, який у тій справі мав статус відповідача, перебувала в трудових відносинах, але ОСОБА_3 позов не визнав і стверджував, що у нього з ОСОБА_4 не могли існувати трудові відносини, так як він мав статус фізичної особи-підприємця і підтвердженням цього є доказ - свідоцтво про державну реєстрацію, серії ВОО № 033822 ОСОБА_3 фізичної особи-підприємця, у якому зазначено, що ОСОБА_3 перебуває на спрощеній системі оподаткування і його місце знаходження - торговельний комплекс «Вікторія».

Правову позицію ОСОБА_3 підтримав і Апеляційний суд Запорізької області, який під час розгляду апеляційної скарги у своїй ухвалі від 20.01.2009 р. встановив у правовідносинах фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 наявність не трудових, а господарсько-правових правовідносин повязаних зі здійсненням підприємницької.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

У цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди та внесення запису до трудової книжки про відпрацьований час на підприємстві, яка зараз розглядається у суді, позивач намагається довести зворотнє, що у нього з відповідачем на той час існували не господарсько-правові правовідносини, повязані зі здійсненням підприємницької діяльності кожною зі сторін, а трудові відносини.

У судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_3 та його представника була вивчена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 28.04.2007 р., яка разом з відмовним матеріалом витребувана з Веселівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області.

Суд приймає постанову до уваги, але вона не має преюдиціального характеру.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона разом з позивачем та ОСОБА_7 працювали у відповідача, де виконували роботу реалізаторів. Всі мали статус фізичних осіб-підприємців. Вона та ОСОБА_7 закрили підприємництво у минулому році.

Під час судового розгляду справи позивач заявив клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_7, проте, у звязку з її неявкою до суду позивач та її представник відмовився від її допиту у якості свідка.

Допитаний у судовому засіданні посадова особа Веселівського районного центра занятості ОСОБА_8, яка запрошена в судове засідання за клопотанням позивача, пояснила суду, що трудовий договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зареєстрований. Реєстрації підлягає трудовий договір, що відповідає вимогам, які передбачені в Наказі Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 р., яким затверджена Форма трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою.

Допитаний у судовому засіданні головний державний податковий інспектор з питань юридичної роботи ДПІ у Веселівському районі Запорізької області ОСОБА_9, яка запрошена в судове засідання за клопотанням позивача, повідомила, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 перебував на обліку в ДПІ у Веселівському районі у період з 07.09.2005 р. по 31.07.2009 р. Реєстрація ФОП ОСОБА_3 у ЄДРПОУ з 05.09.2005 р. по 28.07.2009 р.

У період з 07.09.2005 р. по 31.07.2009 р. ОСОБА_3 знаходився на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку, відповідно до вимог Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємства» від 03.07.1998 р. № 727/98 (із змінами та доповненнями).

За період здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності ним було отримано, згідно поданої звітності наданої платником податків до ДПІ наступні доходи:

- 2005 рік 7 362,00 грн., згідно звіту субєкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку № 10689 від 05.01.2006 р.;

- 2006 рік 27 092,00 грн., згідно звіту субєкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку № 8752 від 04.01.2007 р.;

- 1 квартал 2007 року 6 756,00 грн., згідно звіту субєкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку № 1758 від 03.04.2007 р.;

- 3 квартал 2007 року - 00,00 грн., згідно декларації про доходи № 3309 від 25.12.2007 р.

Така невизначена та непостійна позиція позивача ОСОБА_3 спонукає суд критично підійти до наданих позивачем доказів щодо існування між ним та відповідачем ОСОБА_4 трудових відносин.

Суд приходить до висновку, що між сторонами на той час існували господарсько-правові правовідносини повязані зі здійсненням підприємницької, а за таких обставин позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Як зазначається в статті 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України).

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у сумі 8 792,00 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. та внесення запису до трудової книжки про відпрацьований час на підприємстві відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя А.О. Нагорний

25.06.2015