Справа № 199/9873/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

„16" лютого 2015 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 19.10.2013 р. близько 11-30 год. у м. Дніпропетровську водій ОСОБА_2 (відповідач), керуючи автомобілем «Хонда Акорд» р/н НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом на території автостоянки по вул. Білостоцького, 98К, не переконався, що це буде безпечно та скоїв наїзд на автомобіль «Хонда» р/н НОМЕР_2, який стояв позаду без водія. Причиною пригоди стала протиправна дія відповідача.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2013 р. відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова судді не була оскаржена та набрала законної сили.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на праві власності транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Оскільки відповідач застрахував майнову відповідальність в ПрАТ СК «Дніпроінмед», після дорожньо-транспортної пригоди на звернення позивача до страхової компанії рішенням страхової компанії від 25.03.2014 р. було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 2 839,06 грн.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 58/14, складеного експертом-товарознавцем Пилипенком О.І., від 09.04.2014 р., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Хонда Цівік» р/н НОМЕР_2, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 9 303, 92 грн. (за проведення визначення матеріального збитку позивач сплатила 500,00 грн.).

Оскільки виплаченого страхового відшкодування не вистачило для проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу, позивач звернулася до відповідача з прохання сплатити на її користь різницю цієї суми, утім, відповідач відмовився.

Транспортний засіб був відремонтований позивачем; вартість ремонту складає 8 628,00 грн., різниця між розміром виплаченого страхового відшкодування та понесеними збитками становить 6 464,86 грн.

Розмір моральної шкоди оцінений позивачем у 10 000,00 грн.

Про стягнення даної суми з відповідача на користь позивача у позові й заявлено відповідну вимогу.

У судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, позивач не з'явилася; представник позивача просив суд в окремо наданій суду заяві розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача, викиданої в окремо наданій суду заяві, вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного (за ч. 2 ст. 197 ЦПК України к разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється).

Як встановлено судом, 19.10.2013 р. близько 11-30 год. у м. Дніпропетровську водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Хонда Акорд» р/н НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом на території автостоянки по вул. Білостоцького, 98К, не переконався, що це буде безпечно та скоїв наїзд на автомобіль «Хонда» р/н НОМЕР_2, який стояв позаду без водія. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_2 визнав провину повністю, що підтверджується постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2013 р.; постановою судді на ОСОБА_2 накладено стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, оскільки на виконання зазначених вище правових норм вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною (постанова судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2013 р.), відповідач не скористався правом брати учать у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, то суд, розв'язуючи питання лише щодо розміру відшкодування, виходить з наступного.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, оскільки вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, то суд, розв'язуючи питання лише щодо розміру відшкодування виходить з того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виконуючи обов'язок доказування позивач довів факт спричинення такої шкоди, негативні її наслідки, причинний зв'язок протиправними діями та наслідками пригоди, а також розмір понесення збитків, пов'язаних із відновленням пошкодженого транспортного засобу, зокрема, витрат, яких особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК), що підтверджується доказами, наданими позивачем у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України, тому вбачаються підстави для задоволення позову та ухвалення про присудження до стягнення з відповідача на користь позивача з урахуванням суми виплаченого страхового відшкодування на відшкодування матеріальної шкоди 6 964,86 грн.

Разом з тим, що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, заданої в результаті пошкодження належного позивачу на праві власності майна, то суд погоджується із слушністю доводів позивача та наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування (ст. 16, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України), утім, що стосується розміру такого відшкодування, то на переконання суду 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди буде справедливим та відповідатиме тим душевним стражданням, яких зазнав позивач у зв'язку з пошкодженням його майна.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 15, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 5 000 (п'ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 6 964,86 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї