АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/351/15 Справа № 185/5129/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Боженко Л. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Відділ Державної виконавчої служби Павлоградського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилається на те, що 07.05.2009 року вона уклала з ОСОБА_4 договір позики на суму 20000 грн. строком до 07.11.2009 року зі сплатою 7% щомісячно до 6 числа кожного місяця.

29.10.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованість за договором позики в сумі 61506 грн., яка складається з основного боргу в сумі 20000 грн., 40600 грн. - відсотки за користування коштами; 906 грн. - витрати за вчинення виконавчого напису.

09.11.2011 року державним виконавцем ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про відкриття провадження.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.10.2014 року ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог було відмовлено /а.с. 130-131/.

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 136-138/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, відповідно до п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримала гроші в сумі 20000 грн. та зобов'язалася повернути їх в строк до 07.11.2009 року зі сплатою 7% за користування коштами щомісячно до 6 числа кожного місяця /а.с. 8/.

11.09.2009 року ОСОБА_2 уклала шлюб та прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 5/.

29.10.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованість за договором позики в сумі 61506 грн., яка складається з основного боргу в сумі 20000 грн.; відсотки за користування коштами в сумі 40600 грн.; витрати за вчинення виконавчого напису - 906 грн. /а.с. 7/.

09.11.2011 року державним виконавцем ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про відкриття провадження про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса /а.с. 6/.

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, та після уточнення позовних вимог просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що нотаріусом цей напис було зроблено без документів, які підтверджують безспірність заборгованості, не враховано, що нею були зроблені платежі та перераховані відповідачу через відділення ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», крім того, нотаріусом були нараховані відсотки за користування грошима за 29 місяців, що не передбачено умовами договору /а.с. 36-38/.

Відповідач ОСОБА_4 надав суду Постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві через відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення /а.с. 23/.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду справи виконавчий напис нотаріуса, про який іде спір, на виконанні у ВДВС не знаходиться.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншій строк давності, виконавчий лист видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться і у частині 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 05.03.2004 року № 20/5 (яка діяла на час вчинення виконавчого напису), відповідно до якої заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безпідставною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документами передбачені Переліком.

Відповідно до п. 289 цієї Інструкції вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, нотаріус, при вчиненні виконавчого напису, перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 таких документів надано не було.

Так позивачем до справи залучено квитанції про сплату нею сум у погашення заборгованості за договором позики /а.с. 9-10/, які не були перевірені та враховані при вчинені напису.

Крім того, згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно договору позики від 07.05.2009 року позивач повинна повернути борг до 07.11.2009 року та сплати 7% щомісячно.

Таким чином, термін виконання зобов'язань 07.11.2009 року, а тому і 7 відсотків за користування грошима також нараховуються за період з 07.05.2009 року по 07.11.2009 року, не зважаючи на це нотаріусом нарахована заборгованість за відсотками станом на 20.10.2011 року, а саме на день вчинення виконавчого напису.

Крім того, позивачем у судовому засіданні надано Постанову державного виконавця ВДВС Павлоградського МУЮ від 15.10.2014 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису № 2729 від 20.10.2011 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 20 жовтня 2011 року, реєстровий № 2729 таким, що не підлягає виконанню.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.