Справа № 750/1276/15-ц Провадження № 22-ц/795/609/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Коверзнев В. О. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

25 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Поклад В.Д.,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача - адвоката Лутай Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 лютого 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

10 лютого 2015 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_8, в якому просив стягнути з останнього суму основного боргу у розмірі 474600 грн., врахований індекс інфляції за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року (включно) в сумі 138108 грн. 60 коп., 16% річних від простроченої суми боргу за період з 17.09.2013 року по 06.02.2015 року (включно) у сумі 105478 грн. 22 коп., відсотки в розмірі облікової ставки НБУ за користування позиченими коштами з 17.09.2013 року по 06.02.2015 року у сумі 64220 грн. 53 коп. Крім того, також просив стягнути моральну шкоду в сумі 30000 грн. та судовий збір в сумі 3954 грн.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_5 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача - 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка належить останньому на праві спільної сумісної власності подружжя; на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 яка належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно; на 1/2 частку земельної ділянки , яка розташована по АДРЕСА_2 на рахунки відповідача, які він використовує при здійсненні своєї підприємницької діяльності як ФОП з оптового та роздрібного продажу різноманітних товарів та виробів. Заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо зазначеного нерухомого майна. Свою заяву обґрунтував тим, що відповідач умисно ухиляється від взятих на себе зобов'язань по поверненню позики, при цьому продовжує купувати рухоме та нерухоме майно, зокрема, на ім'я своєї дружини. Позивач вважає, що при такому відношенні до виконання своїх зобов'язань, до ухвалення рішення суду про стягнення суми боргу, відповідач має змогу швидко все продати, або переоформити власність на своїх родичів.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 лютого 2015 року заяву задоволено частково. З метою забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення боргу накладено арешт на належне ОСОБА_9 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) в межах суми боргу - 163000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 лютого 2015 року скасувати та постанови нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, як таку, що винесена з порушенням норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом порушено вимоги ч.1 ст.153 ЦПК України - заява про забезпечення позову надійшла до суду 10.02.2015 року, а розглянута була лише 18.02.2015 року, тобто не в день її надходження, що є процесуальним порушенням. В журналі судового засідання від 18.02.2015 року вказано, що сторони у судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи сповіщались належним чином та своєчасно, при тому, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що заява розглянута судом без повідомлення осіб, які беруть участь у розгляді справи. Сама копія оскаржуваної ухвали направлена сторонам не негайно, а лише 20.02.2015 року, що є порушенням ч.7 ст.153 ЦПК України. Також, апелянт звертає увагу суду на те, що ухвала була направлена на адреси, за якими апелянт не зареєстрований і не проживає. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не мав права покладати в основу судового рішення припущення сторони, які не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, оскільки до заяви про забезпечення позову не надано жодного доказу того, що є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні послалися на безпідставність апеляційної скарги і просили відмовити в її задоволенні, надавши письмові заперечення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

В силу ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 151, 153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 вказаної вище Постанови Пленуму, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, наведеним правовим положенням надав юридичного аналізу, врахував положення та вимоги чинного законодавства, яке регулює питання забезпечення позову, зазначивши, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними заявленим матеріально-правовим вимогам і тому дійшов обґрунтовано висновку, що арешт слід накласти на належне відповідачу майно в межах встановленої договором суми позики, а саме - 163000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень, які були допущені при розгляді заяви ОСОБА_5 не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо забезпечення позову і тому не можуть бути підставами для скасування вірної по суті ухвали суду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, судом було дотримано порядок, встановлений для його вирішення, а тому ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 312 ч.1 п.1, ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді: