Ухвала іменем україни 17 червня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Дьоміної О.О., суддів: Іваненко Ю.Г., Парінової І.К., Маляренка А.В., Ступак О.В., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року, в с т а н о в и л а: У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» (далі - ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він працював на підприємстві з 1975 року по 20 травня 2014 року. Був звільнений на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Зазначав, що про існування наказу про звільнення йому стало відомо лише 21 травня 2014 року, коли його запросив керуючий санацією та повідомив про скорочення штату працівників, після чого видав трудову книжку із записом про звільнення. Позивач вважав звільнення незаконним та безпідставним через те, що він не був повідомлений про скорочення штату відповідно до чинного законодавства. Крім того на порушення вимог ст. 43 КЗпП України не узгоджувалось питання про його звільнення з профспілковою організацією, яку він очолює на підприємстві. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та просить направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підприємстві мало місце скорочення чисельності штату працівників, в тому числі двох посад налагоджувальника технологічного обладнання, одну з яких обіймав позивач, що давало підстави для звільнення ОСОБА_1 з роботи згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке проведене відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства. Судами встановлено, що на підставі наказу ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» від 10 березня 1975 року № 171 л ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду налагоджувальника. Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 листопада 2009 року запроваджено процедуру санації ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» та на підставі ухвали цього суду від 18 червня 2013 року призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Булижина І.В. Наказом керуючого санацією ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про приведення чисельності підприємства у відповідність з об'ємами виробництва на 2014 рік за № 12 з від 17 січня 2014 року зобов'язано виконавчого директора та заступника директора по кадрам забезпечити відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України скорочення чисельності персоналу за додатком до наказу про вивільнення двох штатних одиниць налагоджувальника технологічного обладнання цеху. Наказом № 13 г від 17 січня 2014 року про проведення структурної реорганізації підприємства, деякі цеха, зокрема цех, де працював ОСОБА_1 виключені із структури підприємства. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України). Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок). Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм. ОСОБА_1 є головою виборного органу первинної профспілкової організації ВО «Моноліт» ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка», а тому для його звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідач повинен отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки. Проте, Обласною радою Харківської обласної профорганізації солідарних профспілок Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця» було відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1, а тому звільнення останнього відбулось з порушенням вимог ст. ст. 43, 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року (справа №6-30цс14). Розглядаючи справу по суті, судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, на які суд апеляційної інстанції уваги не звернув та в свою чергу розглянув справу. За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року скасувати. Справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.. Т.Г. Шевченка» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак