АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/456/2015 Головуючий в І інстанції Дічакова Т.І.
Категорія 50 Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року січня місяця 29 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Приходько Л.А.
Суддів:Бездрабко В.О.
Борка А.Л.
При секретарі:Сидоренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6, на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2014 року у справі

за позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа Відділ державної виконавчої служби Великоолександрівського районного управління юстиції Херсонської області про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5562,50грн. заборгованості по аліментах, 20000грн. пені, вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити ОСОБА_7 у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач ОСОБА_7, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконфкеренції, зазначила, що на її думку, рішення суду є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник ВДВС Великоолександрівського РУЮ Херсонської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є батьками спільних дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

12 жовтня 2011 року постановою державного виконавця ВДВС Великоолександрівського РУЮ Херсонської області виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-12 виданого 09 березня 1999року Великоолександрівським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей закінчено, з підстав визначених п.6ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення (досягнення дітьми повноліття).(а.с.10,77-78)

Станом на 27 червня 2011 року (досягнення дитиною повноліття) загальний борг ОСОБА_10 по сплаті аліментів, відповідно до довідок-розрахунків від 10.07.2011 №07/4337 та від 24.11.2014 №07/7919 становить 5562,50грн. за період з жовтня 2008 року по 27 червня 2011 року(а.с.11,45).

Доводи відповідача про те, що він не знав про наявну заборгованість по аліментам суд першої інстанції ретельно перевірив, та дійшов правильного висновку щодо їх необґрунтованості. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 достовірно знав, що з нього стягнені аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, і ця обставина не заперечувалась ОСОБА_6 під час розгляду справи. З досліджених судом першої інстанції матеріалів виконавчого провадження та пояснень представника ВДВС Великоолександрівського РУЮ Херсонської області вбачається, що ОСОБА_6 неодноразово викликався до ВДВС, його повідомляли про існування заборгованості по аліментах і попереджували про необхідність її погашення.

Також колегія суддів погоджується з оцінкою даною судом першої інстанції доводам відповідача щодо його необізнаності про необхідність погашення існуючої на 2011 рік заборгованості по сплаті аліментів після ухвалення судом рішення про відмову у задоволені позову. Так, рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2011 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, як передчасно заявленого, оскільки на час розгляду справи виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-12 виданого 09 березня 1999 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області не закрито. При цьому рішенням суду було встановлено що заборгованість по аліментам становить 5562.50грн., про що достовірно було відомо відповідачу.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 є неналежним відповідачем, оскільки борг виник з вини ВАТ ДП «Білокриницький вапняний завод», де боржник працював, а аліменти з нього не утримувались і не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки сам відповідач зазначає, що аліменти під час його роботи на зазначеному підприємстві з його заробітної плати не утримувалися, а тому підстави стягувати з ВАТ ДП «Білокриницький вапняний завод» аліменти відсутні.

Визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції підставно не прийняв в якості належного доказу сплати аліментів надані відповідачем розписки ОСОБА_9 про отримання нею від ОСОБА_6 грошових коштів. Статтею 185 СК України передбачений обов'язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. З наданих відповідачем розписок не вбачається, що грошові кошти передавалися ним дитині саме в рахунок сплати аліментів, а не надавались ним добровільно на додаткові витрати пов'язані, зокрема, з розвитком дитини (навчанням).

Виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд першої інстанції вірно встановив факт заборгованості за аліментами, та наявність вини відповідача ОСОБА_6, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішеннями суду, у її виникненні, і відповідно встановив наявність у позивачки права на стягнення неустойки.

Згідно положень СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому, відповідно до вимог ст. 196 СК України, пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Оскільки відповідач ОСОБА_6 сплачував аліменти не у повному обсязі, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів.

Суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 у справі №6-81цс13, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України обов'язкова для застосування судами, з'ясував розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановив строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислив розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумував розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначив її загальну суму в розмірі 27300.97грн.

При цьому суд першої інстанції, врахував відсутність доказів наявності вини відповідача у виникненні заборгованості, яка виникла станом на жовтень 2008 року, неможливість з'ясування розміру несплачених аліментів за кожен місяць до жовтня 2008 року.

Визначаючи остаточно суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд врахував матеріальний стан відповідача, надання відповідачем матеріальної допомоги в певний період часу зменшив розмір неустойки до 20000грн, відповідно до вимог ч.2 ст. 196 СК України.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування позовної давності по пені відповідно до вимог ст.257 ЦК України, висновків суду не спростовують оскільки правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Сімейним Кодексом України, яким позовна давність на вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не передбачена.

Отже, твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами, як того вимагають положення ст.10, 60 ЦПК України.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: