Справа № 463/302/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/2227/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - Коваля Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал", третя особа Львівська міська рада, про стягнення не нарахованої і несплаченої заробітної плати.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що районним судом не прийнято до уваги жодного доказу, на які він посилався у своїй заяві. Вказує на те, що займана ним посада не була некваліфікованою чи простою, він має спеціальну технічну освіту та займав посади інженера, що потребують спеціальних знань та передбачають відповідальність (в тому числі і кримінальну) за порушення державних будівельних норм при будівництві. Вважає, що суд першої інстанції неправомірно визначив Регіональну та Територіальну угоди рекомендаційними для адміністрації підприємства і безпідставно дійшов до висновку, що застосування коефіцієнту співвідношення по галузі та за видами робіт і коефіцієнту співвідношення по професії, посаді. Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги долученої ним до матеріалів справи мирової угоди від 25.12.2013 року у справі №2/463/1195/13, в п.1 якої вказано, що ЛМКП "Львівводоканал" враховує висновки Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області про порушення законодавства при розрахунку посадових окладів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач просив стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" не нараховану та несплачену заробітну плату за період з 2011 по 2013 роки у розмірі 71671,27 грн.

Згідно із ст.2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно з ст.3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Районним судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працював у Львівському міському комунальному підприємстві "Львівводоканал" з 26.06.1979 року по 31.12.2013 року, з яких з 01.07.2004 року по 25.08.2011 року - на посаді інженера з нагляду за будівництвом виробничого відділу, а з 26.08.2011 року по 31.12.2013 року - на посаді інженера з нагляду за будівництвом першої категорії виробничого відділу.

Згідно довідок про доходи позивача у спірному періоді він отримував заробітну плату у середньому розмірі 1467,89 грн. (2011 рік), 1969,51 грн. (2012 рік), 2735,49 грн. (2013 рік).

В той же час встановлена законодавством мінімальна заробітна плата складала у 2011 році: з 1 січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1 грудня - 1004 гривні; у 2012 році: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні; у 2013 році: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Судом першої інстанції також встановлено, що 16.06.2009 року було підписано колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом ЛМКП "Львівводоканал" на 2009 рік, який діяв до набрання чинності з 01.06.2013 року колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом ЛМКП "Львівводоканал" на 2013-2014 роки.

Як вбачається з п.3 Розділу 3 колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ЛМКП "Львівводоканал" на 2009 рік, мінімальна тарифна ставка робітника першого розряду встановлена у розмірі не менше 120 відсотків від визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно штатного розкладу працівників ЛМК "Львівводоканал" у спірному періоді оклад посад, які займав позивач, був вищим ніж 120 відсотків від визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати, що відповідає умовам колективного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оплата праці ОСОБА_2 здійснювалась у відповідності до умов колективного договору та вимог Закону України "Про оплату праці", а тому його позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянта про те, що судом не прийнято до уваги жодного доказу, поданого позивачем, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Твердження апелянта про те, що районний суд неправомірно визначив Регіональну та Територіальну угоди рекомендаційними для адміністрації підприємства, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як суд першої інстанції вжив термін "рекомендовані", виклавши зміст пункту 6 Розділу 3 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ЛМКП "Львівводоканал" на 2009 рік.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: