Справа № 450/1234/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/3705/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 та спадкове майно після смерті двоюрідного брата, ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 звернулися з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Пустомитівська державна нотаріальна контора про встановлення факту про те, що гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проживали однією сім'єю та були батьками ОСОБА_15 та ОСОБА_16; що гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є дідусем та бабцею ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12; що гр. ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, був двоюрідним братом ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12; про встановлення факту набуття у власність ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, житлового будинку з надвірними побудовами розташованого по АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_16; визначення частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом: визнати за ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/9 частку спадкового майна житлового будинку з надвірними побудовами розташованого по АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_9 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/9 частку спадкового майна житлового будинку з надвірними побудовами розташованого по АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_10 (АДРЕСА_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_3) право власності на 1/9 частку спадкового майна житлового будинку з надвірними побудовами розташованого по АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_11 (АДРЕСА_5, Ідентифікаційний номер НОМЕР_4) право власності на 1/6 частку спадкового майна житлового будинку з надвірними побудовами розташованого по АДРЕСА_2: визнати за ОСОБА_12 (АДРЕСА_6, Ідентифікаційний номер НОМЕР_5) право власності на 1/6 частку спадкового майна житлового будинку з надвірними побудовами розташованого по АДРЕСА_2.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що встановлення зазначених юридичних фактів необхідне позивачам для реалізації спадкових прав, зокрема, на прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата позивачів, ОСОБА_8, з яким у позивачів був спільний рідний дід - ОСОБА_14. Подання ними позову не мало на меті встановлення батьківства, і не було направлене на подальше виникнення прав та обов»язків, передбачених сімейним законодавством, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду. З наведених підстав просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.03.2015 р. позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачами, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано допустимих, належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог щодо встановлення факту родинних відносин та права позивачів на спадкування після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до роз»ясень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,суд вправі

розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію та інше.

Частина 4 ст. 1266 ЦК України передбачає, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Звернувшись до суду з позовними вимогами позивачі просять встановити факти про те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проживали однією сім'єю та були батьками ОСОБА_15,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2; що гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є дідусем та бабцею ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12; що гр. ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, був двоюрідним братом ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Тобто, позивачі просять встановити факт родинних відносин з ОСОБА_20, а саме, що вони, так як і померлий ОСОБА_8, є онуками ОСОБА_14, а відтак є двоюрідними братами та сестрами померлого ОСОБА_8 по лінії діда.

Встановлення зазначених фактів пояснюють необхідністю оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, мотивуючи тим, що вони разом ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відповідно до ст. ст. 1263, ч. 4 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцями майна померлого ОСОБА_8

Обгрунтовуючи позовні вимоги про встановлення фактів родинних відносин зазначають про те, що вони є дітьми ОСОБА_16 та ОСОБА_22, які є дітьми ОСОБА_14 та ОСОБА_13, що на їх думку підтверджується проживанням ОСОБА_13 та ОСОБА_14 однією сім»єю.

Вимогу про встановлення факту проживання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 однією сім»єю позивачі обґрунтовують тим, що після смерті дружини ОСОБА_14- ОСОБА_23, свідоцтво про смерть якої в матеріалах справи відсутнє, ОСОБА_14 проживав однією сім»єю з ОСОБА_13, у яких за час спільного проживання народилися дочка, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Разом з тим, як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданого 16.12.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького РУЮ у Львівській області, 31 липня 1934 року між ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_24 було зареєстровано шлюб. ОСОБА_16 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 року, ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 року, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (НОМЕР_6 та № НОМЕР_7), в яких в графі «батько» міститься прочерк, тобто, відомості про батька відсутні. Із зазначених документів вбачається, що ОСОБА_16 та ОСОБА_15 народилися під час перебування ОСОБА_13 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_24

На думку колегії суддів проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_13 однією сім»єю не є безспірним доказом того, що ОСОБА_14 є батьком ОСОБА_16 та ОСОБА_15, які народилися під час перебування їх матері у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_24, а встановлення фактичних шлюбних відносин є можливим щодо особи, яка не перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Разом з тим, позивачі не надали суду доказів про розірвання шлюбу з ОСОБА_24, не вказали з якого часу вони разом не проживали, не зазначили і не підтвердили час проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_13 однією сім»єю та з якого часу вони стали проживати однією сім»єю, тривалість такого спільного проживання, доказів, які підтверджують наявність даного юридичного факту.

На думку колегії суддів заяви про встановлення родинних відносин між дітьми і батьками за відсутності в свідоцтвах про їх народження даних про батька або вчиненні запису про нього зі слів матері, є, по суті, заявами про встановлення батьківства чи факту батьківства, а не родинних відносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачами фактично заявлені вимоги про встановлення факту батьківства ОСОБА_14 щодо ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_10 р.н. та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення вірно взяв до уваги те, що за життя ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_15 не заявляли вимог щодо батьківства відносно ОСОБА_16 та ОСОБА_15.

На думку колегії суддів факт проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_13 однією сім»єю не є беззаперечним доказом того, що саме ОСОБА_14 є батьком ОСОБА_16 та ОСОБА_15.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачами всупереч вимогам ст.. ст.. 10, 60 ЦПК не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів, про встановлення яких вони просили, і оскільки задоволення позовних вимог про визнання за позивачами права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р., залежить від встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14. були бабцею та дідусем позивачів і що ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р., був двоюрідним братом позивачів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення решти позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про безпідставність позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.