У Х В А Л А

Справа № 184/164/15-ц

Номер провадження 4-с/184/2/15

09.02.2015м. Орджонікідзе

головуючого - судді Томаш В.І.,

при секретарі - Бринзі Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе скаргу ОСОБА_1 до державного виконавця відділу ДВС Нікопольського міського управління юстиції Сінченко О.В., заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_3 «на дії та бездіяльність державного виконавця», -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з вказаною скаргою і просить суд визнати дії та бездіяльність державного виконавця Сінченко О.В. в проведенні розрахунку по аліментам, неправомірними; зобов'язати державного виконавця Сінченко О.В. зробити розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчим листам №2/184/374 від 14.08.2014 з врахуванням наданих ОСОБА_1 квитанцій, довідки про зарплату та фактично виплачених ним аліментів.

Скаржник в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду скарги був повідомлений належним чином.

Представник скаржника - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав скаргу та просить суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник відділу ДВС Нікопольського міського управління юстиції Сінченко О.В в судове засідання не з'явився, але надав суду письмовий відгук, в якому просить відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 в зв'язку з її необґрунтованістю і розглянути справу без його участі.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні надала суду заперечення, в якому просить залишити скаргу без задоволення. Пояснила, що з 24 травня 2013 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_5. Під час перебування у шлюбі вона разом з ОСОБА_1 проживали в його 3-х кімнатній квартирі. На ремонт цієї квартири заявник використав грошові кошти, які їй надала держава для утримання дитини до 3-х років в сумі 9 тис. грн.., а також заявник через неї брав в борг гроші у її батьків в сумі 12 тис. грн.. Загальна сума використаних коштів на ремонт його 3-х кімнатної квартири склала 21 тис. грн. У 2014 році ОСОБА_1 побив її та разом з дитиною вигнав зі своєї квартири, при цьому пообіцявши повернути їй та її батькам борг в сумі 21 тис. грн. шляхом перерахування коштів на її картку «ПриватБанку». З 09 травня 2014 року вона вимушено разом з дитиною проживає у своїх батьків в м. Орджонікідзе. 12 травня 2014 року вона звернулась до Орджонікідзевського міського суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_1. Згідно рішення суду від 05 червня 2014 року з ОСОБА_1 підлягали стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини доходу на утримання доньки та 1/6 частини на її утримання. Однак, заявник, не бажаючи сплачувати аліменти, подав апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційний суд своєю ухвалою від 28.07.2014 року відмовив йому в задоволенні скарги. В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 22.12.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. За період з 11 травня 2014 року по 20 вересня 2014 року, коли вона мешкала у своїх батьків, ОСОБА_1 з 21 тис. грн. боргу частково, шляхом перерахування на її картку, повернув їй грошові кошти в загальній сумі 8163 грн. 97 коп. (без врахування коштів за банківське обслуговування). Таким чином, на теперішній час заборгованість ОСОБА_1 їй та її батькам в загальній сумі складає 12 836 грн. 03 коп.

В своїй заяві заявник безпідставно зазначив, що державний виконавець не прийняв до уваги те, що він добровільно сплачував аліменти і ця сума не була внесена до розрахунку у зменшення заборгованості зі сплати аліментів. До відділу ДВС вона написала відповідну заяву про те, що отримані кошти від ОСОБА_1 в сумі 8163 грн. 97 коп. не відносяться до сплати аліментів, а відносяться до погашення боржником боргу у вигляді займу грошових коштів (материнський капітал та кошти отримані від її батьків). Крім того, в квитанціях про погашення ОСОБА_1 боргу не було зазначено цільове призначення коштів, тобто, що ці кошти направляються у вигляді аліментів. Якщо б він в дійсності сплачував аліменти, то про це зазначив би у квитанціях. ОСОБА_1 не мав бажання взагалі сплачувати аліменти, в тому числі добровільно, бо рішення Орджонікідзевського міського суду оскаржував до апеляційної інстанції.

В ст.187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Однак ОСОБА_1, незважаючи на те, що постійно працює в ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», не зробив цього і тим самим вводить суд в оману, що нібито ці кошти він сплатив у вигляді аліментів.

Примусове стягнення аліментів здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Це ще раз підтверджує, що перераховані їй ОСОБА_1 кошти не є аліменти за рішенням суду, а сплата часткового боргу материнського капіталу, тобто тих коштів, що надала їй держава на виховання дитини.

ОСОБА_1 зазначає, що його вимоги в частині проведення перерахунку боргу з врахуванням наданих ним квитанцій підлягають задоволенню. Вона з цим не згодна. Його вимоги безпідставні. Він таким чином повертав їй борг, а не сплачував аліменти і в наданих квитанціях не зазначено призначення платежу. Заявник не конкретизує, які дії та яку бездіяльність він оскаржує і в чому вона виявляється, не надав суду розрахунок, з яким, на його думку, він не погоджується і який взагалі оскаржує.

Вона вважає, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Сінченко О.В. діяв у відповідності до чинного законодавства і правильно зробив розрахунок боргу зі стягнення аліментів, не враховуючи отримані квитанції від ОСОБА_1, бо вони ніякого відношення до аліментів не мають.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності прийшов до висновку, що заявлені вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог скаржник посилається на те, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної плати, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з 12 травня 2014 року до досягнення повноліття доньки, а також аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку до досягнення донькою трьох років, починаючи з 12 травня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_3. На виконання рішення суду Орджонікідзевським міським судом було видано два виконавчі листи за № 2/184/374 від 14.08.2014 року, які знаходяться на виконанні з 18.08.2014 року в ВДВС Нікопольського міського управління юстиції у державного виконавця Сінченко О.В.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» - розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

В п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року говориться про те, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 «Закону про виконавче провадження». Однак державний виконавець Сінченко О.В. не зробив розрахунок заборгованості по аліментам та не повідомив боржника ОСОБА_1 про наявність заборгованості.

Не виконавши свої обов'язки, державний виконавець 19.08.2014 року виніс дві постанови та направив їх на підприємство, де працює ОСОБА_1, щоб вони самі зробили розрахунок його заборгованості, хоча такого обов'язку підприємство не має. Це повинен робити державний виконавець, виходячи з заробітку ОСОБА_1. Такі дії державного виконавця Сінченко О.Ю. були оскаржені ОСОБА_1 до суду.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 січня 2015 року постанови державного виконавця Сінченко О.В. від 19 серпня 2014 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» визнані неправомірними. Крім того, суд зобов'язав державного виконавця Сінченко О.В. усунути порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

13 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до виконавчої служби про розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до виконавчих листів з врахуванням наданих чеків про сплату ним аліментів з травня по вересень 2014 року.

20 січня 2015 року державний виконавець Сінченко О.В. відмовив ОСОБА_1 робити розрахунок заборгованості, посилаючись на те, що стягувача написала заяву, в якій вона не заперечує факт отримання нею суми 8200 грн. від боржника, але вона вважає, що це гроші за якийсь борг її батькам. ОСОБА_3 не надала виконавцю ніяких доказів про його борг перед нею чи її батьками, тому виконавець не мав права з цих підстав відмовляти йому в розрахунку заборгованості.

Скаржник вважає, що державний виконавець безпідставно не взяв до уваги і не зробив розрахунок заборгованості з врахуванням квитанцій про добровільну сплату ОСОБА_1 аліментів з травня по вересень 2014 року, посилаючись на те, що в рішенні суду від 05.01.2015 року квитанції про сплату грошових коштів на суму 8200 грн. не визнані як сплачені аліменти. Такі дії виконавця також неправомірні, так як суд не розглядав питання про визнання квитанцій як доказ про сплату аліментів. Сінченко О.В. відмовив у прийнятті наданих ОСОБА_1 квитанцій і проведені розрахунку, так як в них не зазначено, що це аліменти. Але це не вина ОСОБА_1, що в квитанціях банку нема такої графи. Гроші ОСОБА_1 перераховував як аліменти на картку стягувачки. Сума, яку ОСОБА_1 сплачував ОСОБА_3, відповідає тим часткам від зарплати, які призначив суд в своєму рішенні від 05.06.2014 року. Державний виконавець Сінченко О.В. вважає, що він не може зробити розрахунок заборгованості по аліментам, так як існує спір щодо розміру заборгованості і порекомендував ОСОБА_1 звернутись до суду для перерахунку заборгованості по аліментам. Такий висновок виконавця не відповідає дійсності і закону, так як ніякого поки що спору немає, тому що виконавець не виконав свої обов'язки і не розрахував розмір заборгованості. Якби він розрахував заборгованість ОСОБА_1 і він з ним не погодився, тоді був би спір і він мав би право звернутись до суду. Дії та бездіяльність державного виконавця Сінченко О.В. порушують законні права ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З доводами скаржника та його представника, викладених в скарзі та в судовому засіданні суд погодитися не може, оскільки вони є безпідставними, недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовуються поясненнями, викладених державним виконавцем у відгуку на скаргу, поясненнями заінтересованої особи ОСОБА_3, викладених нею в письмових запереченнях та в судовому засіданні, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності втходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні на виконанні у відділі державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції з 18.08.2014 року перебувають виконавчі провадження з приводу примусового виконання:

виконавчого листа №2/184/374, виданого 14.08.2014 року Орджонікідзевським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 травня 2014 року до досягнення повноліття доньки;

· виконавчого листа №2/184/374, виданого 14.08.2014 року Орджонікідзевським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання до досягнення донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 3-х років у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, починаючи з 12 травня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначені виконавчі документи надійшли на виконання до відділу виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції 18.08.2014 року та знаходяться на виконанні у державного виконавця Сінченко О.В.. Боржник ОСОБА_1 має постійне місце роботи, працює та працював на час визначення заборгованості згідно виконавчих документів з 12 травня 2015 року у ПАТ «Нікопольський завод феросплавів». 19.08.2014 року за вихідними номерами № 52483/2 та № 52482/2 державним виконавцем Сінченко О.В. у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» направлені дві постанови про звернення стягнення на доход боржника до бухгалтерії місця роботи боржника до ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»:

1) «Проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахувань податків проводити утримання щомісячно в розмірі 1/2 частини, до погашення заборгованості, яку нараховувати з 12.05.2014 року, заборгованість визначити згідно нарахованої заробітної плати (доходу) по 1/4 частині щомісячно, після погашення заборгованості - по 1/4 частині доходу щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини».

2) «Проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахувань податків проводити утримання щомісячно в розмірі 1/2 частини, до погашення заборгованості, яку нараховувати з 12.05.2014 року, заборгованість визначити згідно нарахованої заробітної плати (доходу) по 1/6 частині щомісячно, після погашення заборгованості - по 1/6 частині доходу щомісячно до 13.10.2016 року».

У жовтні 2014 року боржником надані квитанції про сплату на банківську картку стягувачки за травень-вересень 2014 року грошових коштів на загальну суму 8200,00 грн.

Згідно заяви стягувачки ОСОБА_3 від 22.10.2014 року (вхідний номер 11177/04-37/2 від 24.10.2014), надані боржником ОСОБА_1 квитанції про сплату грошових коштів на загальну суму 8200,00 грн., стягувачка отримала на погашення боргу. Факт отримання аліментів стягувачка ОСОБА_3 заперечує. В наданих боржником квитанціях відсутні записи про призначення платежу - аліменти.

На підставі вищевикладеного здійснити перерахунок боргу по аліментам державний виконавець не може, оскільки існує спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів.

У відповідності до ч. 8 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законодавством України.

13.01.2015 року боржником надано заяву про перерахунок заборгованості по аліментам. В додатках надані копія довідки про доходи, копії квитанцій про сплату грошових коштів на загальну суму 8200,00 грн. за травень-вересень 2014 року та копія ухвали №184/4071/14ц; 4-с/184/1/15 Орджонікідзевського міського суду від 05.01.2015 року. 22.01.2015 року боржник отримав на руки письмову відповідь державного виконавця від 20.01.2015 року за вихідним номером № 1411.

Таким чином, суд не може встановити та взяти за основу, що надані боржником ОСОБА_1 до відділу ДВС квитанції про сплату грошових коштів на загальну суму 8200,00 грн. за травень-вересень 2014 року сплачені як аліменти на користь ОСОБА_3 на виконання рішення суду про стягнення аліментів, що набрали законної сили, оскільки безпосередньо в цих квитанціях (які скаржником та його представником навіть не додані до вказаної скарги і дана інформація відома суду з пояснень виконавця та сторін виконавчого провадження) не зазначено призначення платежу - аліменти, що позбавляє права суд зобов'язати державного виконавця зробити розрахунок заборгованості по аліментам, а тому дії державного виконавця не є неправомірними, оскільки державний виконавець дії саме в рамках закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.. 60 ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин суд вважає необхідним в задоволенні вимог скаржника та його представника відмовити.

Керуючись ст.. 74 закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383 - 389 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 до державного виконавця відділу ДВС Нікопольського міського управління юстиції Сінченко О.В., заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_3 «на дії та бездіяльність державного виконавця».

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 5 - ти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш