справа №176/2081/14-ц
провадження №2/176/227/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14 січня 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

при секретарі Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання,-

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, де просить визнати відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку з належної квартири, посилаючись на те, що останні понад шість місяців у спірному житловому приміщенні не проживають. Також просить зобов'язати СГІРФО Жовтоводського МВ ГУМВС України зняти відповідачів з реєстрації за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився надавши заяву з проханням розглядати справу без його участі. В своїй заяві позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, поважних причин неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали. Виклик до суду ОСОБА_3, ОСОБА_2 здійснено з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі, що підтверджується копією газети "Вісті Придніпров'я" №60(1551) від 11.12.2014 року.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачі не повідомили суд про поважність неявки їх до суду, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення без участі відповідачів.

За вказаних обставин суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Так, згідно договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 передали у власність ОСОБА_1, а останній прийняв, квартиру за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м. (а.с.5).

При цьому, відразу після укладення угоди продавці виїхали із вказаного житлового приміщення на інше місце проживання.

Однак, згідно довідки, наданої ЖРЕД № 2 04 липня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Також судом встановлено, що після здійснення правочину купівлі-продажу спірної квартири 08.10.2013 року між позивачем та відповідачами укладена усна угода про те, що зміна реєстрації останніми буде здійснена після облаштування ними на новому місці проживання. Однак, із кінця 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 у місті Жовті Води не проживають і зв'язок із ними втрачено.

Отже, відповідачі у добровільному порядку виїхавши із спірної квартири, передавши право власності на неї позивачу і отримавши за цей оговорену ними суму коштів, забрали всі свої речі і не проживають у проданій квартирі понад 1рік.

На даний час відповідачі знаходяться поза межами міста Жовті Води і для зняття з реєстрації не мають можливості і бажання приїхати до даного населеного пункту.

Позивач ставлячи питання про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 посилається на те, що відповідачі у спірній квартирі не мешкають понад один рік. При цьому, їх реєстрація у належній йому квартирі створює незручності, оскільки він позбавлений можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись майном; позбавлений можливості оформити житлову субсидію, на яку має право, змушений оплачувати комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають і не користується житлом, а також продати належну йому на праві власності квартиру чи зареєструвати в ній інших членів сім`ї.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, ОСОБА_3, ОСОБА_2 необхідно визнати такими що втратили право користування належним позивачу на праві приватної власності жилим приміщенням.

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідачі зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад шести місяців.

Що стосується вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку відповідачів, суд зазначає, що згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 88, 169, 213-215, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, податковий номер НОМЕР_3, судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна ) гривня 80 копійок з кожного.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська