Справа № 456/53/11 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/2230/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Стрийська міська рада Львівської області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Виділено ОСОБА_2 земельну ділянку геометричними розмірами по периметру: 3,0; 6,44; 8,42; 3,97; 2,01; 5,0; 1,59; 2,11; 4,36; 1,61; 2,10 м - площею 61,5 кв.м.(позначену в додатку до висновку табл. АДРЕСА_2 червоним кольором).

Виділено ОСОБА_4 земельну ділянку геометричними розмірами по периметру: 8,42; 6,92; 6,44; 2,79; 4,91 м - площею 54,53 кв.м. (позначену в додатку до висновку табл. АДРЕСА_2 зеленим кольором).

В спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виділено земельну ділянку геометричними розмірами по периметру: 2,58; 13,13; 4,91; 2,79; 4,61 по стіні будинку - площею 47,38 кв.м ( позначену в додатку до висновку табл. АДРЕСА_2 оранжевим кольором).

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним. Вважає, що висновок судової інженерно-технічної експертизи, на підставі якого ухвалено рішення, є недостовірним, містить численні арифметичні помилки. Вказує на те, що вирішуючи даний спір, суд першої повинен був викликати в судове засідання та заслухати пояснення представника Стрийської міської ради, якій належить спірна земельна ділянка.

Просить рішення суду першої інстанції змінити, врахувавши арифметичні помилки в останньому варіанті розподілу земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Задовольняючи позов та встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, районний суд виходив з того, що жилий будинок АДРЕСА_1 знятий з балансу ЖЕК-1 м. Стрий, власником квартири АДРЕСА_2 у цьому будинку є ОСОБА_4, а власником квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 і за будинком рахується земельна ділянка площею 163,4 кв.м.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як він дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Районним судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування від 22.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_5, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 є одним із співвласників квартири АДРЕСА_2 у цьому ж будинку.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

Згідно із ч.1 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Перелік категорій земель визначений ст.19 ЗК України і одними з них є землі житлової та громадської забудови, землі природно -заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Згідно із ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно - господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності(ч.3 ст.78 ЗК України).

Відповідно до ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів(майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно Закону України від 21.05.1997 року №280/97 "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначені у ст.12. ЗК України.

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів про те, що сторонам по справі надано у користування чи передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Проте, незважаючи на це, районний суд при вирішенні спору керувався ст.88 ЗК України, яка визначає порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, яка не регулює спірних правовідносин, тобто неправильно застосував норму матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності Стрийської міської ради, яка притягнута до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача(ч.1ст.33 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Однак, районний суд не роз'яснив позивачу його право відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України притягнути до участі у справі Стрийську міську раду Львівської області в якості відповідача, хоча вирішив питання щодо її прав як власника земельної ділянки.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції аналогічне порушення вчинено і щодо ОСОБА_6, яка є співвласником квартири АДРЕСА_2, яка взагалі не приймала участі у розгляді справи(а.с.66, 64).

Доказами в розумінні ст..57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Районний суд вважав встановленим, що "за будинком АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 163,4 кв.м".

Однак, згідно генерального плану, складеного 14.07.1948 року, загальна площа земельної ділянки становить 349 кв.м і з них під двором - 176,2 кв.м, а згідно генерального плану від 04.04.1968 року загальна площа земельної ділянки - 350 кв.м і з них під двором - 166 кв.м(а.с. 6, 70).

Проте цим доказам суд першої інстанції не дав жодної оцінки.

Крім того, місцевий суд вважав встановленим, що жилий будинок АДРЕСА_1 знятий з балансу ЖЕК-1 м. Стрий згідно акту прийому-передачі №135 від 30.09.2003 року.

Єдиним доказом, де містяться такі дані є довідка ЖЕК №1 від 29.03.2003 року №202, яка знаходиться на а.с.7.

Однак, хоча ця довідка видана 29.03.2003 року, проте зазначає дані щодо акту прийому-передачі №135 від 30 вересня 2003 року.

Відтак, колегія суддів вважає, що оцінюючи зібрані по справі докази, суд не дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та не дав їм належної оцінки.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, ст.6 Кодексу адміністративного судочинства.

Згідно роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК).

Оскільки згідно діючого законодавства на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості змінювати процесуальне положення учасників процесу або залучати до участі у справі інших учасників процесу, то оскаржуване рішення слід скасувати з усіх підстав, які зазначені вище, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Стрийська міська рада Львівської області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: