Справа № 464/589/11 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/1877/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 29 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання доньки позивачки, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що в період з 14 лютого 2004 року по 14 лютого 2011 року позивачка перебувала з відповідачем, ОСОБА_4, в зареєстрованому шлюбі, в якому мають згадану доньку. З листопада 2007 року позивачка разом із донькою проживає у Республіці Італія і 09 квітня 2011 року вона уклала шлюб із громадянином Італії ОСОБА_9, в якому у них НОМЕР_1 народився син ОСОБА_10, та проживають за вище згаданою адресою. Вважає, що неповнолітня донька повинна проживати з позивачкою, оскільки остання має стабільний дохід, розкішну квартиру, дитина ходить до місцевої школи, обслуговується в місцевій поліклініці, відвідує спортивну секцію, має застраховане життя та здоров'я. Стверджував, що відповідач доньку не утримує, не має стабільних доходів, не створив нової сім'ї. Вважає, що проживання доньки з позивачкою забезпечує їй кращі умови для її фізичного, культурного та духовного розвитку (т.1, а.с. 249).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с. 201-204).

Дане рішення оскаржила позивачка ОСОБА_5

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що останнім узгодженим між батьками дитини місцем проживання останньої була квартира АДРЕСА_2, однак ця квартира була проданою, у зв'язку з чим вони з неї виселилися.

Звертає увагу на те, що батько дитини, ОСОБА_4, не подавав до суду позову про відібрання дитини від неї та про повернення її до попереднього місця проживання на підставі ст. 162 Сімейного кодексу України, а також на підставі ст. 159 СК України.

Вважає, що при вирішенні даного спору суд мав би керуватися ст. 161 СК України, а не ст.ст. 141, 150 ч.1, 153, 157, 160 ч.1 СК України, які (на думку апелянта) не мають жодного відношення до вирішення даного спору.

Вважає, що суд не вирішив спору по суті (т.2, а.с. 210-211).

Судова повістка, надіслана представнику апелянта ОСОБА_6 за адресою, зазначеною у апеляційній скарзі (т.2, а.с. 211), повернулася без вручення її згаданому адресату - з довідкою пошти „за закінченням терміну зберігання" (т.2, а.с. 226-227).

В той же час, вище згаданий представник апелянта був повідомлений про судове засідання SMS-повідомленням на телефонний номер, зазначений ним у його Заявці на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення (т.2, а.с. 208, 223), однак в судове засідання він не з'явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1), а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2), а ч.1 ст. 161 СК України - що у випадку, коли мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Як вбачається з вище наведеного, судом може вирішуватися питання щодо місця проживання малолітньої дитини (з матір'ю чи батьком) лише у випадку наявності спору між її батьками з даного питання.

Судом встановлено, що 11.09.2007 року позивачка (апелянт) ОСОБА_5 вивезла малолітню доньку сторін спору ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України (т.1, а.с. 44) і (як стверджується апелянтом) на даний час згадана дитина проживає разом зі своєю матір'ю у Італії в місті Чезена, де і навчається в школі.

Як стверджується матеріалами справи, первинно батько дитини (відповідач) ОСОБА_4 оспорював правомірність вивезення його доньки за межі України та її проживання за межами України, у зв'язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом (т.1, а.с. 2, 101; т.2, а.с. 30-31), однак у подальшому подав до суду заяву про залишення цього позову без розгляду і ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13.11.2014 року його позов було залишено без розгляду (т.2, а.с. 146, 149).

Крім цього, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 вже виповнилося 10 років, а відтак з цієї дати (у відповідності до ч.2 ст. 160 СК України) питання її місця проживання визначається з урахуванням і її згоди щодо цього.

Таким чином, на день ухвалення оскаржуваного рішення (29 грудня 2014 року) був відсутнім спір щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_7, оскільки на той час батько дитини у встановленому законом порядку факт її проживання з матір'ю не оспорював та не оскаржував.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду міста Львова від 29 грудня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: