Провадження № 22-ц/773/494/15 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2015 року в даній справі в позові ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_4 заборгованості задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 40117,02 грн., а також 401,18 грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_4 і відмову в позові ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою не має.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу задоволити, відповідач і його представник апеляційну скаргу заперечили і просили її відхилити.

Дослідивши обставини справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 2 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_2 написав розписку про те, що він отримав як завдаток у позивача ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 15000,00 дол. США за металевий павільйон НОМЕР_1 площею 35 кв.м., що знаходиться в торговому ряді між вул. Кравчука та вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку і зобов'язується цей павільйон продати за 36000,00 дол. США (а.с.6,49).

Крім того, в розписці зазначені суми грошових коштів, які ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_4 за металевий павільйон.

Позивач ОСОБА_4 в своїй позовній заяві про стягнення з відповідача зазначених грошових коштів посилалася на те, що вона купила у відповідача не металевий павільйон, а торгове місце на ринку, а тому просила суд стягнути з відповідача оплачені нею кошти.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 і задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 продав, а позивач ОСОБА_4 купила металевий павільйон за ціну, погоджену сторонами і зазначену в письмовій розписці, написаній ОСОБА_2, а тому підстав для повернення відповідачем позивачу грошових коштів за проданий товар не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтями 655, 693 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовується положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як було встановлено в судовому засіданні і цього не заперечують сторони по справі, між позивачем і відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого покупець ОСОБА_4 придбала, а ОСОБА_2 продав товар за ціною 36000 дол. США. Позивач ОСОБА_4 також не заперечує суму грошових коштів, які вона зобов'язалася оплатити відповідачу за придбаний товар.

Відповідно до письмової розписки, написаної відповідачем ОСОБА_2, останній отримав у позивача ОСОБА_4 грошові кошти за металевий павільйон НОМЕР_1 площею 35 кв.м, що знаходиться на торговому ряді між вул. Кравчука і вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку.

Отже, позивач ОСОБА_4 придбала у відповідача ОСОБА_2 не торгове місце на ринку, як вона зазначає в своїй позовній заяві, а металевий павільйон, за що сплатила грошові кошти, а відтак підстав для стягнення цих коштів з відповідача в її користь не має.

При цьому, позивач і її представник на підтвердження своїх доводів про те, що позивач купувала у відповідача не металевий павільйон, а торгове місце на ринку, будь-яких доказів не надали і таких доказів не здобуто в судовому засіданні.

Порядок організації та здійснення торгівлі на ринках регулюється Правилами торгівлі на ринках, затверджених спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, МВС, ДПА, Держстандартом від 26 лютого 2002 року.

Згідно з пунктом 13 Правил торгівлі на ринках торгівельне місце - це площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентаря (ваг, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних контейнерах, кіосках, палатках тощо).

Торгівельна площа, на якій розміщений металевий павільйон, не належала і не належить відповідачу на праві власності, а відтак останній не міг відчужити цю торгівельну площу іншій особі.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 40117,02 грн. заборгованості за укладеним договором купівлі-продажу, оскільки відповідно до розписки ОСОБА_4 зобов'язувалася оплатити ОСОБА_2 за придбаний товар 36000 дол. США, а оплатила лише 33000 дол. США.

Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням представника позивача норм чинного законодавства та обставин справи, які були предметом дослідження судом першої інстанції і суд дав їм правильну юридичну оцінку, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: