Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С.,Василевича В.С., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Варковицької сільської ради Дубенського району про визнання недійсними рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з*явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 28 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Варковицької сільської ради Дубенського району про визнання недійсними рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 покликається на те, що як на обставини поважності причин пропуску строку позовної давності вона вказувала на відсутність у неї доказів наявності права власності на будинок, який знаходиться на спірній земельній ділянці.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом для неї було видано 10 липня 2014 року і в цей же день було зареєстровано на її ім*я право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1.

Про те, що земельна ділянка під цим будинком належить на праві власності відповідачу вона дізналась у 2013 році, а тому існували підстави для задоволення її клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності,суд також вказав, що позовні вимоги є безпідставними.

Суд при цьому виходив з того, що на час прийняття 18 червня 1999 року сільською радою рішення про приватизацію земельної ділянки під цим будинком він не обліковувався в погосподарських книгах та земельна ділянка покійній ОСОБА_3 не виділялась.

Такий висновок суду не відповідає нормам матеріального права та спростовується наявними у справі доказами.

На час прийняття цього рішення сільською радою на земельній ділянці існував житловий будинок,питання про визнання якого відумерлою спадщиною або безхазяйним майном в установленому законом порядку не вирішувалось.

Земельна ділянка у ОСОБА_3 за її життя не вилучалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об*єктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення ,яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції правильно застосовано наслідки пропуску строку позовної давності при вирішенні справи.

Питання приватизації земельної ділянки обговорювалось з позивачкою і другим спадкоємцем по заповіту ОСОБА_4 і вони були згідні,щоб земельна ділянка перейшла у його, відповідача, власність. Позивачка неодноразово приходила до нього і бачила, що він користується цією земельною ділянкою, здійснив її благоустрій,сплачував земельний податок.

Покликання в апеляційній скарзі на ч.1 ст.30 Земельного кодексу України в редакції 1990 року щодо переходу права власності чи користування земельною ділянкою при переході права власності на будівлю чи споруду, на якій вони розташовані, не заслуговує на увагу, оскільки право власності на будинок позивачкою набуто в 2014 році і дана норма не може застосовуватись до цих правовідносин.

Вважає, що позивачка з врахуванням ст.120 Земельного кодексу України та відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України могла би звертатись з вимогою про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, однак таких вимог вона не заявляла.

Приватизована ним у 1999 році земельна ділянка обліковувалась як землі запасу сільської ради і жодних даних про те, що вона перебувала у чиїсь власності чи користуванні немає.

Позивачкою не доведено порушення її прав видачею для нього в 1999 році державного акта на землю, оскільки на той час вона не була власником будівель, розташованих на цій земельній ділянці. Просить відхилити апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - зміні з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено в судовому засіданні, що рішенням Варковицької сільської ради від 18 червня 1999 року № 34 ОСОБА_2, племіннику позивачки, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,85 га, з яких -0,25 га для обслуговування житлового будинку,адресою АДРЕСА_2,який є його власністю, а 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства. 1 жовтня 1999 року на підставі цього рішення відповідачем отримано Державний акт на вказану земельну ділянку.

Заявивши вимогу про визнання недійсними цього рішення сільської ради та Державного акту, позивачка виходила з того, що вона як спадкоємець за заповітом після смерті у 1989 році її матері ОСОБА_3, в 2014 році отримала свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1, який належав на праві власності померлій, а наданням земельної ділянки під будинком відповідачу вона позбавлена реалізувати своє право власності.

Суд першої інстанції при вирішенні спору дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених вимог.

На час ухвалення оскаржуваного рішення сільської ради та видання Державного акта на землю в 1999 році надана відповідачу земельна ділянка входила до складу земель запасів сільської ради, а та її частина, що відносилась до будинку АДРЕСА_1 , згідно довідки Варковицької сільської ради Дубенського району обліковувалась за колгоспним двором ОСОБА_5 в 1986-1990 рр. і відомості про надання її в користування в архівах відсутні.

Висновок суду про те, що відсутні встановлені чинним законодавством підстави для визнання недійсними рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю, які прийняті у 1999 році , є обгрунтованим і відповідає встановленим у справі обставинам та нормам Земельного кодексу України, якими регулюются дані правовідносини.

Правильним є посилання у рішенні і на те, що вказане рішення та Державний акт на землю жодним чином не порушують права позивачки , оскільки право власності на будинок, спадщина на який відкрилась у 1989 році, вона отримала лише у 2014 році.

Разом з тим, дійшовши вірного висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, суд помилково відмовив у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу поняття позовної давності визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто правила позовної давності стосуються порушеного права або інтересу.

В спірних правовідносинах позивачкою не доведено порушення її суб*єктивного права рішенням Варковицької сільської ради та видачею державного акту на право приватної власності на землю відповідачу у 1999 році .

Відповідно до роз*яснень, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 .12.2009 року " Про судове рішення у цивільній справі" з наступними змінами, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 січня 2015 року змінити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Варковицької сільської ради Дубенського району про визнання недійсними рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на землю відмовити за безпідставністю.

В решті рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Василевич В.С.

Суддя апеляційного суду

Рівненської області О.С.Малько