Ухвала

іменем України

04 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_4, про припинення договору поруки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати припиненим договір поруки, укладений 19 липня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором кредиту, укладеним між нею та ПАТ «Укрсоцбанк», та стягнути з банку судові витрати.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 01 липня 2008 року банк в односторонньому порядку без його згоди як поручителя збільшив процентну ставку за користування кредитними коштами, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги тим, що суд при вирішенні спору застосував Закон України «Про захист прав споживачів», який не підлягає застосуванню, неправильно застосував ч. 1 ст. 559 ЦК України, зробив помилковий висновок про те, що банк правомірно без укладення додаткової угоди та за погодженням з поручителем збільшив відсоткову ставку за кредитом, коли не існувало заборони на таке підвищення, що не відповідає правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що укладаючи договір поруки, позивач погодився з умовами основного договору щодо можливості збільшення відсоткової ставки і взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання усіх зобов'язань позичальника в повному обсязі, зокрема і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Проте погодитися з таким рішенням суду апеляційної інстанції не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Цим вимогам оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту, за яким банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти окремими частинами зі сплатою 13,5 % річних та комісій в розмірі та в порядку, визначеному договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 237 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 18 липня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за цим договором між банком, позичальником та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким позивач зобов'язався перед кредитором солідарно з боржником відповідати за виконання ним усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

З 01 липня 2008 року банк підвищив процентну ставку за кредитним договором до 14 % річних шляхом направлення повідомлення позичальнику.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

Постановляючи ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд не виконав вимоги процесуального права та не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги щодо порушення банком умов договору при вирішенні питання про підвищення процентної ставки, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

Суд не врахував, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, як передбачено ст. 526 ЦК України, та не дослідив і не перевірив п. п. 2.13, 2.13.1, 2.13.2 договору кредиту, п. 3.3.2 договору поруки про порядок проведення змін умов кредитного договору щодо зміни розміру процентів за користування коштами та дотримання банком умов про погодження таких змін з позичальником і поручителем, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Отже, не з'ясував, чи не змінено банком основне зобов'язання в односторонньому порядку без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, та чи припинилась порука (ч. 1 ст. 559 ЦК України), не перевірив відповідність своїх висновків правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України у постановах від 20 лютого 2013 року у справі № 6-134цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97цс13 про те, що порука припиняється, у зв'язку зі зміною умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу його відповідальності, зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є підставою для скасування ухвали апеляційного суду і направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - потрібно задовольнити частково, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року скасувати, а справу передати до цього суду на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити частково, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук