Справа № 369/7755/14 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/987/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник
Категорія 58 17.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 29 квітня 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача. В результаті ДТП її чоловік ОСОБА_4 загинув.

Вироком районного суду ОСОБА_1 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідач по справі своїми неправомірними діями заподіяв матеріальну та моральну шкоду. Вказувала, що вона втратила чоловіка, що стало великим стресом для неї. Внаслідок цього в неї погіршився стан здоров'я, вона почала хворіти та проходити курси лікування та реабілітації. Також вона не може повноцінно жити та нормально працювати і в неї порушені нормальні життєві зв'язки. Відповідачка в добровільному порядку не відшкодувала в повному обсязі ні матеріальну шкоду в розмірі 83 066 грн. 60 коп. ні моральну, яку вона оцінила в розмірі 410 000 грн.

Просила суд стягнути із ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 83 066 грн. 60 коп. та на відшкодування моральної шкоди 410 000 грн. і судові витрати покласти також на відповідачку.

При розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги. Вказала, що на час пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ СК «Інтер-Поліс», а тому страхова компанія має відшкодувати заподіяну шкоду відповідно до лімітів відповідальності, передбачених законодавством. Просила суд стягнути з ПАТ СК «Інтер-Поліс» на її користь у якості відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 13 764 грн., а також стягнути із ОСОБА_1 на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 310 000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 69 302 грн. 60 коп.

У судовому засіданні за клопотанням позивачки було об'єднано даний позов з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди, Свої вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що 29 квітня 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідачки. В результаті ДТП його батько ОСОБА_4 загинув. Вироком районного суду ОСОБА_1 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідачка по справі своїми неправомірними діями заподіяла матеріальну та моральну шкоду. Зазначав, що він втратив батька, що стало великим стресом для нього. Внаслідок цього він не може повноцінно жити та нормально працювати,і в нього порушені нормальні життєві зв'язки. Відповідачка в добровільному порядку не відшкодувала моральну шкоду, яку він оціннив в розмірі 300 000 грн.

Враховуючи на вищенаведене, просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що після ДТП позивачкою були понесені матеріальні затрати, пов'язані з похованням чоловіка в розмірі 60 000 грн., які вона взяла в борг, та витрати на виготовлення пам'ятника в розмірі 37 000 грн. Всі квитанції знаходяться в матеріалах кримінальної справи. Через втрату чоловіка був порушений звичний життєвий порядок, вона вимушена була звільнитись з роботи, і в неї залишився непогашеним кредит в банку. В добровільному порядку відповідачка відшкодувала лише 20 000 грн. Просили суд задоволити позов.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 13 764 грн.

Також вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн. кожному.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення в частині стягнення з неї на користь позивачів по 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та зменшення розміру зазначеного відшкодування.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 квітня 013 року приблизно о 7 годині 10 хвилин водій ОСОБА_1, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» (д/н НОМЕР_1) та рухаючись на ньому по автодорозі М-05 «Київ-Одеса» 16км.+615м. в напрямку міста Києва в межах Києво-Святошинського району Київської області, під'їжджаючи до пішохідного переходу поблизу зупинки громадського транспорту «Чабани-2», по якому рухався пішохід ОСОБА_4 справа на ліво та перед яким зупинився автомобіль марки ВАЗ 21213 (д/н НОМЕР_2) під керуванням водія ОСОБА_5, котрий пропускав вищевказаного пішохода, в порушення вимог пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), пп. «д» п. 2.3 (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), п.18.4 (якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, здійснила наїзд передньою частиною автомобіля на ОСОБА_4, внаслідок чого останньому було заподіяно чисельні тілесні ушкодження, від яких 29 квітня 2013 року останній помер у Київській міській клінічній лікарні № 17.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2014 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 в частині стягнення завданої майнової шкоди задоволено частково. А саме, стягнено з ПАТ СК «Інтер-Поліс» на користь потерпілої ОСОБА_2 13764 грн. матеріальної шкоди. Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13486 грн. 06 коп. завданої майнової шкоди. У решті позовних вимог потерпілої ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 310000 грн. моральної шкоди, з ПрАТ СК «Інтер-Поліс» 100000 грн. моральної шкоди, і потерпілого ОСОБА_3 про стягнення з ПрАТ СК «Інтер-Поліс» 100000 грн. завданої моральної шкоди та з ОСОБА_1 200000 грн. завданої моральної шкоди залишено без розгляду.

Речовий доказ у справі - автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» (д/н НОМЕР_1), який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_1 - залишено на її відповідальному зберіганні.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року вирок щодо речового доказу змінено та в частині залишення без розгляду цивільного позову скасовано, а кримінальну справу в цій частині направлено до районного суду для розгляду в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без змін.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.4 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності судом вірно встановлено, що ДТП сталася внаслідок винних дій відповідачки ОСОБА_1, яка керуючи автомобілем, порушила Правила дорожнього руху. Порушення нею ПДР знаходиться в причинному зв'язку із заподіянням позивачам шкоди.

В силу ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст.23 Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

За положеннями ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що в даному випадку така моральна шкода позивачам заподіювалася через смерть чоловіка та батька, а також наявна неправомірна поведінка відповідачки щодо нього.

Згідно з ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачів по 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачам спричинені й моральні страждання, а саме внаслідок ДТП вони пережили моральні страждання та хвилювання, змушені були витрачати час та кошти на лікування, втрата батька та чоловіка призвели до негативних змін упорядкованого життєвого ритму позивачів. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховував обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, стан здоров'я позивачки, тяжкість завданої травми та наслідки, особу відповідачки, яка має неповнолітніх дітей, добровільність відшкодування матеріальної шкоди, в тому числі за вироком суду.

Проте, колегія суддів з висновками суду не може погодитися в повному обсязі.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції не було враховано матеріальний стан відповідачки, наявність у неї неповнолітніх дітей, бажання відшкодувати моральну шкоду, які повинні враховуватися як вимоги розумності і справедливості.

З огляду на вищенаведене, та оскільки колегія суддів приходить до висновку, що сума на відшкодування моральної шкоди є завищеною, то рішення необхідно змінити в частині стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, визначивши розмір стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 70 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 рокузмінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, визначивши розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 70 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

Іванова І.В.