АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1117/15 Головуючий 1 інст. Зінченко Ю.Є.
Справа № 643/3054/14-ц Доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення збитків

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року провадження по справі закрито.

Не погоджуючись з такою ухвалою, Військова частина НОМЕР_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначив, що у ст.ст. 2, 17, 21 КАС України не передбачено розгляд в порядку адміністративного судочинства позовів про стягнення матеріальної шкоди, завданої під час проводження служби колишніх військовослужбовців. Натомість згідно до ст. 15 ЦПК України та п. 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, введеного в дію Постановою ВР України від 23.06.1995 року № 243/95 такі позову необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів, заслухавши доводи учасників судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали про забезпечення позову в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та доводів заяви про забезпечення позову, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Провадження по справі було відкрито за позовом військової частини до відповідача, який є колишнім військовослужбовцем, про стягнення матеріальної шкоди, завдану позивачу під час проходження відповідачем військової служби у сумі 8914,36 грн., яка не була стягнута при його звільненні.

Ухвалюючи про закриття провадження по справі, районний суд виходив з того, що спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової служби є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку КАС України і при цьому послався на п. 28 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», а також п.п. 2, 13, 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою ВР України від 23.06.1995 року № 243/95.

Однак при цьому суд безпідставно застосував викладену у п. 28 правову позицію Пленуму Вищого адміністративного суду України, а також помилився у застосуванні вказаних норм матеріального права.

Так, відповідно до п.п. 31 Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди, завданої військовому майну, яке належить державі.

Однак правова позиція, яка викладена у п. 28 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» ґрунтується на помилковому посиланні на вказану норму п. 31 Положення: у Постанові Пленуму ВАСУ не повністю зазначено її зміст, а саме, що у разі звільнення винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини подає до суду саме цивільній позов про відшкодування матеріальної шкоди. Оскільки така правова позиція не відповідає нормі матеріального права, то суд не повинний її застосовувати.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
У п. 3 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» викладені критерії для визначення цивільної юрисдикції. Так, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З огляду на те, що між сторонами по справі відсутні відносини підпорядкування, відповідач є фізичної особою і не перебуває на військовій (публічній) службі, стягнення матеріальної шкоди, завданої державі під час військової служби передбачено вказаної нормою п. 31 Положення, яка визначає розгляд заявленого по справі позову в порядку цивільного судочинства, у районного суду не було підстав для закриття провадження по справі.

Таким чином, оскільки суд порушив норми матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про закриття провадження по справі, то з передбачених п.4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підстав апеляційний суд скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі в порядку цивільного судочинства, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя:
Судді колегії: