АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-2201 Головуючий у1-й інстанції - Зарицька Ю.Л.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, державний виконавець Жорноклей Олег Андрійович, головний державний виконавець Савченко Юлія Йосипівна, про стягнення заборгованості по аліментам та пені,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року задоволено частково позовні вимоги за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, державний виконавець Жорноклей Олег Андрійович, головний державний виконавець Савченко Юлія Йосипівна, про стягнення заборгованості по аліментам та пені.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованість по аліментах в сумі 6 721 грн. 71 коп., пеню в сумі 118 656 грн. 75 коп., судовий збір в сумі 1 253 грн. 79 коп., а всього - 126 632 грн. 25 коп.

Позивач ОСОБА_5, не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів, нарахованих від доходу, одержаного від підприємницької діяльності та пені, через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить змінити рішення суду та додатково задовольнити її вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах нарахованих від доходу, одержаного від підприємницької діяльності відповідача в сумі 13 425 грн. та пені в сумі 174 969 грн. 19 коп., а також пені в сумі 2 557 грн. 19 коп., яка виникла за рахунок стягнення аліментів в сумі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. В решті рішення просила залишити без змін.

Відповідач, ОСОБА_4, також не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом усіх фактичних обставин справи та надання неналежної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Справа вже була предметом апеляційного розгляду і рішенням Апеляційного суду м. Києва від 6 лютого 2014 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог (т.3, а.с.94-97).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 року указане рішення апеляційного суду скасоване, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи указані рішення касаційний суд виходив, зокрема з того, що апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції не врахував порядку обчислення розміру заборгованості за аліментами у разі наявності спору про їх розмір, не звернув уваги на те, що позивач оспорила постанову державного виконавця про відсутність заборгованості по сплаті аліментів та надала на підтвердження наявності заборгованості докази, зокрема листи ДПІ Подільського району м. Києва про наявність доходу, одержаного відповідачем від підприємницької діяльності. При цьому апеляційний суд помилково послався на те, що державний виконавець повинен прийняти іншу постанову про заборгованість за аліментами, оскільки у разі спору про розмір заборгованості за аліментами, його розмір визначається судом (т.3, а.с.137-138).

В суд апеляційної інстанції після відкладення розгляду справи з метою забезпечення прав ОСОБА_4, як боржника у виконавчому провадженні по стягненню аліментів за рішенням суду, оскаржити довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з 19.09.2008 по 01.06.2009 року від 28 січня 2015 року (т.3, а.с.239), незгоду з якою він висловив у судовому засіданні 12 лютого 2015 року (т.3, а.с.243-244), відповідач ОСОБА_4 не з'явився. Про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (т.3, а.с.245), 18 березня 2015 року подав до суду письмові пояснення щодо наведеної довідки-розрахунку. Ураховуючи вищенаведені обставини суд ухвалив розглядати справу у його відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника позивача - ОСОБА_5, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги обох сторін слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

3 вересня 1999 року між сторонами Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського РУЮ у м. Києві було зареєстровано шлюб, актовий запис №440 (а.с. 11, т. 1).

24 вересня 2008 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 14, т. 1).

Від шлюбу сторони мають двох доньок - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с.12-13).

13.03.2010 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації зміни імені зроблено відповідний запис № 21 (т.1, а.с.15).

Відповідно до змісту виконавчого листа по справі № 2-3746 за 2008 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дітей сторін у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 19 вересня 2008 року до досягнення доньками повноліття.

Крім того, з даних виконавчого листа по справі № 2-3746 за 2008 рік вбачається, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 на утримання ОСОБА_6 щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з 19 вересня 2008 року до 11 квітня 2010 року (т.1, а.с.17).

7 лютого 2009 року постановою ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві ВП № 11263767 було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 по 1/3 частині (т.1, а.с. 19).

Зі змісту розпорядження ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві № 295/2 від 4 червня 2009 року, адресованого головному бухгалтеру «ЕСІ Лімїтед ПІК», вбачається, що для виконання було направлено виконавчий лист 2-3746, виданий 18 грудня 2008 року Подільським районним судом м. Києва про утримання з заробітної плати ОСОБА_4 аліментів по 1/3 частині всіх видів заробітків на утримання дітей (т.1, а.с.21). Крім того, зазначено про те, що заборгованості по аліментах не має.

20 червня 2009 року постановою ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві ВП № 13454173 було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 по 1/6 частині (т.1, а.с.20).

Зі змісту розпорядження ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві № 1706/15 від 5 серпня 2009 року, адресованого головному бухгалтеру «ЕСІ Лімітед ІНК», вбачається, що для виконання було направлено виконавчий лист 2-3746, виданий 17 червня 2009 року Подільським районним судом м. Києва, яким пропонувалось з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, після відрахування податків проводити утримання в розмірі 50 % щомісячно з заробітної плати до погашення заборгованості, що утворилась з 25 червня 2009 року, а далі у розмірі 1/6 частини (а.с. 110, т. 1).

24 червня 2009 року постановою ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було закінчено виконавче провадження по виконавчому листу № 2-3746, виданого 31 березня 2009 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в 1/6 частині (т.2, а.с. 64). Також в даній постанові зазначено про те, що заборгованість станом на 24 червня 2009 року відсутня.

З даних звіту суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за III квартал 2008 року вбачається, що за здавання в оренду власного нерухомого майна ОСОБА_4 отримав 21 825 грн., з яких сплачено 600 грн. єдиного податку, а за 4-й квартал 2008 року - 23 940 грн., з яких сплачено 600 грн. єдиного податку (т.1, а.с.59-60).

Згідно даних ДПІ у Подільському районі м. Києва обсяг виручки ОСОБА_4 від реалізації робіт та послуг за період: з 1 липня 2008 року по 30 вересня 2008 року склав 21 825 грн., а з 1 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року склав 23 940 грн. (т.1, а.с.64).

За встановлених обставин районний суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по аліментах в сумі 6 721 грн. 71 коп. та нарахованої на цю суму заборгованості пені в сумі 118 656 грн. 75 коп.

За правилом ч. 3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч.2 ст. 309 ЦПК).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Районним судом при вирішенні цієї частини позову невірно застосовані до спірних правовідносин положення ст. ст. 194-195 СК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Указані обставини, враховуючи положення ст. 309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового, виходячи з наступного.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей та одного з подружжя визначається законом - ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із

сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про

нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.2-3, ч.4, 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК).

Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв'язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. ( ч.2, 4 ст.194 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України).

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).

У даному випадку стягнення аліментів на утримання дітей та одного з подружжя відбувалося за рішенням суду.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, в рамках даної справи не оскаржені. На час звернення ОСОБА_5 до суду із позовом про стягнення заборгованості по аліментам та пені розмір заборгованості із сплати аліментів шляхом складення державним виконавцем відповідного розрахунку, як це передбачено статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», не обчислений.

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи,сам факт наявності у ОСОБА_4 заборгованості по аліментам за період з 19.09.2008 по 01.06.2009 року, обчисленої під час апеляційного розгляду справи згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, Рудьковської О.С., від 28 січня 2015 року у розмірі 15 489 грн. 13 коп. (т.3, а.с.239), розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорнений ні стягувачем ні боржником у порядку, встановленому законом (ст. ст. 383-384 ЦПК України), не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів, в даному випадку це права ОСОБА_5, є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

За таких обставин у суду немає підстав вважати порушеним право ОСОБА_5 на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст.194-195 СК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідач ОСОБА_4 під час розгляду справи у районному суді, у апеляційній скарзі та своїх письмових поясненнях посилається на те, що: він ніколи не відмовлявся від виконання батьківських обов'язків; про виникнення заборгованості по сплаті аліментів йому стало відомо лише під час розгляду справи в суді; розпоряджень про сплату заборгованості від ВДВС підприємство, на якому він працює не отримувало; заборгованість, яка виникла у зв'язку з відрахуванням підприємством аліментів у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, погашена у 2013 році; з червня 2009 року і до цього часу аліменти сумлінно сплачуються і жодної заборгованості немає.

Зі змісту заявленого позову та наданих представником позивача розрахунків убачається, що визначений судом розмір неустойки є значно (у декілька разів) більшим ніж обчислений державним виконавцем розмір заборгованості по аліментам.

При ухваленні рішення про стягнення пені у розмірі 118 656 грн. 75 коп. районним судом не були враховані наступні обставини: розпорядженням державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ м. Києва від 04.06.2009 року встановлено, що на цю дату заборгованості по аліментам на утримання дітей немає; на час звернення ОСОБА_5 до суду із даним позовом розмір заборгованості із сплати аліментів (як на утримання дітей, так і на утримання дружини) шляхом складення державним виконавцем відповідного розрахунку, як це передбачено статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», не обчислений. Тобто, на час звернення ОСОБА_5 до суду із даним позовом у ОСОБА_4 де-юре була відсутня заборгованість із сплати аліментів і він не був у визначеному Законом України "Про виконавче провадження" порядку повідомлений про її існування.

Факт наявності у ОСОБА_4 заборгованості по аліментам за період з 19.09.2008 по 01.06.2009 року у розмірі 15 489 грн. 13 коп. встановлений лише під час повторного апеляційного розгляду справи згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, Рудьковської О.С., від 28 січня 2015 року (т.3, а.с.239).

Указані обставини, ураховуючи встановлений для відповідача обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду, не дають підстав для звільнення ОСОБА_4 від сплати неустойки, однак дають суду апеляційної інстанції підстави для зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до розміру, наближеного до розміру заборгованості ОСОБА_4 по аліментам, обчисленого державним виконавцем (т.3, а.с.239).

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені слід змінити - зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, зі 118 656 грн. 75 коп. до 15 490 грн. 00 коп.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені змінити.

Зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6, зі 118 656 грн. 75 коп. до 15 490 грн. 00 коп. (П'ятнадцять тисяч чотириста дев'яносто грн. 00 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко