Справа №489/7998/14-ц 17.03.2015 17.03.2015 17.03.2015
Провадження №22-ц/784/775/15 Суддя по 1 інстанції - Коваленко І.В.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

17 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

- представника відповідача - Миколаївської міської ради - Бондар В.А.,

- третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2015 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, про переведення прав та обов'язків забудовника в порядку спадкування,

встановила:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2, діючи через свого представника, звернулася з позовом до Миколаївської міської ради про переведення прав та обов'язків забудовника в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний батько позивачки - ОСОБА_6, який на випадок своєї смерті заповіт не залишив. Вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка своєчасно прийняла спадщину після його смерті.

До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті батька, у тому числі, входить побудований ним за життя двоповерховий будинок АДРЕСА_1. Нерухоме майно спадкодавець побудував на належній відповідачу земельній ділянці, яку він орендував, однак не встиг ввести його в експлуатацію та зареєструвати своє право власності на нього.

Посилаючись на те, що спадкодавець мав права та обов'язки забудовника за вказаною адресою, позивачка просила визнати за нею права та обов'язки забудовника вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на те, що будівництво є самочинним, оскільки Миколаївською міською радою земельна ділянка під забудову ОСОБА_6 за вказаною адресою не виділялась.

В судовому засіданні, ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2015 року, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучена ОСОБА_5, яка є спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_6

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем у справі.

Між тим такий висновок суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно із ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зокрема, спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'ю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1264 ЦК).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зокрема, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини, як роз'яснено у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму).

Якщо ж спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша ст. 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (п. 7 постанови Пленуму).

Так, із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, який є батьком позивачки.

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема й на двоповерхове приміщення будівлі - магазину по АДРЕСА_1, загальною площею 159,1 кв. м, яке спадкодавець здійснив на земельній ділянці належній Миколаївській міській раді, яка під забудову йому не виділялась, а також відсутнє і рішення про надання такої юридичної адреси спірній будівлі.

Натомість із матеріалів справи вбачається, що на підставі рішень Миколаївської міської ради (протягом 1999 - 2010 років) ОСОБА_6, як фізичній особі -підприємцю, надавалась в оренду (строкове платне користування) земельна ділянка, площею 280 кв. м, із земель комерційного використання для обслуговування торгівельного павільйону поблизу житлового будинку АДРЕСА_1 (тобто за іншою адресою ніж зазначена спірна будівля) (а.с. 5-7, 74-77, 91-92, 94).

До того ж, із рішення Миколаївської міської ради № 43/24 від 22 січня 2010 року, яким фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 продовжено строк оренди земельної ділянки на три роки, вбачається, що земельні ділянки, які передаються (або перебувають в оренді) з метою обслуговування тимчасових споруд та малих архітектурних форм без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 75).

Саме за вказаною адресою у багатоквартирному будинку в квартирі АДРЕСА_1 проживав та був зареєстрований ОСОБА_6 до дня смерті.

Крім того, із матеріалів оглянутої апеляційним судом інвентарної справи № 21948, заведеної Миколаївським КП МБТІ 14 лютого 2000 року вбачається, що за вказаною адресою, де розміщене нерухоме майно - магазин по АДРЕСА_1, рішення уповноваженого органу, яким є міська рада, про присвоєння магазину поштової адреси (або виділення земельної ділянки за цією адресою) відсутнє.

В матеріалах інвентарної справи міститься лише копія довідки від 6 серпня 2003 року (без номера), підписана невідомою особою за начальника Комунального підприємства госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планового бюро з пропозицією до уповноваженого органу присвоїти торгівельному павільйону за замовленням «ПП ОСОБА_2» поштову адресу АДРЕСА_1 (а.с. 91).

Також відсутні докази щодо наявності у ОСОБА_6 земельної ділянки на праві власності за вказаною адресою.

Зазначене підтвердив представник Миколаївської міської ради і в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області ОСОБА_6 двічі видавались декларації про готовність спірного об'єкта до експлуатації за адресою по АДРЕСА_1 (а.с. 104-120, 142-147), а саме:

- 15 листопада 2011 року за № МК 3 про будівництво торгівельного павільйону з господарськими будівлями (попередньо замовник ОСОБА_6 був притягнутий до адміністративної відповідальності 26 жовтня 2011 року за порушення вимог ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- 23 квітня 2012 року № МК 500 про реконструкцію торгівельного павільйону під магазин продовольчих та непродовольчих.

Як пояснила допитана апеляційним судом в якості спеціаліста ОСОБА_7 (головний спеціаліст сектору по роботі з ліцензіатами Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області), видані ОСОБА_6 декларації давали йому підстави для оформлення права власності на цей об'єкт забудови за наявності виділення йому земельної ділянки під забудову. Однак, відповідальність за достовірність відомостей зазначених в Декларації несе сам замовник.

За відсутності у користуванні замовника земельної ділянки з правом забудови будівля має статус самочинної.

Спеціаліст зазначала, що під час видачі першої Декларації від 15 листопада 2011 року про готовність об'єкта до експлуатації була зареєстрована Декларація про початок виконання будівельних робіт від 21 жовтня 2011 року, в якій зазначено, що будівництво здійснюється на земельній ділянці комунальної форми власності, що перебуває в строковій платній оренді замовника за договором оренди землі з Миколаївською міською радою від 7 вересня 2005 року № 91 (а.с. 7, 142-144). Тоді як в договорі оренди зазначена орендована ділянка за іншою адресою та без права забудови (АДРЕСА_1). Друга Декларація від 23 квітня 2012 року щодо реконструкції спірного об'єкта нерухомості вже не потребувала внесення даних про наявність земельної ділянки у замовника.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, а також і роз'яснень, що містяться у п. 4 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За такого, спірне нерухоме майно має статус самочинної забудови.

Оскільки будівництво спірного нерухомого майна здійснено на земельній ділянці, належній територіальній громаді м. Миколаєва, інтереси якої за законом представляє Миколаївська міська рада, і яка не виділялась ОСОБА_6 під забудову, тому висновок суду першої інстанції про те, що Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем - помилковий.

За такого, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про переведення прав та обов'язків забудовника, оскільки чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту.

З урахуванням викладеного та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав, а саме: за його необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про переведення прав та обов'язків забудовника в порядку спадкування, з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: