Справа № 362/894/14-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С.В.
Провадження № 22-ц/780/743/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 46 29.01.2015
У Х В А Л А

іменем України

29 січня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області про скасуавння рішення сільської ради, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання недійсними державних актів на землю та скасування державної реєстрації земельних ділянок,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі державного акту серія КВ-858 від 29 грудня 1995 року. Вказувала, що власником сусідньої земельної ділянки площею 0,4060 га по вул.Зарічна 17 була ОСОБА_3 відповідно до державного акту серії ІІІ-КВ № 068836 від 10 травня 2000 року. Посилалася, що приватизація ОСОБА_3 земельної ділянки відбулася з порушенням вимог закону та її прав, зокрема рішення виконкому Данилівської сільської ради від 10 вересня 1999 року про передачу ділянки у власність ОСОБА_3 прийняте з урахуванням акта про встановлення меж на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 8 червня 1997 року, який вона як суміжний землевласник не підписувала, а її підпис в акті є підробленим, що стверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 2 червня 2006 року. В результаті приватизації ОСОБА_3 своєї ділянки відбулася накладка на її ділянку, тобто її ділянка збільшилася, порушена межа, конфігурація. Обставини щодо порушення її прав при передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки підтверджуються листом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 13 вересня 2013 року.

Зазначала, що в послідуючому ОСОБА_3 провела відчуження своєї ділянки на підставі договору дарування від 19 червня 2004 року відповідачці ОСОБА_2, яка сформувала дві земельні ділянки, на які отримала два державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 906890 і ЯЖ № 906891, що теж порушує її права.

У зв'язку з наведеним, просила скасувати рішення Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області від 10 вересня 1999 року, визнати недійсним державний акт на землю серії ІІІ-КВ № 6 на ім'я ОСОБА_3, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 19 червня 2004 року, визнати недійсними державні акти на землю серії ЯЖ № 906890 і ЯЖ № 906891, видані 26 червня 2009 року на ім'я ОСОБА_2, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки на ім'я ОСОБА_3 у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки на ім'я ОСОБА_2 у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення. Скаргу мотивує, тим, що суд безпідставно врахував обставини, встановлені попередніми судовими рішеннями у спорах за участю її та ОСОБА_3 Крім того, суддя Корнієнко С.В. вже розглядав справу за її позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акта і зобов'язання відновити межі ділянки, у задоволенні якого відмовив, що свідчить про заінтересованість судді. Крім того, суд дав неналежну оцінку листу Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 13 вересня 2013 року та вказаним у ньому порушенням при передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю та безпідставністю позовних вимог ОСОБА_1 При цьому суд виходив з того, що не встановлено як накладання земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_1, так і не встановлено збільшення ділянки ОСОБА_3 за рахунок ділянки позивачки чи зміщення ділянки у її бік.

Також, суд виходив з того, що визнання недійсними договору дарування та державних актів на ім'я ОСОБА_2 є похідним від вирішення питання про визнання недійсним рішення ради щодо передачі ділянки у власність ОСОБА_3 та визнання недійсним виданого на ім'я останньої державного акта на землю, чого судом не встановлено.

Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1, суд керувався тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, проте оспорючи законність рішення сільської ради про передачу ділянки у власність ОСОБА_3, законність державного акту на ім'я ОСОБА_3 та законність договору дарування за участю ОСОБА_3, позивачка клопотання про залучення до участі у справі правонаступника померлої не заявляла та не вирішувала це питання.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно частин 1 і 3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянко. Захист прав громадян таюридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також шляхом визнання недійсними угод.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивачка є власником приватизованої земельної ділянки площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, що стверджується державним актом серія КВ-858, виданим 29 грудня 1995 року на її ім'я Данилівською сільською радою Васильківського району Київської області.

Відповідачка ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем і власником двох земельних ділянок по АДРЕСА_2: ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ділянки площею 0,1558 га для ведення особистого селянського господарства, що стверджується державними актами на землю серії ЯЖ № 906890 і ЯЖ № 906891, виданим 26 червня 2009 року на її ім'я.

ОСОБА_2 набула права власності на землю на підставі договору дарування земельної ділянки від 19 червня 2004 року, за яким ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,4060 га по АДРЕСА_2.

У свою чергу земельна ділянка площею 0,4060 га по АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 6, виданого 10 травня 2000 року на підставі рішення виконкому Данилівської сільської ради від 10 вересня 1999 року.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що згідно зведеного кадастрового плану земельних ділянок, належних сторонам, фактична площа ділянки ОСОБА_1 становить 0,2090 га, тобто ділянка позивачки збільшилася, а земельна ділянка ОСОБА_3 становила 0,3944 га, тобто ділянка зменшилася. При цьому відхилень в суміжних межах земельних ділянок не виявлено, як і не встановлено накладання земельної ділянки ОСОБА_3 на ділянку ОСОБА_1

Також судом не встановлено, що при передачі ділянки у власність ОСОБА_3 її ділянку збільшено за рахунок ділянки ОСОБА_1, або що її ділянка зміщена у бік ділянки позивачки, як і не встановлено, що ОСОБА_3 порушила межі ділянок, переданих у власність сторін.

За таких обставин з огляду на недоведеність вимог про накладання земельних ділянок і як наслідок недовенденість порушення прав позивачки, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що при передачі ділянки у власність ОСОБА_3 були порушені права позивачки спростовуються рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 серпня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Киїської області від 12 листопада 2007 року та ухвалою Верховного Суду України від 29 вересня 2008 року. Даним судовим рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку і зобов'язання поновити межі було відмовлено у зв'язку із недоведеністю позовних вимог. Підстави даного позову були ті ж, що і в даній справі, зокрема порушення прав ОСОБА_1 при приватизації ділянки ОСОБА_3 і накладення ділянок.

Крім того, такі доводи апелянта спростовуються постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року та ухвалою Вищого адімністративного суду України від 30 травня 2013 року, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Держземагентсва у Васильківському районі Київської області, третя особа ОСОБА_2 про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку з підстав порушення прав позивачки.

Посилання апелянта на те, що дані рішення суд безпідставно взяв до уваги суперечать приписам закону.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доводяться при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа стосовно якої встановлено ці обстаивни.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні даного спору обгрунтовано взяв до уваги наведені рішення та врахував викладені в них висновки.

Посилання апелянта на те, що суд дав неналежну оцінку листу Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 13 вересня 2013 року та вказаним у ньому порушенням при передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки необгрунтовані.

З матеріалів справи вбачається, що даний висновок містить посилання на порушення закону під час приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки, зокрема наявність суперечливих відомостей щодо органу який прийняв рішення про приватизацію (сільська рада чи виконком сільської ради), розроблення при передачі у власність ОСОБА_3 технічної документації замість проекту землеустрою та інші.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже на переконання колегії суддів вказані в листі Державної інспекції сільського господарства в Київській області порушення можуть бути враховані, якщо вони призвели до порушення прав позивачки, чого судом першої інстанції встановлено не було.

Посилання апелянта на те, що суд не дослідив законність отримання ОСОБА_2 державних актів, безпідставні. Відмовляючи у задоволенні позову, суд керувався тим, що питання про правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну ділянку за договором і отримання нею державних актів, є похідним і залежить від вирішення питання про правомірність набуття права власності на ділянку ОСОБА_3 Поскільки суд прийшов до висновку, що при приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 права позивачки не порушені, то підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: