Справа №451/678/15-ц
Провадження № 2/451/294/15
РІШЕННЯ

іменем України

19 червня 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Кріса М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Радехівського району про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування та право власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, відповідно до вимог якої, просить визнати за ним право на земельну ділянку площею 0,25га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_1 Крім цього, просить визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1, оскільки такі збудовані ним самочинно.

В обґрунтування вимог посилається на обставини, що його мама ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тато - ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_3 на праві власності належало будинковолодіння АДРЕСА_1 та з метою обслуговування такого йому була виділена земельна ділянка площею 0,25га і на яку за життя тато право власності не оформив.

Позивач, хоча і фактично зареєстрований у м.Кам'янка-Бузька, однак проживав у АДРЕСА_1 тобто разом із своїми батьками до дня їхньої смерті і продовжує проживати за вказаною адресою на даний час.

Погодивши свої дії із батьком, який був власником будинковолодіння, позивач у період з 2000 року по 2002 рік, зніс старий будинок, який фактично був непридатний для проживання та без виготовлення відповідного проекту, здійснив побудову нового житлового будинку та господарської будівлі на цій же земельній ділянці.

Після смерті батька, який зробив заповідальне розпорядження у користь позивача, ОСОБА_1 звернувся у нотаріальну контору з метою оформлення своїх спадкових прав, однак нотаріус відмовив йому у їх оформленні, оскільки у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Крім цього, ОСОБА_1 виготовивши у Червоноградському БТІ технічний паспорт на будинковолодіння АДРЕСА_1 не в змозі оформити право власності на таке, оскільки будівництво нерухомого майна ним здійснено, хоча і за погодженням фактичного володільця земельної ділянки, однак без виготовлення відповідної проектної документації.

Від так, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку та відповідних дозволів на будівництво нерухомого майна, він не в змозі реалізувати свої майнові інтереси, а тому вимушений звертатися за захистом прав до суду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повній мірі та дав пояснення з приводу таких аналогічно, викладеним у заяві. Окрім цього наголосив, що зведені об'єкти нерухомості можна безпечно використовувати і прав інших осіб вони не порушують. Позов просить задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву із визнанням вимог, просить розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.26).

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що проживає вона по сусідству із позивачем та зведений останнім будинок їхніх прав не порушує.

Також і свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 будував будинок на території господарства свого батька та суперечок з цього приводу між ними не було.

Вислухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статей 1233 та 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.9), щодо належного йому майна (а.с.11-12) зробив заповідальне розпорядження на користь позивача (а.с.13).

Із письмових обґрунтувань позовних вимог (а.с.2-3) та викладених у судовому засіданні пояснень з цього приводу ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_3 за життя право власності на належну йому частку майна, зокрема земельну ділянку, виділену для обслуговування будинку АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку не зареєстрував, від так наведене унеможливлює для позивача у позасудовому порядку реалізувати свої права (а.с.10).

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у п.п.10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно, що унеможливило у позасудовому порядку оформити право власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Також в ході розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 на земельній ділянці площею 0,25га у с.Дмитрів Радехівського району, із цільовим призначенням «для обслуговування житлового будинку та господарських будівель» (а.с.11), що належала померлому ОСОБА_3, за погодженням із останнім, у 2002 році зведено житловий будинок та господарську будівлю (а.с.15-18).

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У статті 379 ЦК України зазначається, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

У свою чергу, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст.380 ЦК України).

Аналогічні за змістом норми викладені і у ст.6 ЖК України.

Статтею 38 ЗК України визначається, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок вважається самочинно збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно ч.5 ст.376 Цивільного кодексу України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Із Висновку КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №1950 від 12.05.2015 року вбачається, що житловий будинок №14 з прибудовою та сараєм по вулиці Пасічній у с.Дмитрів Радехівського району можна надійно і безпечно експлуатувати (а.с.19), тобто суд вважає, що конструктивні елементи в цілому придатні до експлуатації, відповідно порушень державних будівельних норм, стандартів і правил не виявлено.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного та рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» №6 від 30.03.2012 року, на підставі аналізу представлених суду доказів щодо розташування житлового будинку (а.с.16) та позиції органу місцевого самоврядування (а.с.26), суд приходить до висновку, що самовільно зведений житловий будинок із господарською будівлею не порушує прав власників сусідніх земельних ділянок чи прав інших осіб, в тому числі і сільської ради, а тому суд у відповідності до п.5 ст.376 ЦК України вважає вимогу ОСОБА_1 правомірною, відтак наявні підстави для задоволення обґрунтованого позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянку площею 0,25га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_1 Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.