АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/875/15 Доповідач - Кукліна Н.О.
Справа № 638/2298/14-ц
Категорія : відшкодування шкоди Головуючий 1 інст. - Шишкін О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При секретарі Лошаковій Д.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного затримання працівниками міліції ,

по апеляційній скарзі прокурора Дзержинського району м. Харкова

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 липня 2014 року

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного його затримання працівниками міліції 26 листопада 2010 року. Просив стягнути із Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 986580 гривень, та зобов'язати керівництво Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області після набрання рішенням законної сили направити йому офіційні письмові вибачення за незаконне силове затримання не уповноваженими на те співробітниками міліції. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 26.11.2010 року приблизно о 08:00 годині під час знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному центрі урології та нефрології ім.. В.І. Шаповала без дотримання належних правових процедур та з перевищенням повноважень він був затриманий працівниками підрозділу «Беркут» УМВС України в Полтавській області, після чого був доставлений до Жовтневого районного суду міста Полтави. 02.04.2013 року прокуратурою Московського району міста Харкова було відкрито досудове слідство за зверненням позивача по названим обставинам, яке внесено до СРДР за N° 0000113. Позивача по даній справі було визнано потерпілим у названому кримінальному провадженні. В ході слідства було встановлено, що дійсно п'ять працівників міліції ПМОМ «Беркут» УМВС в Полтавській області 26.11.2010 року на підставі розпорядження начальника УМВС України з Полтавській області № 1191 від 25.11.2010 року виїхали до Харківської області для надання допомоги по охороні громадського порядку при проведенні слідчих дій, однак у розпорядженні відсутні будь-які вказівки на його затримання із застосуванням фізичної сили. Затримання позивача ОСОБА_3 відбувалось на підставі виконання постанови Жовтневого районного суду міста Полтави від 24.11.2010 року, яке було доручено співробітникам УДСБЕЗ УМВС України в Полтавській області Ботвину та Мізіка, які входили до складу слідчої оперативної групи, а не працівникам підрозділу «Беркут» УМВС України в Полтавській області. Тому на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» просив відшкодувати моральну шкоду за рахунок коштів держави.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 328 860 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цих сум, з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства і суду.

В апеляційній скарзі прокурора Дзержинського району м. Харкова ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів вказується, що рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не враховано, що за позовом ОСОБА_3 раніше ухвалено рішення про стягнення на його користь з Державної казначейської служби України у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. у зв'язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та тримання під вартою. Судом першої інстанції фактично за наслідками закриття кримінального провадження додаткового стягнуто 328 860 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди за рахунок державного бюджету. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої діями працівників міліції при затриманні та доставці позивача у слідче відділення УМВС в Полтавській області, то вони не підпадають під дію Закону України «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягають вирішенню на підставі ст.1172 ЦК України. Проте позивачем не доведено неправомірність дій працівників міліції та заподіяння позивачеві моральної шкоди, які могли стати підставою для задоволення позову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, обговоривши наведені в скарзі доводи та заперечення, перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню виходячи з наступного,

Задовольняючи позов та присуджуючи до стягнення у відшкодування моральної шкоди в сумі 328860 грн. , суд першої інстанції виходив з доведеності факту перебування позивача під слідством 10 місяців, закриття кримінального провадження 21 липня 2010 року у зв'язку з недоведеністю участі ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.З ст.358 КК України, заподіяння позивачеві такими діями моральної шкоди , яка підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України з врахуванням висновків судової психологічної експертизи та положень ст. 1176 ЦК України, ст.1 п.1 ч.І , 13 Закону України «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» .

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст. 213 ,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, котрі були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися позивачем вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин , яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що постановою старшого слідчого СВ УМВС України в Полтавській області Лоскот С.С. від 21 липня 2011 року провадження у кримінальній справі № 10231067 за обвинуваченням ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.З ст.358 КК України, закрито у зв'язку із недоведеністю участі ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих злочинів. В ході кримінального провадження позивача 26 листопада 2010 року було затримано працівниками РМОП «Беркут» на виконання постанови Октябрьського районного суду м.Полтава від 24 листопада 2010 року та доставлено до суду. Постановою Октябрьського районного суду м.Полтава від 26 листопада 2010 року відносно позивача обрано запобіжний засіб - взяття під варту. Позивач перебував під слідством з 19 вересня 2010 року по 21 липня 2011 року та під вартою 71 день. У січні 2012 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно . Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року змінено рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 липня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 50000 грн. Вказане рішення набуло законної сили, не скасовано. При присудженні до стягнення та визначення розміру моральної шкоди в 50000 грн. суд виходив із доведеності факту, що на час затримання відповідача 24 листопада 2010 року позивач потребував медичної допомоги, а тому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності спричинено шкоду його діловій репутації. ( а.с.154)

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або опорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя , суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

У лютому 2014 року позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди, заподіяної при затримання позивача 26 листопада 2010 року під час перебування його на лікуванні у медичному закладі працівниками «Беркут» з перевищенням своїх службових повноважень та структурним підрозділом міліції, наказ про діяльність якого, як спецпідрозділу МВС України, не був зареєстрований у Міністерстві юстиції України.

Вимог про відшкодування моральної шкоди під час перебування позивача під слідством 10 місяців, закриття кримінального провадження 21 липня 2010 року у зв'язку з недоведеністю участі ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.З ст.358 КК України, позивачем ОСОБА_3 в суд у даній справі не пред'являлося.

Відповідно при вирішенні позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди за рахунок держави суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, пред'явлених до суду, ухвалив рішення з порушенням загальних принципів цивільного судочинства, визначених ст.ст. 10,11 ЦПК України.

Допущені судом першої інстанції процесуальні порушення призвели до неповного з'ясування обставин у справі, не визначення, як правовідносини сторін випливають із встановлених обставин , яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Положеннями статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями , діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1167 ЦК України встановлені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особою, яка її завдала, за наявності її вини, з урахуванням норм ст. 23 ЦК України, якою передбачено право фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав і свобод та законних інтересів. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, та інших дії, перелік яких не має вичерпного характеру.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування відповідно до ч.2 п.2 статті 1167 ЦК України , якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відшкодування шкоди державою передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та частиною першою статті 1176 ЦК України у разі, коли шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відшкодування юридичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, здійснюється за правилами ст. 1172 ЦК України.

Оцінюючи встановлені обставини у справі, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, колегія суддів визнає недоведеним факт незаконного затримання позивача 26 листопада 2010 року працівниками міліції РМОП «Беркут» Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області з перевищенням своїх службових повноважень, та наявності обставин, за яких в межах заявлених позивачем вимог відшкодування моральної шкоди здійснюється за рахунок держави на підставі ч.1 ст. 1176 ЦК України та положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Колегія суддів , перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає , що рішення в частині задоволення позову судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування в оскаржуваній частині та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у позові ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування за рахунок Державного бюджету України моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного затримання 26 листопада 2010 року працівниками міліції РМОП «Беркут».

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дзержинського району м. Харкова задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 липня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного затримання 26 листопада 2010 року працівниками міліції РМОП «Беркут» , відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді