АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7020/14-ц Номер провадження 22-ц/786/360/15Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Пікуля В.П.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 8 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Другої полтавської державної нотаріальної контори про визнання незаконною відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 8 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Другої полтавської державної нотаріальної контори про визнання незаконною відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що нотаріус безпідставно відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним як спадкоємцем було надано достатньо доказів про факт спільного проживання з спадкодавцем.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, якому належав будинок АДРЕСА_1.

Згідно наданої КП «ЖЕО №2» довідки на час смерті власника ОСОБА_3 ОСОБА_2 був зареєстрований в зазначеному будинку з 7 травня 1988 року.

В жовтні 2014 року позивач звернувся до Другої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви посилався на те, що в силу ст. 1264 ЦК України має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги, оскільки на час смерті спадкодавця проживав з ним однією сім'єю, вів спільне господарство, оплачував комунальні послуги.

Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус посилалась на положення ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилась в 1999 році та вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, згідно якої нотаріус зобов'язаний перевіряти документи, які у випадках прийняття спадщини за законом, є доказами родинних та інших відносин спадкодавців та спадкоємців. Оскільки таких доказів заявником ОСОБА_2 надано не було, позаяк не було надано доказів про перебування останнього на утриманні у спадкодавця, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання незаконною (безпідставною) відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, позивач послався на своє право на спадкування за законом як особа, яка проживала із спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, що передбачено положеннями ст. 1264 ЦК України. Вважав, що саме ці норми ЦК України підлягають застосуванню до спадкових правовідносин, оскільки п.5 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України дає право поширювати положення книги Шостої ЦК України до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з безпідставності позовних вимог та дійшов висновку, що нотаріус діяв на підставі та в межах повноважень, передбачених чинних законодавством України, оскільки ОСОБА_2 не надав нотаріусу жодних документів, які б в розумінні ст. ст. 529-532 ЦК УРСР свідчили про наявність родинних чи інших відносин між ним та спадкодавцем.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 529-532 ЦК УРСР спадкоємство за законом передбачає першу, другу чергу спадкоємців, спадкоємство утриманцями та усиновленими і усиновителями.

В разі подання заяви про прийняття спадщини за законом спадкоємець зобов'язаний подати нотаріусу документи, які свідчать про факт родинних відносин або про перебування на утриманні. В разі відсутності вказаних документів нотаріус позбавлений права видати свідоцтва про право на спадщину за законом, з роз'ясненням особам, які вважають себе спадкоємцями вирішення спірних питань в судовому порядку, що і було зроблено нотаріусом в даному випадку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та фактично зводяться до тлумачення апелянтом дії закону в часі, зокрема про необхідність застосовувати до спірних спадкових відносин положення ЦК України, який містить статтю 1264 щодо можливості успадковувати майно особам, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Вказані твердження не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки правовідносини підлягають регулюванню положеннями ЦК УРСР, які діяли на час відкриття спадщини (спадкодавець помер в 1999 році) та відповідно не містили поняття «четвертої черги» спадкування .

При цьому, колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта про необхідність застосувати п.5 Прикінцевих та перехідних Положень ЦК України, позаяк останні стосуються випадку коли спадщина, відкрита до 1 січня 2004 року, не була ніким із спадкоємців прийнята після набрання чинності цим Кодексом.

В даному випадку позивачем були здійснені дії, які в розумінні ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР свідчать про прийняття ним спадщини. Зокрема ОСОБА_2 вступив в фактичне користування та володіння спадковим житловим будинком та подав в 2002 році до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом у вигляді грошових коштів.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відповідність дій нотаріуса вимогам чинного законодавства та постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 8 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.