АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/425/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Чирва О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року про задоволення подання державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_6,

в с т а н о в и л а :

Оскарженою ухвалою міськрайонного суду задоволено відповідне подання державного виконавця та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань згідно виконавчого листа №2/2306/1231/12 від 12.11.2012, виданого Золотоніським міськрайонним судом.

Не погоджуючись з цією ухвалою суду боржник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення для справи, а також на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, указуючи на те, що вона не ухиляється від виконання покладених на неї зобов'язань та регулярно сплачує аліменти; державний виконавець у ході виконавчого провадження не дотримувався положень ЗУ «Про виконавче провадження» - не повідомляв боржника про виникнення заборгованості та наслідки її несплати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

При судовому розгляді встановлено, що згідно виконавчого листа №2/2306/1231/12 від 12.11.2012 (а.с.28), виданого Золотоніським міськрайонним судом, з боржника ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_6 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_9 за період часу з 01.04.2010 по 01.07.2012 в сумі 23757,97 грн. Постановою ДВС від 08.02.2013 ВП №36444556 (а.с.29) на підставі цього виконавчого документа відкрито виконавче провадження. Згідно подання від 18.12.2014 державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ Міклащук О.Ю., погодженим начальником ВДВС Чирвою В.О., державний виконавець просив суд тимчасово обмежити боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань згідно рішень суду з підстав того, що у боржника наявні невиконані зобов'язання, покладені на неї судовим рішенням, у тому числі аліментні, з посиланням на ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», якою передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Зазначене право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, передбачено п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно проведеного ВСУ узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Сама наявність у боржника невиконаних зобов'язань, у тому числі аліментних, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на неї судовим рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

На підставі викладеного вище, колегія суддів вважає, що в даному випадку державним виконавцем у поданні не доведено факт ухилення боржника ОСОБА_6 від виконання покладених на неї рішенням суду зобов'язань. При цьому державний виконавець мотивує необхідність обмеження у виїзді боржника - фізичної особи за межі України, зокрема, ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» щодо наявності у боржника неврегульованих аліментних зобов'язань до розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках. У даному ж випадку такі зобов'язання вже врегульовано відповідним судовим рішенням на підставі якого видано виконавчий лист за яким відкрито виконавче провадження.

На зазначені обставини при постановленні оскарженої ухвали суд першої інстанції уваги не звернув та передчасно прийшов до висновку про необхідність обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України.

Згідно п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Отже ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2014 належить скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця про обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315, 377-1 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року про задоволення подання державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, - скасувати.

У задоволенні зазначеного подання державного виконавця - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :