Справа № 344/7037/14-ц
Провадження № 2/344/301/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про повернення помилково сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про повернення помилково сплачених коштів в сумі 18446,0 доларів США. В позовній заяві позивач з посиланням на норми ст.ст. 3,15,177,387,1212,1213,386 ЦК України просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_3сплачені йому помилково 28.12.2011р. кошти в сумі 18446,00 дол. США.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні заявлені вимоги позову підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник позову не визнали, подали суду заперечення на позов, за змістом якого вказали, що судом вже розглядався спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, в результаті якого судом винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 18446,0 доларів США. Так, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про повернення помилково сплачених коштів в сумі 18446,0 доларів США з ОСОБА_3, однак в процесі розгляду справи позивачем подано уточнюючу позовну заяву про зобов'язання ОСОБА_6 щодо повернення помилково сплачених коштів в сумі 18446,0 доларів США та ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.11.2012 року замінено первісного відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем ОСОБА_6 Сторона відповідача вважає, що такі дії ОСОБА_1 під час розгляду судом справи №0907/7663/2012 свідчать про те, що ОСОБА_1 визнала той факт, що кошти в сумі 18446,00 дол. США повернути їй зобов'язаний саме ОСОБА_6

В юридичному плані спір у даній справі не є складним, однак в силу різноманітних причин, зокрема і неодноразова зміна головуючого в справі в зв'язку із закінченням повноважень (а.с.49, 98), неодноразових клопотань відповідачів за первісним позовом про відкладення розгляду справи (а.с. 69,111), а також в силу інших причин (а.с. 61, 113,116) перебуває тривалий час на розгляді в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали ЖРЗПЗ №1119 від 16.05.2012р., встановивши таким чином фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд дійшов до наступного.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 28.12.2012 року було укладено угоду №45 «Про користування коштами на інвестиційному рахунку». Відповідно до умов даного договору, зокрема п.п. 1.3-1.5 позивач передає на рахунок відповідача кошти в сумі 18074,00 дол. США в тимчасове користування, а ОСОБА_6 за це зобов'язується сплачувати винагороду ОСОБА_1 в розмірі 7% в місяць від початкової суми рахунку (а.с.3).

Позивач зазначає, що їй були надані неправильні дані карткового рахунку на який потрібно було переказати кошти відповідно до вищезазначеної угоди, а тому нею помилково сплачені кошти в сумі 18446,0 доларів США на розрахунковий рахунок ОСОБА_3, що підтверджується копією квитанції від 28.12.2011 року (а.с. 2).

Як вбачається з Акту №45 Про підтвердження поступлення коштів на інвестиційний рахунок від 02.01.2012 року кошти в сумі 18074,00 доларів США 02.01.2012 року поступили на інвестиційний рахунок НОМЕР_1 згідно умов угоди №45 Про користування коштами на інвестиційному рахунку (а.с. 39).

Вказане вище було встановлено судом під час розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про повернення помилково сплачених коштів (а.с. 28-29)

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, отож наведені обставини доказуванню в даній справі не підлягають.

За змістом ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно до ч.1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

В той же судовим рішенням від 16.04.2013р. яке набрало законної сили, встановлено, що набувачем, який безпідставно набув і зобов'язаний повернути ОСОБА_5 безпідставно набуте майно в натурі є ОСОБА_6, з якого за рішенням суду і підлягають стягненню помилково сплачені кошти.

Суд вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 124 та ч. 3 статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Відповідно до положень ЦПК України (ст. 14) передбачена обов'язковість рішення суду, зокрема судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, обов'язковість судових рішень гарантується і згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу рішення або ухвала суду, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх суб'єктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Зокрема, Європейський суд з прав людини в п.40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Також Європейський суд з прав людини, в рішенні по справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина суду. А оскільки п.1 ст.6 §1 Конвенції про права людини і основоположних свобод гарантує кожному право на суд, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Суд констатує, що право позивача ОСОБА_5 на повернення грошових коштів за угодою №45 Про користування коштами на інвестиційному рахунку вже захищено судовим рішенням (справа №0907/7663/2012, а.с. 28-29), яке є обов'язковим і підлягає до виконання, а тому судом встановлено відсутність порушення, не визнання, або оспорювання цього права. Так, за рішенням суду, яке набрало законної сили, зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_5 суму в розмірі 18446,00 дол. США, сплачену ОСОБА_5 за умовами угоди №45 Про користування коштами на інвестиційному рахунку. У зв'язку з цим, в даному випадку, відсутня необхідність захисту такого права ОСОБА_5, а доказів порушення інших прав позивача цим відповідачем суду не представлено, що вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі наведеного вище, ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 177, 386, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10,11,60, 61,88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя: Шамотайло О.В.