Справа № 369/8503/14 Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/621/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 18 29.01.2015
У Х В А Л А

іменем України

29 січня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнив і мотивував тим, що 18 вересня 2007 року між ним і ПАТ «Укрексімбанк» було укладено кредитний договір з послідуючими додатковими угодами, за яким він отримав кошти в сумі 2.000.000 доларів США для фінансування будівництва терміном на 252 місяці із розрахунку 11 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ним і банком укладено два іпотечні договори від 24 жовтня 2007 року та від 27 липня 2011 року з послідуючими додатковими угодами, за якими він передав у іпотеку ряд належних йому будинків та земельних ділянок.

Посилався, що умови укладеного кредитного договору та додаткових угод суперечать низці нормативно-правових актів та порушують його права і охоронювані законом інтреси споживача. Зокрема умовами договору визначено можливість банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за кредитом, що суперечить ст.1056 1 ЦПК України, яка забороняє робити це в односторонньому порядку. Крім того, договором передбачено зміну процентної ставки за формулою, яку позивач не має змоги визначити без спеціальних фахових знань. Також порушені його права як споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», бо відсутня рівність у відносинах сторін, на нього покладені всі ризики щодо повернення кредиту, покладено значну кількість обов'язків та надано для свого захисту незначну кількість прав, що свідчить про дисбаланс. Вважав, що на підставі ст.203, 215 ЦК України укладені ним кредитні договори слід визнати недійсними. Вказував, що у зв'язку із недійсністю кредитного договору, підлягають визнанню недійсними і іпотечні договори, як похідні від кредитного.

У зв'язку з наведеним просив визнати недійсними: кредитний договір, укладений 18 вересня 2007 року між ним та ПАТ «Укрексімбанк», іпотечні договори, укладені 24 жовтня 2007 року і 27 липня 2011 року між ним та ПАТ «Укрексімбанк», а також застосувати наслідки недійсності іпотечних договорів та виключити з державного реєстру іпотек записи про іпотеку та записи про заборону відчуження майна.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд невірно визначив характер спірних правовідносин та не врахував, що умови договору щодо зміни банком процентної ставки в односторонньому порядку не відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, судом неправильно застосовано строк позовної давності. Також, суд порушив правила оцінки доказів, встановлені цивільним процесуальним законодавством.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для визнання оспорюваних кредитного договору та іпотечних договорів недійсними. При цьому суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, що при укладенні кредитного договору з боку банку існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки і як наслідок приховування сукупної вартості кредиту, поскільки сторони у потрібній формі і детально погодили всі умови догвоору.

Також, суд керувався тим, що позивач не надав доказів на підтвердження несправедливості умов кредитного договору по відношенню до нього.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 вересня 2007 року мiж Вiдкритим акцiонерним товариством «Державний експортно-iмпортний банк України», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_1 був укладений кредитний договiр, згідно якого банк вiдкрив позичальнику кредит у виглядi невiдновлювальної кредитної лiнiї із лiмiтом 2000000 доларiв США з кiнцевою датою повернення 18 вересня 2028 року на фiнансування будiвництва. Перший транш у розмiрi 600 000 доларiв США надається пiсля оформлення в iпотеку банку нерухомості, зазначеної у пiдпунктi 2.8.1.1. даного договору. Наступнi траншi у загальному розмiрi 1 400 000 доларiв США надаються пiсля оформлення в iпотеку банку нерухомості, зазначеної у пiдпунктах 2.8.1.2. - 2.8.1.4. даного договору.

Кредит надається на умовах забезпеченостi, повернення, строковості, платностi та цiльового характеру використання.

Згiдно п.2.2.1 кредитного договору позичальник зобов'язався щомiсячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валютi кредиту у розмiрi рiчної процентної ставки, яка визначається: LIВOR (l2m)+5,60 % рiчних, але не менше 11 % рiчних.

Вiдповiдно до п.2.3.2 кредитного договору банк надав позичальнику кредит вiдповiдно до графiка надання та погашення кредиту.

Згiдно п.2.5.1 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмiрi, зазначеному в пiдпунктi 2.2.1 цього договору, у валютi кредиту, які нараховуються на фактичну суму заборгованостi за кредитом, iз розрахунку фактичної кiлькостi днiв перiоду нарахування процентiв на основі банкiвського року i пiдлягають сплатi із 1 по 15 число кожного мiсяця. Банк письмово протягом п'яти банківських днів після визначення базової ставки ЛІБОР для доларів США повідомляє позичальника про базову ставку ЛІБОР для доларів США на період із 1 серпня по 31 липня. У разі незгоди із розміром процентної ставки позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит та платежі за кредитом.

Згiдно п.2.8 кредитного договору забезпеченням зобов'язань позичальника за цим договором є iпотека майна, а саме: житлового будинку (загальною площею 314,5 м2, житловою площею 128,3 м2) та земельною дiлянкою, площею 0,1220 га (кадастровий номер :01:001:0341), розташованих за адресою: АДРЕСА_1; земельна дiлянка площею 0,1772 га (кадастровий номер :01:001:0340), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; житлового будинку (загальною площею 256,9 м2, житловою площею 126,2 м2) розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та земельної дiлянки площею 0,1646 га (кадастровий номер :01:001:0338) яка розташована за адресою: АДРЕСА_4; незавершеного будiвництвом житлового будинку (загальною площею 266,8 м2, житловою площею 93,6 м2), розташованого на земельних дiлянках за адресами: АДРЕСА_5 та 94 - за умови отримання дозвiльної документацiї на будiвництво цього будинку, або житловий будинок (загальною площею 266,8 м2, житловою площею 93,6 м2) розташований на земельних дiлянках за адресами: АДРЕСА_5 та 94- за умови отримання дозвiльної документацiї на будiвництво цього будинку.

24 жовтня 2007 року мiж Вiдкритим акцiонерним товариством «Державний експортно-iмпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-iмпортний банк України» і ОСОБА_1 був укладений іпотечний договiр, вiдповiдно до умов якого iпотекою за цим договором забезпечуються вимоги iпотекодержавтеля до iпотекодавця, що випливають з кредитного договору вiд 18 вересня 2007 року, укладеного мiж iпотекодавцем та iпотекодержателем. Вiдповiдно до п.п. 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3., 1.3.4 іпотечного договору предметом iпотеки є земельна дiлянка площею 0,1772 га, кадастровий номер :01:001:0340, цiльове призначення - будiвництво та обслyговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; домоволодiння загальною площею 281,10 м2, шо розташований за адресою: АДРЕСА_6; земельна дiлянка площею 0,1646 га, кадастровий номер :01:001:0338, цiльове призначення земельної дiлянки - будiвництво та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; домоволодiння загальною площею 256,90 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Вiдповiдно до п.5.1 іпотечного договору у разi невиконання або неналежного виконання iпотекодавцем умов кредитного договору та/або порушення iпотекодавцем обов'язкiв, встановлених цим договором, iпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання iпотекодавцем, а в разi його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

27 липня 2011 року мiж ПАТ «Державний експортно-iмпортний банк України» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договiр, вiдповiдно до п.п. 1.3.1.,1.3.2.,1.3.3 якого предметом iпотеки є земельна дiлянка площею 0,0672 га (кадастровий номер:01:001:1114), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, цiльове призначення земельної дiлянки будiвництво та обслуговування жилого будинку, господарських будiвель; домоволодiння, яке складаеться з одного житлового будинку, piк побудови 2010, позначене на планi лiтерою А, загальна площа 271,90 м2, житлова площа 109,7 м2; земельна дiлянка площею 0,1791 га, кадастровий номер :02:002:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, цiльове призначення земельної дiлянки - будiвництво та обслуговування жилого будинку, господарських будiвель.

В подальшому мiж ВАТ «Державний експортно-iмпортний банк України», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_1 були укладенi додатковi угоди до кредитного договору вiд 18 вересня 2007 року - додаткова угода № 1 вiд 24 жовтня 2007 року, додаткова угода № 2 вiд 4 березня 2009 року, додаткова угода № 3 вiд 14 жовтня 2009 року, додаткова угода № 4 вiд 31 березня 2010 року, додаткова угода № 5 вiд 27 липня 2011 року, додаткова угода № 6 вiд 6 липня 2012 року, додаткова угода № 7 від 31 липня 2012 року.

21 червня 2013 року ПАТ «Державний експортно-iмпортний банк України» направив позивачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованостi, з посиланням на те, що станом на 21 червня 2013 року ОСОБА_1 систематично порушуються зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентiв (пiдпункт 2.5.1 пункту 2.5. ст.2 договору). Згiдно вказаної вимоги, банк вимагав вiд ОСОБА_1 протягом десяти календарних днiв з дня отримання вимоги здiйснити повне погашення заборгованостi за кредитним договором, яка станом на 21 червня 2013 року становила 968993,69 доларiв США і 73898,35 грн., та складається з прострочених платежiв по сплатi процентiв за користування кредитом у cумі 51936,80 доларiв США; строкових платежiв з погашення процентiв за користування кредитом у cумі 8605,60 доларiв США; заборгованостi за кредитом (основним боргом) у cyмi 908451,83 доларiв США; пенi за несвоечасну сплату процентiв за користування кредитом у cумі 73898,35 грн.

Вiдповiдно до п.п. 1, 2, 3 додаткової угоди № 2 від 4 березня 2009 року пiдпункт 2.2.1 кредитного договору доповнено абзацем наступного змiсту: «у разi невиконання позичальником умов щодо надання звiтностi не рiдше, нiж щокварталу протягом строку дiї вiдстрочення погашення кредиту, визначених четвертим абзацом пiдпункту 3.3.1 цього договору, з l-го числа мiсяця, наступного за мiсяцем, у якому позичальником порушено або не виконано вищезазначену умову, процентна ставка за кредитом становитеме: процентна ставка, визначена цим пiдпунктом, плюс 1 % рiчних. Процентна ставка змiнюватиметься в порядку, визначеному цим договором». Підпункт 2.4.2 кредитного договору викладено у такій редакції: «у разi порушення строків погашення кредиту, вказаних у графiку надання і погашення кредиту за договором, процентiв та платежiв за цим договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення пеню у розмiрi подвiйної облiкової ставки НБУ, що дiяла у перiод, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежiв, починаючи з дати невиконання вiдповiдних зобов'язань за договором до повного погашення простроченої заборгованостi за кредитом (не включаючи дату погашення простроченої заборгованостi) за цим договором у повному обсязi та пiдлягає сплатi на рахунок, вiдкритий у ВАТ «Укрексiмбанк». Пiдпункт 2.5.1 кредитного договору доповнено абзацем, згідно якого банк повiдомляє позичальника про змiну розмiру процентної ставки за кредитом не пiзнiше 7 календарних днiв з дати її змiни в порядку, визначеному п.6.3 кредитного договору. У разi незгоди з розмiром процентної ставки позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит i платежi за кредитом».

За таких обставин, з огляду на те, що умови кредитного договору (п.2.5.1) передбачають можливість зміни процентної ставки за погодженням із позичальником, а не у односторонньому порядку, як помилково вважає позивач ОСОБА_1, то підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні.

Також, з урахуванням викладених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним кредитного договору з підстав порушення прав позивача як споживача.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір не відповідає вимогам законодавства, бо містить положенння про одностороннє підняття процентної ставки необгрунтовані.

Вiдповiдно до п.28 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ вiд 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовiдносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Судом встановлено, що умови кредитного договору (п.2.5.1) передбачають можливість зміни процентної ставки лише за погодженням із позичальником, а не у односторонньому порядку, як помилково вважає позивач. За умовами договору у ОСОБА_1 є вибір: або погодитися із підняттям процентної ставки, або не погодитися із відповдіними наслідками.

Необгрунтовані і доводи апелянта про те, що при укладенні кредитного договору йому не було надано у письмовій формі всієї інформації щодо умов отримання та повернення кредиту, в тому числі, що мало місце свiдоме приховування банком реального розмiру процентної ставки договору, що унеможливило досягнення згоди стосовно ycix його iстотних умов, що є порушенням його прав споживача, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Укладений між сторонами кредитний договір та додатки містять повну і детальну інформацію про права і обов'язки його учасників, передбачену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зміст договору відповідає діючому цивільному законодавству, містить всі суттєві умови, сторони договору без будь-яких застережень підписали договір, обумовивши відповідальність за його невиконання. Позивач мав повну можливість на ознайомлення із умовами договору і цьому ніхто не перешкоджав. Сторони, зокрема, позивач, пiдписали кредитний договiр з додатками до нього у яких в тому числі визначений графiк платежiв за цим договором, де вказані розміри всіх платежів, які має здійсниит позивач на погашення кредиту.

Крім того, підписуючи договір, позивач підтвердив факт ознайомлення його із усією інформацією щодо кредитування, вказавши у п.6.9 договору, що перед укладенням договору банк повідомив йому усю необхідну інформацію щодо реквізитів банку та умов кредитування (кредитних умов). Наведене свідчить про безпідставність посилань апелянта на ненадання йому усієї інформації.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що судом порушено вимоги ст.212 ЦПК України. Судом першої інстанції дана належна та детальна оцінка всім доказам по справі та відповідним правовідносинам.

Решта доводів апеляційної скарги, в тому числі щодо застосування строку позовної давності, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: