У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Алімова Артура Сергійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на рішення апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОПТ Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 646 323,01 грн, посилаючись на те, що 06 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 54 485,00 доларів США.

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Оскільки ОСОБА_6 не виконував належним чином та не виконує умови кредитного договору, утворилась заборгованість за кредитним договором: за тілом кредиту в розмірі 17 389,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 138 994,20 грн, та пені в сумі 507 328,81 грн, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 листопада 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у сумі 277 988,40 грн, з яких: 138 994,20 грн - заборгованість за тілом кредиту, 138 994,20 грн - пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваним рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Алімов А.С., який діє в інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна», просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань належним чином і в установлений строк відповідно до умов кредитного договору заборгованість має бути стягнута з боржника, як того вимагають ст. ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України. При цьому суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені з 507 328,81 грн до 138 994,20 грн, оскільки він значно перевищував розмір збитків. Також суд першої інстанції вважав, що вимога відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов'язання, а термін остаточного повернення кредиту - 06 серпня 2037 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Однак повністю з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 54 485,00 доларів США терміном до 06 серпня 2037 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неможливістю належного виконання умов кредитного договору 14 вересня 2009 року ОСОБА_6 видав довіреність працівникам ПАТ «ОТП Банк» на право розпорядження предметом іпотеки, а саме: квартирою АДРЕСА_1, для її продажу і направлення коштів від її реалізації на погашення боргу за кредитним договором.

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань 03 лютого 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

ОСОБА_6 просив застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду з указаним позовом, про що надав відповідну заяву.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

В даному випадку кредитним договором передбачено, що сплата кредиту та процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не врахував, та встановивши, що банк дізнався про порушення свого права 14 вересня 2009 року, не звернув уваги на те, що кредит надавався терміном до 06 серпня 2037 року, тобто апеляційний суд повинен був визначити розмір заборгованості з урахуванням трирічного строку позовної давності, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, апеляційний суд не надав належної правової оцінки досудовій вимозі про погашення заборгованості за кредитним договором, яка була направлена ОСОБА_6 02 червня 2011 року, а саме: не було з'ясовано, чи не скористався банк своїм правом на повернення кредиту достроково та чи не змінив дату виконання основного зобов'язання.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судом з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права, і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Алімова Артура Сергійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук