Справа №442/2918/15-ц
Провадження №2/442/1095/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона являється власником АДРЕСА_1, згідно договору дарування житлового будинку від 01.12.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори Зайченко Н.В., зареєстровано в реєстрі №1689.

Однак, у даному будинку, згідно будинкової книги, зареєстрований її брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. До 2009 року відповідач фактично проживав за адресою АДРЕСА_1, після цього поміняв місце проживання. Особистих речей відповідача у даному будинку не має.Згідно акту комісії Стебницької міської ради від 19.03.2015р. відповідач не проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2009 року, однак за даною адресою зареєстрований. Місце проживання відповідача їй не відоме.Через цей факт, що відповідач зареєстрований у будинку, який є її власністю, вона змушена сплачувати комунальні послуги у більшому розміріЗгідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом визнання відповідачів такими особами, що втратили право користування жилим приміщенням. Реєстрація відповідного будинку впливає на її права вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.А тому виникла потреба звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання через оголошення в пресі. Керуючись п.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно договору дарування житлового будинку від 01.12.2009р., посвідченого державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори Зайченко Н.В. вбачається, що ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 житловий АДРЕСА_1.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.12.2009р. вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ? частки будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1

Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 18.19.2014р., складеного комісією Дочірнього підприємства «Стебниккомунсервіс», з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що зареєстрований в АДРЕСА_1, у спірному будинку з 2009 року фактично не проживає, місце проживання останнього невідоме.

Згідно за ст.107 ЖК України, наймач або член сім»ї, який вибув на інше постійне місце проживання втрачає право користування жилим приміщенням із дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Крім цього, слід врахувати, що відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985р.

N2 (v0002700-85) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на підтвердження такого вибуття, суд бере до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна до іншого жилого приміщення виїзд до іншого населеного пункту і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк в іншому населеному пункті тощо), а відтак аналізуючи викладені в позовній заяві обставини, той факт, що дійсно відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в будинку в АДРЕСА_1, з 2009 рок не проживає, місце проживання останнього невідоме, що підтверджується зокрема актом про відсутність особи за місцем реєстрації обстеження фактичного проживання відповідача, тощо.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.ч.1 ст.319, 405 ЦК України, Згідно ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь позивача ОСОБА_1, тобто судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ____________________ Гарасимків Л.І.