Справа № 752/9519/14-ц
Провадження по справі № 2/752/12/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Ляліній А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про стягнення суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про стягнення суми страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.04.2013 року в м. Києві на перехресті вул. Червоноткацька та Пожарського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачеві на праві власності автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2.

Зазначив, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було завдано механічних пошкоджень.

Згідно Договору добровільного комплексного страхування на транспорті №269001/4002/0000194 від 22.05.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем, було застраховано транспортний засіб «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, представником позивача було проведено огляд транспортного засобу та встановлено вартість ремонтних робіт, яка складає 50 860,98 грн..

Водночас, 10.06.2013 року позивач отримав від відповідача повідомлення по відмову у виплаті страхото відшкодування, з тих підстав, що автомобіль перебуває по довіреності у власності іншої особи - громадянина ОСОБА_3, та, оскільки вказане підвищує ступінь ризику, враховуючи, що про вказаний факт не було проінформовано страховика, що свідчить про порушення умов договору, наявні підстави для відмови у виплаті відшкодування.

Позивач вказує, що довіреність ОСОБА_3 була видана задля врегулювання формальних та документальних питань, без фактичного використання довіреною особою автомобіля.

Таким чином, відмова у здійснення страхового відшкодування з даних підстав є неправомірною.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 50 860,98 грн. страхового відшкодування, оскільки саме вказана сума визначена представником відповідача як вартість ремонтних робіт автомобіля.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Зазначив, що довіреність була видана нотаріусом згідно типової форми, в такій довіреності завжди зазначається про надання права на розпорядження транспортним засобом. Водночас, позивач надавав вказану довіреність для вирішення ОСОБА_3 певних питань, не пов'язаних з розпорядженням автомобілем. Вказала також, що в протилежному випадку позивач би не ризикував, та повідомив відповідача про видачу довіреності, щоб запобігти несприятливим наслідкам.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що з заяви ОСОБА_3 на виплату страхового відшкодування вбачається, що останній вказує себе як фактичного власника автомобіля, який придбаний ним по довіреності. У вказаній довіреності прямо зазначено про надання довіреній особі права на розпорядження транспортним засобом. Разом з тим, надання такої довіреності, та, в подальшому, неповідомлення про вказаний факт страховика, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування повинен містити, зокрема причини відмови у страховій виплаті.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Судом достовірно встановлено, що 22.05.2012 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №269001/4002/0000194, предметом страхування виступали майнові інтереси власника автомобіля НОМЕР_1.

На примірнику договору стоїть особистий підпис позивача, що свідчить, що останній прийняв та погодився з його умовами.

Відповідно до п. 6.3.3 Договору №269001/4002/0000194 ОСОБА_1 взяв на себе обов'язок під час дії договору протягом п'яти робочих днів письмово повідомити страховика про нові обставини, що впливають на ступніть страхового ризику, зокрема видачу довіреності з правом розпорядження транспортним засобом іншій особі.

Відповідно до п. 11.1.6 Договору №269001/4002/0000194 підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є невиконання страхувальником умов договору.

Судом також встановлено, що 19.04.2013 року в м. Києві на перехресті вул. Червоноткацька та Пожарського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачеві на праві власності автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2.

23.04.2013 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" з заявою про виплату страхового відшкодування.

03.06.2013 року ОСОБА_3 надав ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" пояснення з приводу дорожньо-транспортної пригоди та зазначив, що автомобіль НОМЕР_1 він придбав по довіреності.

Як вбачається з копії довіреності від 11.04.2013 року, посвідченої приватним Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, остання надана ОСОБА_1 ОСОБА_3 також з питань відчуження автомобіля НОМЕР_1.

Згідно положень вказаної довіреності вбачається, що вона є такою, що надається з правом розпорядження транспортним засобом.

Вказане стало підставою для відмови у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування, згідно листа від 10.06.2013 року за вих.. №3145.

Разом з тим, доказів того, що позивачем, в дотримання вимог п. 6.3.3 Договору №269001/4002/0000194, повідомлено відповідача про видачу також довіреності суду не надано, крім того, яку вбачається з позову, ОСОБА_1 не заперечує той факт, що таке повідомлення не здійснювалося.

Посилання представника позивача на той факт, що довіреність є типової форми, а при її видачі був відсутній намір власника передавати ОСОБА_3 право на розпорядження автомобілем, не приймаються судом до уваги, оскільки умовами договору не передбачено винятків та особливих підстав для повідомлення про видачу довіреності з правом на розпорядження, сама наявність відповідного документу є підставою для здійснення повідомлення незалежно від сукупності дії, які необхідно вчинити на її підставі.

Вказане підтверджується, зокрема, тим, що відповідно до п. 6.3.3 Договору №269001/4002/0000194 чітко зазначено про «видачу довіреності з правом розпорядження транспортним засобом іншій особі», а не про «передачу транспортного засобу у розпорядження іншій особі».

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Враховуючи обставини, на які посилався представник відповідача, як на підставу своїх заперечень, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 26 Закону України «Про страхування», ст.ст. ,509,526,979ЦК України, ст.ст. 10,11,60,88,208,213,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.