Справа № 355/2044/14-ц
Провадження № 2/355/41/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лисюк О.Д.

при секретарі Ющенко Л.А., Сивоголовко Н.В.

з участю представників : позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Вака В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_6 до житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області, ОСОБА_7 про визнання незаконним і скасування розпорядження про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, який 08.08.1997 року був зареєстрований на Київській універсальній біржі вона є власником квартири АДРЕСА_1. На момент укладення вказаного договору, вона була неповнолітньою, а тому, від її імені діяла її мати, яка лише в липні місяці 2014 року повідомила про належність їй даної квартири. Також мати повідомила про те, що вищевказана квартира вибула із володіння ОСОБА_6 як власника житла не з її волі, а внаслідок протиправних дій ОСОБА_8, яка незаконно приватизувала зазначену квартиру та розпорядилася даним майном на свій розсуд.

Просить суд визнати незаконним і скасувати розпорядження органу приватизації житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 2214 від 30.11.2007 року згідно з яким було задоволено заяву ОСОБА_8 і передано у власність квартиру АДРЕСА_1, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.12.2007 року на ім'я ОСОБА_8 та витребувати з чужого незаконного володіння відповідачки ОСОБА_7 вищевказану квартиру.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги своєї довірительки та пояснив, що 08 серпня 1997 року між ОСОБА_9, яка діяла як від свого імені так і від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яка діяла від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_12, укладено договір купівлі-продажу нерухомості, який був зареєстрований на Київській Універсальній біржі за №00784/8080.

Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_11 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_13 купила квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були співвласниками даної квартири, яка була ними приватизована.

Із метою відчуження квартири ОСОБА_9 до Київської універсальної біржі було надано наступні документи: свідоцтво про право власності на житло № 1343 від 10 травня 1995 року, згідно з яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є співвласниками квартири; довідку - характеристику Баришівської БТІ за № 250 від 05 серпня 1997 року у якій зазначено, що квартира зареєстрована в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 839 за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності за№ 1343 від 10.05.95 р.; рішення Ради опіки і піклування Баришівської районної державної адміністрації від 29 липня 1997 року № 184 про надання дозволу матері ОСОБА_9, яка є опікуном неповнолітнього ОСОБА_10, 1984 року народження, на відчуження двохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 та виконувати за сина, пов'язані з цим юридичні дії; довідку Баришівської державної нотаріальної контори від 05.08.1997 р. № 199 про те, що квартира під забороною (арештом) не значиться; свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 25 серпня 1984 року ОСОБА_10, згідно з яким ОСОБА_9 є його матір'ю.

Усіма питаннями пов'язаними із придбанням і управлінням квартирою від імені ОСОБА_6 займалася її мати - ОСОБА_11 Позивачці, так як вона була неповнолітня, не було відомо про стан цього житла, як воно використовувалося, де знаходилися правові документи на право власності. Крім того, після укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, матір позивачки виїхала на заробітки до м. Москви, де й проживає до цього часу, зустрічалася з ОСОБА_6 досить рідко і не повідомляла про права власності останньої на вказане житло.

Лише у липні 2014 року, перебуваючи у м. Нікополь Дніпропетровської області, ОСОБА_11 повідомила позивачці, надавши копію договору купівлі-продажу нерухомості від 08 серпня 1997 року, про її право власності на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_11 також повідомила про те, що тривалий час здавала цю квартиру в оренду, у тому числі й без договору, а отримані кошти передавала дідусю й бабусі у м. Нікополь з метою її, ОСОБА_6, утримання. Крім того ОСОБА_11 повідомила позивачці, що у липні 2014 року відвідала смт. Баришівку з метою дізнатися у якому стані знаходиться квартира та чому їй тривалий час не сплачують орендну плату, проте не змогла зайти до квартири так як їй стало відомо , що квартира вже належить на праві власності невідомій їй особі. Як пояснила ОСОБА_11 її знайома на ім'я ОСОБА_8, яка займалася питаннями здачі в оренду вищевказаного житла, на зв'язок не виходить, і тому вона вважає, що саме ОСОБА_8 незаконно здійснила продаж зазначеної квартири.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.02.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу ОСОБА_15, реєстровий № 307, який зареєстрований у Баришівському БТІ 23.03.2009 року, останнім набувачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7.

Укладення договору купівлі - продажу від 23.03.2009 року вищевказаної квартири з відповідачем ОСОБА_7, а також договорів купівлі-продажу, які передували цьому договору й незаконно позбавили права власності ОСОБА_6, стало можливим у зв'язку з тим, що згідно з розпорядженням органу приватизації житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 30.11.2007 року № 2214, квартира була незаконно, внаслідок протиправних дій, приватизована за заявою ОСОБА_8.

Вважає, що квартира, яка належить на праві власності позивачці, вибула з її володіння як власника не з її волі, внаслідок протиправних дій невідомої їй особи ОСОБА_8, яка незаконно приватизувала зазначену квартиру та розпорядилася даним майном.

Просить суд позовні вимоги його довірительки задовольнити повністю.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 суду пояснив, що позивач по справі, ОСОБА_6, відповідно до угоди купівлі-продажу, вчиненого на Київській універсальній біржі стала власницею квартири АДРЕСА_1. Покупцем по даній угоді виступала мати неповнолітньої на час укладення договору купівлі-продажу позивачки - ОСОБА_11 В даній квартирі позивач ніколи не проживала, так як про наявність спірного житла їй стало відомо тільки в липні 2014 року від своєї матері - ОСОБА_11

В цьому ж році їй стало відомо, що спірна квартира була незаконно повторно приватизована ОСОБА_16 в 2008 році, після чого була двічі продана, останнім покупцем є ОСОБА_7 - відповідач по даній справі.

Вважає, що приватизація квартири була вчинена ОСОБА_16 з порушенням закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», так як на момент приватизації квартири, її власником була його довірителька ОСОБА_6

В зв'язку з цим, виходячи з вимог ст.ст. 387, 388 ЦК України, просить витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння на користь позивачки.

Представник житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради - одного із відповідачів по даній справі ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться в житловому масиві «Радгосп» та до 2002 року перебувала на балансі радгоспу «Баришівський». Про те, що квартира АДРЕСА_1 перебуває в приватній власності громадянки ОСОБА_6 чи в будь-якої іншої особи, Баришівській ЖЕК нічого не було відомо в зв'язку з чим і була надана згода на приватизацію даної квартири громадянці ОСОБА_16, яка на момент приватизації (листопад місяць 2007 року), проживала за вищевказаною адресою. Про наявність біржової угоди купівлі-продажу квартири від 08.08.1997 року посадовим особам Баришівського ЖЕК нічого не було відомо, так як ОСОБА_11 в порушення п.13 угоди купівлі-продажу нерухомості укладеної на Київській універсальній біржі, даний договір не був зареєстрований в Баришівському БТІ.

Представник відповідачки ОСОБА_7 - ОСОБА_4 позов не визнала.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Вак Володимир Іванович суду пояснив, що з його точки зору, у позивача не виникло право на захист свого цивільного права, так як угода купівлі-продажу нерухомого майна від 08.08.1997 року укладена на Київській універсальній біржі, не була нотаріально посвідчена.

Окрім того, в порушення ст.15 Закону України « Про товарну біржу » учасники угоди не були членами біржі або брокерами, що взагалі виключає можливість визнання даної угоди біржовою операцією.

Також представник відповідачів звернув увагу суду на те, що відповідно до свідоцтва про право власності №1343 власником спірної квартири є ОСОБА_9, в той же час, продавцем виступає особа з іншим іменем - ОСОБА_17.

Просить суд в позові відмовити як заявлений безпідставно.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із вимогами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першої ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст. 45 ЦК України ( в редакції 1963 року ) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Стаття 47 ЦК України ( в редакції 1963 року ) зазначає, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно з ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 227 ЦК України ( в редакції 1963 року ) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року " Про судову практику в справах про визнання угод недійсними " зі змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу ( у тому числі при придбанні на біржових торгах ).

Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року « Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) , яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку ( його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України ( в редакції 1963 року ) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

При таких, встановлених в судовому засіданні обставинах, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що біржова угода від 08.08.1997 року укладена брокером брокерської контори № 714 ОСОБА_18 , яка діяла за згодою та за дорученням від ОСОБА_17, яка діяла від свого імені та імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 та брокера брокерської контори № 714 ОСОБА_19, який діяв за згодою та за дорученням від ОСОБА_11, яка діяла від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_13 є правочином, який створив права та обов'язки для сторін, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Крім того, позивачем не надано доказів, що учасники угоди купівлі-продажу квартири були членами біржі або брокерами, що в розумінні ст.15 Закону України «Про товарну біржу» виключає можливість визнання даної угоди біржовою операцією.

При цьому, суд не може погодитися з позицією представника відповідачки - адвоката Вака В.І., що невідповідність імені продавця квартири, яка в свідоцтві про право власності на квартиру зазначена як ОСОБА_9, а в біржовій угоді ОСОБА_17 та невідповідність у назві населеного пункту, де знаходиться спірне житлове приміщення ( в свідоцтві - смт.Баришівка, в біржовій угоді - м. Баришівка), не породжує жодних юридичних наслідків. Суд вважає, що дана невідповідність, є чисто технічною помилкою.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують виникнення у позивача цивільних прав щодо спірної квартири, то у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст.11,15 ЦК України, ст.ст. 45,47,48, 227,328 ЦК України ( в редакції 1963 року ), пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року " Про судову практику в справах про визнання угод недійсними " суд , -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_6 до житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області, ОСОБА_7 про визнання незаконним і скасування розпорядження про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, - залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області .

Суддя Баришівського

районного суду О. Д. Лисюк