Справа № 645/4080/14-ц
Провадження № 2/645/74/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30 січня 2015 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Федорової О.В.,
при секретарі судового засідання - Петленко І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу
про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просив суд: встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; встановити факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 з матір'ю ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року; встановити, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 складала 1/3 частки; визнати за позивачем право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4.
ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_3, та після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Позивач наголосив, що його матір - ОСОБА_4 була єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 як її донька. Проте оформити спадщину після смерті ОСОБА_3 його мати - ОСОБА_4 не змогла, у зв'язку з відсутністю документів, підтверджуючих їх родинний зв'язок, а також через стан свого здоров'я. Таким чином, позивач просив суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки встановлення цього факту має значення для подальшого оформлення спадщини позивачем.
ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер батько позивача - ОСОБА_5, та після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Позивач вказав, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті його батька були: ОСОБА_4 (його дружина), ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_2 (донька). Мати позивача прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки фактично вступила в управління та володіння вказаним майном. Позивач - ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті батька. Відповідач - ОСОБА_2 не прийняла спадщину після смерті батька, оскільки не вступила в управління та володіння вказаним майном та не подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини після смерті батька.
Таким чином, позивач вважає, що частка у спірній квартирі його матері ОСОБА_4 після смерті її матері та її чоловіка, має складати 2/3.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача - ОСОБА_4, яка залишили заповіт від 22.03.2007 року, згідно з яким усе своє майно вона заповідала позивачеві.
Позивач наголосив, що з 2007 року його мати тяжко хворіла, у зв'язку з чим він проживав з нею до часу її смерті, фактично будучи зареєстрованим за іншою адресою. Таким чином, позивач просив встановити факт проживання його із матір'ю з 2007 року до смерті матері, посилаючись на те, що встановлення цього факту має значення для подальшого оформлення ним спадщини після її смерті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримали позов з урахуванням уточнень, та просили суд його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки на адресу її реєстрації. У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, заслухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, суд встановив наступне.
Згідно зі Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1, виданим повторно Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області 15.08.2003 року, батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_4.
Згідно зі Свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_2, виданим Фрунзенським відділом реєстрації актів громадянського стану 11.07.2000 року, між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 укладений шлюб, про що зроблений актовий запис № 220, та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_10.
ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3, виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 08.06.1998 року, актовий запис № 274. Після її смерті відкрилась спадщина на належну спадкодавиці частину квартири АДРЕСА_1.
Враховуючи, що матір позивача - ОСОБА_4 не змогла оформити спадщину після смерті ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю документів, підтверджуючих їх родинний зв'язок, позивач просив суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки встановлення цього факту має значення для подальшого оформлення ним спадщини.
Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд може встановити юридичний факт, що має значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Таким чином, враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, відкрилась до 1 січня 2004 року, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Разом з цим, суд приймає до уваги, що в ході судового розгляду справи, позивач стверджував, що ОСОБА_3 не є біологічною матір'ю ОСОБА_4, та остання лише вважала її своєю матір'ю.
ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4, виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції від 10.10.2002 року, актовий запис № 8069. Після його смерті відкрилась спадщина на належну спадкодавцеві частину квартири АДРЕСА_1.
Згідно з пунктами 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу 2004 року», положення зазначеного кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.
За змістом пункту 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.
Згідно зі ст. 112 ЦК УРСР ( 1963 p.). Закону України « Про власність», Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» громадяни можуть мати у спільній сумісній, або частковій власності квартиру у порядку приватизації державного житлового фонду.
Зі змісту вказаних норм права випливає, якщо у спільній власності частки співвласників не визначені і інша домовленість відсутня, їх частки визнаються рівними.
Таким чином, суд вважає можливим визначити частку батька позивача у праві власності на 1/3 вказаної квартири.
Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємцями першої черги є один з подружжя, діти, батьки померлого.
У відповідності зі ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) спадщина може бути прийнята спадкоємцями протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, або шляхом фактичного вступу успадкування.
Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємець, який прийняв спадщину стає власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги за законом були: ОСОБА_4 (його дружина), ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_2 (донька).
Згідно з листом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори за № 2076/01-16 від 07.07.2014 року, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 1357/2004, яка містить заяву від 29.12.2004 року сина спадкодавця ОСОБА_1 про те, що спадщину він не приймав, на неї не претендує. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. 29.12.2004 року на ім'я дружини спадкодавця ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з автомобіля. На інше майно свідоцтва не видавалось.
Разом з тим, зі змісту довідки КЖЕП Фрунзенського району, виданої ОСОБА_4, у квартирі АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані, зокрема, ОСОБА_4 з 14.07.1999 року, ОСОБА_2 з 16.02.1994 року (а.с. 11).
Зі змісту довідки Дільниці № 57 КП «Жилкомспервіс», виданої ОСОБА_2 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована до 14.06.2013 року, а ОСОБА_2 на час видачі довідки зареєстрована у вказаній квартирі (а.с. 12).
За правилами ст.ст. 548 та 549 ЦК УРСР (1963 року), чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідним було, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Таким чином, після смерті батька позивача - ОСОБА_5, відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину вказаної квартири, яка є спадковим майном. Після його смерті його дружина - ОСОБА_4 та донька - ОСОБА_2, які були спадкоємцями першої черги за законом, фактично прийняли спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_5.
Суд критично ставиться до твердження позивача, що відповідачка не проживала у спірній квартирі, тому фактично не вступила в управління чи володіння спадковим майном, оскільки воно не доведено жодними належними та допустимими доказами.
Таким чином, суд вважає, що мати позивача, як спадкоємиця після смерті свого чоловіка, набула права власності на половину належної чоловікові 1/3 частини спірної квартири, тобто на 1/6 частину.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_5, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 15.06.2013 року, актовий запис № 8159. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.
Згідно із заповітом від 22.03.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за № 1406, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, заповідала усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право - своєму синові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 14).
У відповідності до приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Порядок здійснення права на спадкування визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Зі змісту листа Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори за № 2076/01-16 від 07.07.2014 року вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 заяви про прийняття або відмову від спадщини до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 53).
Разом з тим, позивач в обґрунтування позову послався на те, що з 2007 року у зв'язку з хворобою матері ОСОБА_4 та до її смерті, він постійно проживав з нею за місцем її реєстрації, а саме у квартирі АДРЕСА_1.
Таким чином, позивач просив встановити факт його постійного проживання з матір'ю ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року до її смерті, та наголосив, що встановлення цього факту має значення для подальшого оформлення ним спадщини після смерті матері.
У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно з довідкою КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 6» за № 2685 від 08.09.2014 року, ОСОБА_4, 1958 року народження, була інвалідом І групи, знаходилася на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога, лікаря-невропатолога. За станом здоров'я потребувала стороннього нагляду. Знята з обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 року у зв'язку зі смертю. Згідно медичної документації смерть наступила за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64).
Крім того, суд приймає до уваги, що вищевказаний заповіт ОСОБА_4 був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з її хворобою.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_8 та ОСОБА_15 пояснили суду, що мати позивача - ОСОБА_4 близько 6-7 років була прикута до ліжка. Постійний догляд за нею здійснював її син ОСОБА_1, який з 2007 року до часу смерті проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1. Свідки наголосили, що інколи вони допомагали позивачеві у догляді за його матір'ю. За два дні до смерті позивач забрав матір у квартиру за адресою: АДРЕСА_1, у якій був зареєстрований. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_8 наголосили, що допомагали позивачеві переносити матір у вказану квартиру, де вона і померла.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що з 2007 року по день смерті ОСОБА_4, позивач проживав разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. У суду відсутні підстави ставити під сумнів отримані під час розгляду справи докази.
Таким чином, суд вважає, що позивач, який постійно проживав разом із своєю матір'ю на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
Як вбачається з Постанови Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, на заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі такого свідоцтва в зв'язку з тим, що спадщина ОСОБА_1 у встановлений строк не прийнята (заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавалась, з довідки № 02 від 06.01.2015 року, виданої КП «Жилкомсервіс» дільниці № 57 не вбачається, що спадкоємець на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем).
Проте, враховуючи, що судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину у встановленому законом порядку, проте позбавлений права її оформити в установленому законом порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ним права власності на 1/6 частин квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після померлої матері ОСОБА_4.
У задоволенні решти позовних вимог позивача суд вважає необхідним відмовити, у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог.
Витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача згідно його усної заяви.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України,
Позов задовольнити частково.
Встановити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 складала 1/3.
Встановити факт постійного проживання позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року до її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
В решті позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, відповідно до вимог ст.. 229 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя Федорова О.В.