Справа № 127/7263/14-ц Провадження № 22-ц/772/337/2015Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 44 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Денишенко Т.О., Луценко В.В. ,

при секретарі: Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2014 року по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Служби у справах дітей Вінницької міської ради про виселення із службового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:
В суд звернувся Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Служби у справах дітей Вінницької міської ради про виселення із службового приміщення.

Позовні вимоги мотивував тим, що військовослужбовцю ОСОБА_1 03.11.2009 року було видано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , на склад сім`ї з 4 осіб : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 . Дана кімната була розподілена ОСОБА_1 у зв`язку з проходженням останнім військової служби. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №169 від 07.09.2011 року достроково припинено контракт зі старшим прапорщиком ОСОБА_1 , у зв`язку із звільненням останнього з військової служби по ст. 26 частини 6 пункту «и» (за систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем). На квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у ЗСУ ОСОБА_1 та члени його сім`ї не перебувають. Разом з тим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було підписано зобов`язання, згідно якого останні зобов`язуються звільнити кімнату у разі звільнення ОСОБА_1 з військової служби. З метою звільнення житлового приміщення, у березні 2012 року, відповідачам було направлено попередження з вимогою звільнити кімнату в гуртожитку, але останні до цього часу кімнату не звільнили. На підставі вище зазначеного просять виселити відповідачів з кімнати АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення та стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно ордера від 03.11.2009 року ОСОБА_1 та його сім`ї в складі чотири чоловіки надано право зайняття кімнати АДРЕСА_1 .

Наказом начальника Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку №169 від 07.09.2011 року достроково припинено контракт зі старшим прапорщиком ОСОБА_1 , у зв`язку із звільненням останнього з військової служби по ст. 26 частини 6 пункту «и» (за систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.04.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно відповіді КП ВМБТІ від 08.07.2014 року № 612 за адресою АДРЕСА_2 розташовані нежитлові будівлі, житлові приміщення в даних будівлях відсутні.

Також, судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира не набула статусу службового приміщення, оскільки відповідне рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради про включення його до числа службових відсутнє.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав не вірний спосіб захисту, оскільки спірне приміщення, яке розташоване за вище зазначеною адресою не є службовим приміщенням та не визнано житловим, а тому посилання позивача на ст. 124 ЖК України не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи по суті.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що в спірному приміщенні проживає ОСОБА_2 з двома неповнолітніми дітьми, що підтверджується відповідними довідками та є «одинокою матір`ю», а тому не може бути виселена і з цих підстав.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, прийшов до висновку про часткову законність рішення міського суду.

Так, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірне приміщення не є службовим, а тому положення щодо проживання та виселення з службового приміщення до даних правовідносин застосовано бути не може.

Апеляційним судом встановлено, що будівля в якій проживають відповідачі по справі, не має належних правовстановлюючих документів, які вказують її статус та належність, однак фактично використовується як гуртожиток.

Документів, що визначають офіційний юридичний статус будівлі, як гуртожитку, в тому числі рішення виконавчого комітету міської ради про реєстрацію як такого, також не існує, а тому не можна вважати, що вказана будівля є гуртожитком в юридичному смислі, в зв`язку з чим не є правомірним застосування до спірних правовідносин положень закону, які регулюють питання виселення з гуртожитків. Тобто не можна покладати на особу обов`язки, обмежувати її конституційні права ґрунтуючись на припущеннях та застосовуючи аналогію.

В той же час, з акту прийому-передачі будівлі №2/57, затвердженого начальником Вінницького гарнізону 01.02.2007 року (а.с.71-72), вбачається, що будівля в якій знаходиться спірне приміщення переобладнане з казарми, яка була побудована у 1936 році.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

Оскільки відповідачі були вселені у кімнату в переобладнаній казармі на підставі ордера від 03.11.2009 року, зареєстрували у встановленому порядку своє місце проживання, не можна вважати їх вселення та проживання незаконним.

Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що з підстав заявлених позивачем у позові відповідачі не можуть бути виселені із займаного ними у законному порядку приміщення, а тому рішення суду в цій частині обґрунтування підстав відмови у позові є законним.

В той же час не можна погодитись з висновками суду першої інстанції в частині застосування, як підставу у відмові в позові, ст.ст. 124, 125 ЖК УРСР, оскільки вказані статті регулюють питання виселення та обмеження у виселенні зі службових жилих приміщень, яким спірне приміщення не являється, а тому рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2014 року по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Служби у справах дітей Вінницької міської ради про виселення із службового приміщення змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на ст.. 124, 125 ЖК України, як на підставу у відмові в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2014 року по даній справі залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: А.Ю. Зайцев
Судді: В.В. Луценко

Т.О. Денишенко
З оригіналом вірно: