У х в а л а

іменем україни

5 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гончара В.П., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Тячівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, про визнання недійсним заповіту, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 3 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 28 березня 2013 року помер їх батько ОСОБА_4 Вони як спадкоємці звернулися до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізналися про заповіт батька від 31 січня 2013 року на користь ОСОБА_6 Після ознайомлення із заповітом вважають, що волевиявлення заповідача не відповідало його волі, оскільки за декілька днів до смерті він обіцяв передати вищевказаний будинок позивачам. Окрім того, батько перед смертю хворів і підписав заповіт, не розуміючи його змісту, або, можливо підпис є підробленим. Також заповіт складено із порушенням вимог щодо його форми.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 31 січня 2013 року.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 3 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним.

Вимоги щодо порядку посвідчення заповіту встановлені ст. ст. 1251-1252 ЦК України.

Статтею 9 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що посадова особа органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, не має права вчиняти нотаріальні дії на ім'я і від імені своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер).

Частиною 4 статті 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 статті 11 ЦПК України).

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суди правильно виходили із того, що спірний заповіт, посвідчений секретарем Нересницької сільської ради ОСОБА_7, відповідав внутрішній волі заповідача, що підтверджується висновком експерта від 13 листопада 2013 року № 15/683. Крім того, враховуючи вимоги ст. 9 Закону України «Про нотаріат», апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що секретар Нересницької сільської ради ОСОБА_7 мала право вчинити нотаріальну дію, оскільки ОСОБА_6 є її двоюрідною сестрою.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 3 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.П. Гончар

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук