УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року та касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги (а. с.116-121 т. 1), просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 21 березня 2008 року, а саме 9 991 463 грн 44 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 145,7 кв. м., житловою площею 48,5 кв. м., яка складається з двох житлових кімнат, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу квартири з прилюдних торгів з початковою ціною визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Також товариство просило стягнути з відповідача понесені у справі судові витрати.

Позовні вимоги товариство обґрунтувало тим, що 21 березня 2008 року між сторонами у справі було укладено договір про відкриття кредитної лінії. ОСОБА_6 порушила взяті на себе зобов'язання, в результаті чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 9 991 463 грн 44 коп. Кредитні зобов'язання позичальника забезпечено переданою ОСОБА_6 в іпотеку квартирою, за рахунок продажу з прилюдних торгів якої позивач просив суд погасити кредитну заборгованість.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 21 березня 2008 року в розмірі 9 991 463 грн 44 коп.

В рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 21 березня 2008 року в розмірі 9 991 463 грн 44 коп., укладеним між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_6, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 145,70 кв. м., житловою площею - 48,50 кв. м., яка складається із двох житлових кімнат та належить на праві приватної власності ОСОБА_6, шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення заборгованості та визначено розмір заборгованості, який підлягає стягненню - в розмірі 9 261 208 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить: скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 року в частині стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 21 березня 2008 року в розмірі 9 991 463 грн 44 коп. та закрити провадження у справі в цій частині; скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в частині зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості в розмірі 9 261 208 грн. та закрити провадження у справі в цій частині.

В свою чергу, у касаційній скарзі ПАТ КБ «Правекс-Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року і залишити в силі рішення районного суду.

Касаційні скарги обґрунтовані порушенням судами першої, апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає відхиленню у зв'язку з тим, що він не є стороною спору, факт порушення його прав чи інтересів під час розгляду справи судами не досліджувався і не встановлювався, доводи його касаційної скарги не містять посилок на можливі порушення прав чи інтересів заявника внаслідок вирішення судами даного спору.

Касаційна скарга ПАТ КБ «Правекс-Банк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 21 березня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_6 було укладено договір про відкриття кредитної лінії, за умовами якого банк надав відповідачу кредитну лінію в національній валюті з лімітом кредитування 6 176 150 грн для споживчих цілей, строком користування до 21 березня 2015 року, зі сплатою процентів за весь час фактичного користування кредитними коштами в розмірі 17,49 % річних.

20 червня 2008 року договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору було змінено процентну ставку за користування кредитом, яку встановлено в розмірі 18,5 % річних.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами договору іпотеки, укладеного між сторонами спору 21 березня 2008 року, кредитні зобов'язання ОСОБА_6 забезпечено належним останній іпотечним майном у вигляді квартири АДРЕСА_2.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення позичальником кредитних зобов'язань, внаслідок чого станом на 30 листопада 2010 року утворилася кредитна заборгованість в загальному розмірі 9 991 463 грн 44 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 5 950 000 грн; простроченої заборгованості по сплаті процентів в розмірі 835 108 грн 28 коп.; пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 2 726 241 грн 10 коп.; пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 480 114 грн 06 коп., що підтверджується наданими в суді першої інстанції позивачем розрахунками.

Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_6 порушено умови кредитного договору, то іпотекодержатель наділений правом задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна у відповідності до умов укладених між сторонами договорів та вимог ст. ст. ст. 575, 589 ЦК України, ст. ст. 11, 33, 41 Закону України «Про іпотеку».

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення загального розміру заборгованості що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційний суд дослідив надані позивачем при апеляційному розгляді справи детальні розрахунки кредитної заборгованості та встановив, що позивачем нараховано, а судом першої інстанції стягнуто, пеню за прострочення сплати процентів та основної кредитної заборгованості за період, що перевищує один рік спеціальної позовної давності за такими вимогами, тобто з порушенням вимог ст. 258 ЦК України.

Відмовляючи в позові в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд керувався тим, що ОСОБА_6 передано в іпотеку позивачеві належну їй квартиру АДРЕСА_2, а не квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом даного спору та стосовно якої районним судом ухвалено у справі рішення.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися неможна.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови пленуму № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення ст. 11 Закону України «Про іпотеку» (або ст. 589 ЦК України щодо заставодавця).

В даному випадку позичальник та іпотекодавець ОСОБА_6 є однією і тією ж фізичною особою, а тому викладені судом першої інстанції висновки в резолютивній частині рішення про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 21 березня 2008 року в розмірі 9 991 463 грн 44 коп. є обґрунтованими та такими, що відповідають положенням ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Крім того, як роз'яснено в п. 9 вказаної вище постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Зі змісту уточненої позовної заяви (а. с. 120 т. 1) вбачається, що ПАТ КБ «Правекс-Банк» позовні вимоги обґрунтовує положеннями ст. ст. 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку» та просить звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_6, що не заборонено законом та враховано судом першої інстанції при розгляді справи.

Як зазначено вище, доводи апеляційного суду про необхідність зменшення загального розміру заборгованості що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, ґрунтуються на наданих позивачем при апеляційному розгляді справи детальних розрахунках кредитної заборгованості. При цьому, рішення апеляційного суду не містить посилок на обставини, передбачені ч. 2 ст. 303 ЦПК України, які є обов'язковою підставою для дослідження нових доказів на стадії апеляційного розгляду справи. Таким чином, висновки апеляційного суду про необхідність зменшення загального розміру заборгованості що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача визнати законними і обґрунтованими неможна, оскільки вони ґрунтуються на доказах зібраних та досліджених з порушенням норм процесуального права.

Правові висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення уточнених позовних вимог та звернення стягнення на передане ОСОБА_6 в іпотеку майно з метою погашення перед позивачем кредитної заборгованості, не суперечать встановленим у справі обставинам та наявним в матеріалах справи документам і такі висновки є обґрунтованими.

Виходячи з наведеного, оскаржуване в касаційному порядку рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення районного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року скасувати.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська