Справа № 128/5860/14-ц Провадження № 22-ц/772/942/2015Головуючий в суді першої інстанції Карпінська Ю. Ф.
Категорія 27Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю., при секретарі Торбасюк О.І., за участю ОСОБА_2 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановила :

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_3. Мотивуючи позовні вимоги зазначив, що 06 листопада 2008 року між ними було укладено договір позики, за яким відповідач отримала від нього позику у розмірі 16000 євро, а 08 серпня 2009 року вони уклали ще один договір позики за яким позивач передав ОСОБА_3 гроші в сумі 12230 євро. На підтвердження укладення цих договорів та передачі грошей відповідачем видано розписки, в яких зазначено, що вона зобов'язується повернути борг у сумі 16 000 євро до 01.09.2009 року, у сумі 2230 євро до 01.01.2010 року і у сумі 10000 євро до 05 вересня 2010 року. Протягом 2009 - 2014 року відповідачка повертала борг частинами, однак з березня 2014 року перестала повертати борг. На момент звернення до суду з даним позовом залишок боргу складає 545 845, 50 грн.

Оскільки ОСОБА_3 борг не повертає, від спілкування з позивачем ухиляється, а строк протягом якого вона зобов'язувалась повернути борг давно сплив, то позивач звернувся до суду з даним позовом про повернення заборгованості.

В позові ОСОБА_2 (з врахуванням уточнених позовних вимог) просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь по розписці від 06 листопада 2008 року - 300 030 грн., по розписці від 08 серпня 2009 року - 232 645 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його позовних вимог, позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження укладення між сторонами договору позики. Крім того, судом безпідставно не враховано заяву відповідача про застосування строку позовної давності до правовідносин, що склалися між сторонами. Також судом не враховані кошти, які були повернуті відповідачем, та зазначені на лицьових сторінках розписок. А тому ОСОБА_3 вважає, оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що прийняте з порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.11.2008 року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 16 000 євро та 08.08.2009 року грошові кошти в сумі 12230 євро. Даний факт підтверджується розписками, згідно яких ОСОБА_3 зобов'язалась повернути борг позивачу в сумі 16 000 євро до 01.09.2009 року, в сумі 2 230 євро до 01.01.2010 року і в сумі 10 000 євро до 05.09.2010 року (а. с. 31-32).

ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 27.11.2014 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що борг відповідач частково погасила окремими частинами, а саме: по розписці від 06.11.2008 року ОСОБА_3 повернуто 7570 грн.; 20.04.2012 року - 3170 грн.; 16.10.2013 року - 4400 грн.; по розписці від 08.08.2009 року 10120 грн.; 07.09.2012 року - 4120 грн.; 07.02.2014 року - 6000 грн.

При розгляді даних правовідносин слід врахувати правовий висновок Верховного Суду України постановлений 18.09.2013 р. у справі №6-63 цс 13 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зазначаючи, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи наведене доводи апеляційної скарги щодо законодавчо не встановленої форми розписки як документа є безпідставними.

Твердження скаржника, що строк позовної давності повинен відраховуватись з 01.09.2009 року та 05.09.2010 року (строк повернення боргу відповідно до розписок), та про неправильність незастосування судом першої інстанції строків, спростовуються наступним.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

В даному випадку, судом вірно встановлено, що позивач вчасно звернувся з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_3, оскільки строк позовної давності переривався в зв'язку з частковим виконанням відповідачем своїх зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та правовідносини, які випливають з них, а тому, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно частини 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржував, підстав передбачених ч. 3 ст. 303 ЦПК України не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту її проголошення.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: