Справа № 372/1886/14-ц
№2-13/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року Обухівський районний суд

Київської області в складі :

головуючого судді: Потабенко Л.В.,

при секретарі: Падалці А.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів позики та іпотеки,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики укладеного між ним та відповідачем 30.12.2010 року, та про визнання недійсним договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 30.12.2010 року, який був укладений між сторонами, та стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 30.12.2010 року позивач та відповідач уклали договір позики грошових коштів, який був посвідчений нотаріально, та зареєстрований в реєстрі за №2476, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 гроші в сумі 143 272,80 грн., що станом на 30.12.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 18 000,00 доларів США, без нарахування відсотків від суми позики. Того ж дня, на забезпечення вимог ОСОБА_4 за договором позики, позивач уклала з ним договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1, який було посвідчено нотаріального, та зареєстровано за № 2477. Позивач заперечує дійсність вказаних договорів, оскільки вони були укладені ним під впливом омани з боку ОСОБА_4, оскільки жодних грошових коштів при укладанні договору позики 30.12.2010 р. позивач від ОСОБА_4 не отримував. Вказані договори були укладені проти волі позивача, під впливом тиску ОСОБА_4 та погрозою продати квартиру сина, а також обману з його боку стосовно того, що в разі підписання позивачем цих договорів борг ОСОБА_6 буде ним прощений, а тому позивач як сторона укладених 30.12.2010 р. з ОСОБА_4 договорів позики та іпотеки, просить визнати їх недійсними з моменту вчинення.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, послались на обставини викладені в позові.

Відповідач та його представник заперечила щодо задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову в зв»язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, у судове засідання не з»явилась на адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд вислухавши сторони та їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.12.2010 року позивач та відповідач уклали договір позики грошових коштів, який був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та зареєстрований в реєстрі за №2476.

Згідно п. 1 цього договору, ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 гроші в сумі 143 272,80 грн., що станом на 30.12.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 18 000,00 доларів США, без нарахування відсотків від суми позики. Відповідно до умов п. 2 договору, ОСОБА_3, бере вищезазначену суму без нарахування відсотків по договору, та зобов»язується повернути позику. Строк повернення позики визначається моментом пред'явлення вимоги щодо її повернення - протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це позикодавцем. В п.4 вказаного договору зазначається, що позикодавець передає грошові кошти в сумі зазначеній в п.1 цього договору позичальнику в день підписання сторонами цього договору. Своїм підписом на договорі позичальник підтверджує факт отримання суми позики в розмірі 143272 грн. 80 коп., що становить 18000 доларів США та додатковою розпискою між собою. Також в п.10 зазначеного договору вказується, що з метою забезпечення виконання зобов»язання за цим договором в іпотеку позикодавця передається квартира, про що укладається відповідний договір.

Крім того в даному договорі зазначається, що позивач ОСОБА_3 діючи добровільно, без будь-якого до того примушення, як фізичного так і морального, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо вчинення нотаріальних дій, розуміючи значення та умови цього договору, його правові наслідки, підтверджуючи дійсність намірів при його укладенні, та те, що він не носить характеру фіктивного чи удаваного, уклали цей договір.

Відповідно до розписки від 30.12.2010 року зазначається що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4, грошові кошти в сумі 143272 грн. 80 коп., що становить 18000 доларів США.

Того ж дня 30.12.2010 року, на забезпечення вимог ОСОБА_4 за договором позики, ОСОБА_3 уклала з ним договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованим за № 2477.

Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору іпотеки зазначається, дійсний договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики посвідченого нотаріально 30.12.2010 року та зареєстрованого за №2476 укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем за умовами якого іпотекодавець зобов»язаний до моменту пред»явлення вимоги іпотекодержателем повернути іпотекодержателю борг в розмірі 143272 грн. 80 коп., що становить 18000 доларів США. Відповідно до умов п.п. 1.1., 3.1.4. договору, ОСОБА_4 набув право звернути стягнення на вказану квартиру та продати її для задоволення своїх вимог на підставі цього договору. Крім того в даному договорі зазначається, що позивач ОСОБА_3 діючи добровільно, без будь-якого до того примушення, як фізичного так і морального, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, розуміючи значення своїх дій попередньо ознайомлена нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений договір, уклали цей договір.

З показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 встановлено, що в березні 2010 року син позивача ОСОБА_6, домовився з ОСОБА_4 про надання йому у позику грошових коштів в сумі 17 000,00 доларів США, під заставу належного йому нерухомого майна.

25.03.2010 р. ОСОБА_4 і ОСОБА_6 підписали договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2, що належала сину позивачу, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованим за №46, з відстроченням реєстрації права власності покупця та виселення продавця на шість місяців - до 25.09.2010 р., узгоджену сторонами дату повернення ОСОБА_6 суми позики.

28.11.2012 року слідчим відділу Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області було порушено кримінальну справу, яка зараз перебуває в провадженні слідчого відділу Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області за заявою ОСОБА_3 за ст. 190 ч.4 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

В кримінальному провадженні № 0000138 ОСОБА_3 є потерпілою, правами на майно якої: квартира за адресою: АДРЕСА_2, квартира за адресою: АДРЕСА_1, заволоділи невстановлені особи, що підтверджується довідкою виданою Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області за № 1/138 від 10.02.2014 р.

25.09.2012 року слідчим СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області було винесено постанову про заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2, та постанову про заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01.10.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, відділення ГІРФО Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення, позов ОСОБА_4 задоволено повністю, та визнано ОСОБА_6 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 Зобов'язано сектор у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області зняти ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2. Усунено перешкоди у користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_2, шляхом виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 солідарно судові витрати в розмірі 45 грн. 50 коп. Рішення суду набрало законної сили.

13.11.2013 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_4 з листом-проханням про відтермінування повернення боргу в сумі 143272 грн. 80 коп. до шести місяців.

Також судом встановлено, що в провадженні Обухівського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, провадження по якій на даний час зупинено.

Відповідно до ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог вказаних пунктів ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі(ч.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним.

Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно зі ст.. 231 ч.1 ЦК України, зазначається що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Статтею 548 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами, відповідно до ст.. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Всупереч вищевказаним нормам матеріального та процесуального права позивач не довів суду та не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження свого порушеного права відповідачем, також позивач не довів суду в чому саме полягає недійсність спірних договорів, та застосування до нього зі сторони відповідача чи інших осіб фізичного, чи психічного тиску, проти його волі, а також те що відповідач чи інши особи навмисно ввели позивача в оману, щодо обставин які мають істотне значення. Позивач не довів суду, які саме порушення ст. 203 ЦК України відбулись при укладання договорів позики та іпотеки, і які підстави у відповідності до ст..215 ЦК України для визнання договорів недійсними, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв»язку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,15,57,60,209,212-214 ЦПК України, ст.ст.203,215,230,231 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів позики та іпотеки, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :