Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1934/15 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта Січ» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта Січ», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Оранта Січ», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, який уточнила в процесі розгляду справи.

Позивач зазначала, що 29.03.2014 року приблизно о 18 годині 45 хвилин водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1, під час руху по вул.. Куйбишева в м. Запоріжжі в районі будинку № 23 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4. В наслідок ДТП ОСОБА_4 був смертельно травмований.

Постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 23.05.2014 року було закрито кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вважає, що внаслідок ДТП, їй як дружині загиблого завдано значну матеріальну та моральну шкоду, спричинену внаслідок дій джерела підвищеної небезпеки. Посилаючись на ст. ст. 1167, 1187, 1193 ЦК України просила стягнути з ПАТ «СК «Оранта Січ» на її користь матеріальну шкоду в сумі 57099 грн., моральну шкоду в сумі 14615 грн., витрати на оплату послуг адвоката на суму 3000 грн., та сплачений судовий збір в сумі 801 грн., з ОСОБА_3 стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 5384 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Оранта-Січ» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки залишено без розгляду в частині позовних вимог до ПАТ «СК «Оранта-січ» про стягнення в порядку ст. 27.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 43848 грн. матеріальної шкоди (а. с. 7-79).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_2 9931 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 14615 грн. на відшкодування моральної шкоди та 487,20 грн. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 385 грн. на відшкодування моральної шкоди та 243 грн. 60 коп. судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «СК «Оранта-Січ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ПАТ «СК «Оранта-Січ» на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, відмовивши в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Основний довід апеляційної скарги полягає в тому, що наявна вина потерпілого, який був в нетверезому стані та зіткнувся з автомобілем, а тому неможливо стягувати зі страхової компанії матеріальну та моральну шкоду.

Такий довід апеляційної скарги не знайшов підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29.03.2014 року приблизно о 18 годині 45 хвилин водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Шевроле-Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху по вул. Куйбишева в м. Запоріжжі, в районі будинку № 23 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був смертельно травмований.

Зі змісту постанови слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 23 травня 2014 року видно, що кримінальне провадження за даним фактом ДТП було закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказана постанова ніким не оскаржена і не скасована.

В постанові зазначено, що за висновком судової автотехнічної експертизи від 15.04.2014 року в діях пішохода ОСОБА_4 вбачаються порушення пп. 4.7, 4.14 (а, б) Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв'язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками (а. с. 5-6).

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК).

Судова колегія вважає, що за обставин, які мають місце в цій справі, відсутні докази умисної вини потерпілого ОСОБА_4 З огляду на те, що потерпілий був не водієм, а пішоходом, то йому не заборонено перебувати в стані алкогольного сп'яніння. Те, що за його участю трапилася ДТП, свідчить лише про наявність вини потерпілого у вигляді необережності. Натомість апелянт не надав доказів стосовно того, що є вина в діях потерпілого і що він сам намагався зіткнутися з джерелом підвищеної небезпеки.

Інший довід апеляційної скарги стосується незгоди з судовим рішенням, оскільки апелянт вважає, що суду не надано доказів, що позивач була на утриманні у потерпілого або вона є непрацездатною. Апелянт вважає, що страхова компанія взагалі не повинна відшкодовувати дружині потерпілого ані матеріальну, ані моральну шкоду.

Такий довід апеляційної скарги є неспроможним.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 лютого 2014 року, власник автомобіля "Шевроле-Авео", реєстраційний номер НОМЕР_1, уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПАТ Страхова компанія "Оранта-Січ". Строк дії договору з 12 лютого 2014 року по 12 лютого 2015 року (а. с. 13).

Задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно посилався на положення статей 1166, 1187, 1194 ЦК України та виходив з того, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також суд врахував приписи пункту 27.1 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання.

При визначенні розміру матеріальної шкоди, спричиненої позивачеві у зв'язку з похованням потерпілого ОСОБА_4, суд правильно застосував норми матеріального права - статтю 1201 ЦК України, статтю 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та роз'яснення пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Суд також врахував, що згідно Постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 03.10.2008 р. № 45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», яка є на цей час єдиним нормативно-правовим актом, регулюючим порядок відшкодування таких витрат, граничний розмір витрат на виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше встановлений для Запорізької області в розмірі 2 700 грн., з чого і слід виходити при вирішенні такого спору.

З матеріалів справи вбачається, що висновок суду першої інстанції про наявність матеріальної шкоди, спричиненої дружині загиблого від ДТП ОСОБА_4 ґрунтується на всебічному і повному дослідженні наданих позивачем письмових доказів, які не спростовані представником відповідача. Зокрема, з наданих квитанцій видно, що витрати на комплексну підготовку тіла до поховання складають 550 грн.; витрати на ритуальні послуги складають 5 400 гривень; витрати на виготовлення та оформлення могили складають 1281 гривню (а. с. 15-18). Вищевказані витрати, як і витрати на встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок (2 700 грн.), відносяться до витрат на поховання, відшкодовувати які зобов'язане ПАТ Страхова компанія «Оранта-Січ» - з огляду на приписи статті 1201 ЦК України та статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У пункті п. 27.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За змістом частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а згідно пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

В матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про укладення шлюбу, з якою видно, що ОСОБА_4 на день смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_2 (а. с. 12).

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність душевних страждань через втрату близької людини у дружини загиблого від ДТП ОСОБА_4

Також є правильним висновок суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди, яка має бути стягнута на користь позивача як з страхової компанії, так і з водія - з огляду на те, що зі змісту постанови про закриття кримінального провадження за даним фактом ДТП видно, що в діях водія ОСОБА_3 невідповідностей вимогам пунктів Правил дорожнього руху України не вбачається. В той же час причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стали необачні дії пішохода ОСОБА_4, який порушив вимоги Правил дорожнього руху України та знаходився в стані алкогольного сп'яніння сильного ступеня (а. с. 5-6).

Із апеляційної скарги вбачається, що інші доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Страхова компанія «Оранта» має бути відхилена з залишенням без змін оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта Січ» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: