Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/169/15 Головуючий у 1 інстанції: Петренко Л.В.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М.С., Каракуші К.В.

при секретарі Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення грошової суми банківського вкладу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошової суми банківського вкладу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 22.02.2011 року між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір банківського вкладу "Терміновий пенсійний" на суму 100 000 грн. 00 коп. на депозит до Токмацького відділення філії "Запорізьке регіонального управління" ПАТ КБ "ПриватБанк", строком на 12 місяців, зі сплатою 15% річних.

ОСОБА_2 було видано електронну ощадну книжку № 137569 і відкрито обліковий рахунок № 7824.

Грошові кошти в сумі 100 000 грн. 00 коп. ОСОБА_2 накопичував у відповідача шляхом перерахування УПФУ в м. Токмак Запорізької області його пенсії з 2003 року на його електронну картку.

07 травня 2012 року ОСОБА_2 із свого депозитного рахунку отримав нараховані проценти за депозитним договором за відповідний період.

07.05.2013 року ОСОБА_2 в черговий раз звернувся до відповідача для отримання грошових коштів по своєму депозитному вкладу.

Проте, працівником банку ОСОБА_2 було повідомлено, що всі грошові кошти "нібито зняті ним" 06.06.2012 року і надано копію заяви про видачу готівки на суму 98 843 грн. 08 коп. та повідомлено, що грошей на рахунку вже немає, ані вкладу, ані процентів, а сам договір є закритим.

Вважає, що працівником банку було здійснено привласнення та розтрата грошових коштів ОСОБА_2 та завдана значна майнова та моральна шкода.

Зазначає, що з цього приводу було порушено кримінальне провадження, в ході якого була призначена та проведена почеркознавча експертиза, згідно висновку якої встановлено, що підпис в графі "Підпис платника" у заяві на видачу готівки від 06.06.2012 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

На неодноразові вимоги ОСОБА_2 про повернення йому грошового вкладу, разом з відсотками, згідно договору від 22.02.2011 року, йому було повністю незаконно відмовлено.

Вважає, що відповідач, у відповідності із ст. 530, ч.2 ст.625 ЦК України, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Сума боргу з урахування індексу інфляції за період з 01.06.2013 року по 01 липня 2014 року складає 14 825 грн. 42 коп.

3% річних від простроченої суми за весь час прострочення (з 01 червня 2013 року по 01 липня 2014 року) становить 3 209 грн. 01 коп.

Упущена вигода, яку б ОСОБА_2 міг би отримати від суми банківського вкладу за весь час становить 29 652 грн. 92 коп.

Також ОСОБА_2 завдано значної моральної шкоди, що викликало у нього сильні та глибинні, і тому тривалі емоційні страждання, що позначилось на його здоров'ї, яку він оцінює в 27 000 грн. 00 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 неповернуту суму вкладу в розмірі 98 843 грн. 08 коп., суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 14 825 грн. 42 коп., 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення (з 01 червня 2013 року по 01 липня 2014 року) в сумі 3 209 грн. 01 коп., упущену вигоду за період з 08.05.2012 року по 08.07.2014 року в сумі 29 652 грн. 92 коп., та моральну шкоду у розмірі 27 000 грн. 00 коп., а всього 173 530- грн.. 43 коп., та стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу адвоката.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 213-215 ЦПК України виконав вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що 22.02.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу "Терміновий пенсійний" № SAMDN7052 від 22.02.2011 року, строком на 12 місяців, за яким ОСОБА_2 передав, а банк прийняв грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. В якості додаткового документу, підтверджуючого внесення коштів на депозит, банк видав клієнту електронну ощадну книжку № 137569, яка дозволяє отримати в банкоматах ПАТ КБ "Приватбанк" інформацію про суму вкладу та процентах до виплати.

Договір банківського вкладу укладено в письмовій формі з дотриманням вимог, установлених законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності.

Відповідно до п. 5 вказаного договору банківського вкладу, операції по вкладу клієнта здійснюються за пред'явленням паспорта, дійсного договору, документу про внесення коштів в банк та електронної ощадної книжки.

06.06.2012 року вищевказаний договір було розірвано та виплачено позивачу кошти в сумі 98843,08грн, що підтверджується довідкою від 16.05.2014 р. № 1487833 (а.с. 21) та випискою по рахунку (а.с. 58-62)

07.05.2013 року позивач в черговий раз прибув до м. Токмака Запорізької області до філії відповідача для отримання грошових коштів по своєму депозитному вкладу в Токмацькому відділенні філії ЗРУ ПАТ КБ "Приватбанк", однак працівник банку йому повідомила, що його всі грошові кошти "нібито зняті ним" 06.06.2012 року і надала йому на руки копію заяви про видачу готівки на суму 98843,08 грн.

Обґрунтовуючи позов представник позивача зазначає, що 06.06.2012 року позивач до Токмацького відділення філії "Запорізького регіонального управління ПАТ КБ "Приватбанк" не приходив, не пред'являв як передбачено п. 5 даного договору, ані оригінал паспорту України, ані даного договору, і своєї електронної ощадної книжки. Депозитний вклад на суму 100 000 грн. не розривав, ніякі грошові кошти не отримував.

З цього приводу, представник позивача звернувся з відповідною заявою до Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, про що 01.06.2013 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме: в період часу із 06.06.2012 року по 07.05.2013 року невстановлена особа ПАТ КБ "Приватбанк", зловживаючи довірою клієнта банку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого по АДРЕСА_1, заволоділа шахрайським шляхом його депозитним вкладом в сумі 98 843,08 грн., чим спричинили останньому матеріальний збиток на вказану суму (а.с. 15, 36).

Згідно довідки першого заступника начальника-начальника СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області у провадженні СВ Токмацького МВ ГУМВС перебуває кримінальне провадження № від 01.06.2013 року з попередньою правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 190 КК України. Станом на 03.09.2014 року по кримінальному провадженню нікому про підозру не повідомлялося. Досудове слідство триває (а.с. 35).

В ході проведення досудового розслідування призначена почеркознавча експертиза та отримано висновок експерта № 96 від 21.03.2014 року Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Запорізькій області. Відповідно, до висновку підпис в графі "Підпис платника" у заяві на видачу готівки від 06.06.2012 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. Відповісти на питання, ким, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, чи іншою особою виконаний досліджуваний підпис в графі "Підпис платника" у заяві на видачу готівки від 06.06.2012 року - не є можливим (а.с. 16-20).

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З урахуванням положень ст. 62 Конституції України і ст. 61 ЦПК України, доводи представника позивача про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу на підставі ст. 1172 ЦК України є передчасними, оскільки матеріали справи не містять доказів доведеності вини працівників ПАТ КБ "ПриватБанк" під час виконання ними службових обов'язків.

Висновок експерта № 96 від 21.03.2014 року не встановлює вину працівників ПАТ КБ "Приватбанк", а тому не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав ст. 1172 ЦК України у зв'язку з його передчасністю є правильним та обґрунтованим.

Досліджуючи надані по справі докази та надаючи їм оцінку в порядку ст. 212 ЦПК України, суд правильно виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наданий в засіданні суду апеляційної інстанції додатковий доказ, а саме повідомлення про підозру від 19 лютого 2015 року колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказаний письмовий доказ винесено після ухвалення оскаржуваного рішення.

Правильним є висновок суду, щодо неможливості застосування положень ст. 1058,625,530,22 ЦК України якими передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, оскільки одночасне застосування санкцій за невиконання договірних зобов'язань і санкцій, які застосовуються до деліктних зобов'язань, є недопустимими.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження при перегляді рішення суду в апеляційній інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які суд першої інстанції оцінив у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: