Номер провадження: 22-ц/785/1116/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та представника відповідача, ПАТ "Укрсоцбанк" - Клименка П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4, та ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року за позовом представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8, до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", Реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання договорів іпотеки недійсними в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартири, зняття заборони відчуження вказаних квартир та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження їх іпотекою,

в с т а н о в и л а:

22 травня 2013 року представник ОСОБА_3, ОСОБА_7 - ОСОБА_8, звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10 жовтня 2006 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем, Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Одеської філії АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - Банк), було укладено кредитний договір №2006/13-2.06/833, за яким Банк надав позивачу на придбання квартир АДРЕСА_3 у м. Одесі кредит, що підлягає поверненню у сумі щомісячно рівними частками по 720 дол. США. Одночасно з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем ОСОБА_3 та Банком було укладено іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_9, зареєстровані в реєстрі за №№2302,2303, за якими позивач передав в іпотеку Банку майнові права на вказані квартири. Кредитні кошти позивач ОСОБА_3 отримав в повному обсязі шляхом перерахування з позичкового рахунку банку на поточний рахунок ТОВ "Берег-Стройгруп". 10 жовтня 2006 року був укладений договір про зміну та доповнення до договорів на пайову участь у будівництві житла №№355,356 відь05 січня 2006 року, за якими ці договори було доповнено третьою стороною - Банком.

10 жовтня 2006 року між позивачкою ОСОБА_7 та відповідачем Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Одеської філії АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - Банк), було укладено кредитний договір №2006/13-2.06/834, за яким Банк надав позивачці на придбання квартир АДРЕСА_1 м. Одесі кредит, що підлягає поверненню у сумі щомісячно рівними частками по 720 дол. США. Одночасно з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачкою ОСОБА_7 та Банком було укладено іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_9, зареєстровані в реєстрі за №№2305,2306, за якими позивачка передала в іпотеку Банку майнові права на вказані квартири. Кредитні кошти позивачка ОСОБА_7 отримала в повному обсязі шляхом перерахування з позичкового рахунку банку на поточний рахунок ТОВ "Берег-Стройгруп". 10 жовтня 2006 року був укладений договір про зміну та доповнення до договорів на пайову участь у будівництві житла №№357,358 від 05 січня 2006 року, за якими ці договори було доповнено третьою стороною - Банком.

Позивачі вважають, що іпотечні договори мають бути визнані недійними в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартири АДРЕСА_1 у м. Одесі, з підстав передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України та ч. 2 ст. 5 та ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" №898-ІУ від 05 червня 2003 року, в редакції чинної на момент укладання спірних договорів, який не містив поняття "іпотека майнових прав". Закон України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" № 979 - ІУ від 19 червня 2003 року не може бути застосований до спірних правовідносин. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмету іпотеки Згідно із Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" № 800-УІ від 25 грудня 2008 року.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 5,15.16, 215 ЦК України, представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8, просила суд визнати іпотечні договори від 10 жовтня 2006 року недійсними та зобов'язати Реєстраційну службу головного управління юстиції в Одеській області зняти заборону відчуження квартир АДРЕСА_1 м. Одесі та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна іпотекою (а.с. 3-6, 63-67).

Представник відповідача, Банку, проти позову заперечував і в своїх усних та письмових поясненнях зазначав, що Закон України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини та містить спеціальні норми щодо умов укладення договору іпотеки, предметом якого є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено. Зокрема, преамбулою та ст. 1 вказаного передбачено, що він встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, під яким слід розуміти правовідносини, що виникають з приводу набуття права вимоги іпотечного боргу за правочинами та іншими документами. При цьому, іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. Згідно зі ст. 5 вказаного Закону у редакції, чинній на час укладення договору, іпотека виникає щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Оспорювані договори іпотеки було укладено для забезпечення виконання зобов'язання, що виникло на підставі укладеного кредитного договору від 10 жовтня 2006 року, тобто у даному випадку наявний іпотечний борг (ст. 1 вказаного Закону). Об'єкт незавершеного будівництва слід відносити до нерухомого майна внаслідок наявності в нього зв'язку із землею, що визначено ст. 181 ЦК України як критерій віднесення речей до нерухомих. Тому право на нього має бути зареєстроване в органі, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Представник відповідача, Реєстраційної служби головного управління юстиції в Одеській області, проти позову заперечувала й в своїх поясненнях зазначала, що вимоги про зобов'язання Реєстраційну службу зняти заборону відчуження квартир АДРЕСА_1 м. Одесі та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження майна іпотекою підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства й провадження у справі в цій частині вимог має бути закрито (а.с. 123-124).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, пояснення на апеляцію представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та представника відповідача, ПАТ "Укрсоцбанк" - Клименка П.І., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 жовтня 2006 року між позивачем ОСОБА_3 та Банком було укладено кредитний договір №2006/13-2.06/833, за яким Банк надав позичальнику на придбання квартир АДРЕСА_3 у м. Одесі кредит, що підлягає поверненню у сумі щомісячно рівними частками по 720 дол. США.

Одночасно з метою забезпечення виконання кредитного договору між позивачем ОСОБА_3 та Банком було укладено іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_9, зареєстровані в реєстрі за №№2302,2303, за якими позивач передав в іпотеку Банку майнові права на вказані квартири.

Кредитні кошти позивач ОСОБА_3 отримав в повному обсязі шляхом перерахування з позичкового рахунку банку на поточний рахунок ТОВ "Берег-Стройгруп".

10 жовтня 2006 року був укладений договір про зміну та доповнення до договорів на пайову участь у будівництві житла №№355,356 відь05 січня 2006 року, за якими ці договори було доповнено третьою стороною - Банком.

10 жовтня 2006 року між позивачкою ОСОБА_7 та Банком було укладено кредитний договір №2006/13-2.06/834, за яким Банк надав позичальнику на придбання квартир АДРЕСА_1 м. Одесі кредит, що підлягає поверненню у сумі щомісячно рівними частками пол. 720 дол. США.

Одночасно з метою забезпечення виконання кредитного договору між позивачкою ОСОБА_7 та Банком було укладено іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_9, зареєстровані в реєстрі за №№2305,2306, за якими позивачка передала в іпотеку Банку майнові права на вказані квартири.

Кредитні кошти позивачка ОСОБА_7 отримала в повному обсязі шляхом перерахування з позичкового рахунку банку на поточний рахунок ТОВ "Берег-Стройгруп".

10 жовтня 2006 року був укладений договір про зміну та доповнення до договорів на пайову участь у будівництві житла №№357,358 від 05 січня 2006 року, за якими ці договори було доповнено третьою стороною - Банком.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюванні іпотечні договори були укладені для забезпечення виконання зобов'язань по кредитним договорам, а тому в даному випадку наявний іпотечний борг, який в розумінні преамбули та ст. 1 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" є основним зобов'язанням за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. Також суд першої інстанції зазначив, що позиція Верховного Суду України щодо застосування Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" при визнанні недійсним договору іпотеки майнових прав на квартиру в багатоквартирному будинку, що будується, укладеного до введення в дію даного закону, є суперечливою та не може прийматися як преюдиціальний факт.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України "Про іпотеку", за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з ЦК України, Господарського кодексу України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати", який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

За змістом ч. ч. 1,3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

За ст. ст. 1,5 Закону України "Про іпотеку" у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні.

Стаття 5 Закону України "Про іпотеку" не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України "Про іпотеку".

Закон України від 19 червня 2003 року № 979-IV "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19 червня 2003 року № 979-IV "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договорів, забезпечених іпотекою, а не для забезпечення кредитних договорів, що були укладені між позивачами та Банком.

Аналізуючи зазначені норми права, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів приймає їх до уваги й вважає, що Закон України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" № 979 -ІУ від 19 червня 2003 року не може бути застосований до спірних правовідносин. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмету іпотеки згідно із Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" № 800-УІ від 25 грудня 2008 року.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що в судовому засіданні доведено, що іпотечні договори є недійсними в частині передачі і іпотеку майнових прав на квартири АДРЕСА_1 у м. Одесі, з підстав передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України та ч. 2 ст. 5 та ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" №898-ІУ від 05 червня 2003 року, в редакції чинної на момент укладання спірних договорів, який не містив поняття "іпотека майнових прав". Тому права іпотекодавців порушені Банком й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають захисту судом.

Аналогічні правові висновки, висловлені Верховним Судом України у постановах: від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12, від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-21цс13; від 12 червня 2013 р. у справі № 6-45цс134 вересня 2013 р. у справі № 6-51цс13; від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-72цс13; від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-85цс13; від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-91цс13; від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-98цс13; від 06 листопада 2013 р. у справі № 6-100цс13; від 4 грудня 2013 року у справі № 6-134цс13, які у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Отже, вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визнання іпотечних договорів недійсними є законними, обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та обтяжень може проводитися на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно п. п. 2, 8, 36, 37, 63, 71, 73, 75, 78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є. зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та/або щодо обтяження речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження. Державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Отже, законними і обґрунтованими є і вимоги позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про зняття заборони відчуження вказаних квартир та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження їх іпотекою, які також підлягають задоволенню.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст.. ст. 203, 215 ЦК України та ч. 2 ст. 583 ЦК України і ст. 5 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку", у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_4, та ОСОБА_7 задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 - ОСОБА_8, до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", Реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання договорів іпотеки недійсними в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартири, зняття заборони відчуження вказаних квартир та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження їх іпотекою задовольнити.

Іпотечний договір від 10 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Одеської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за № 2302 - визнати недійсним.

Іпотечний договір від 10 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Одеської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за № 2303 - визнати недійсним.

Іпотечний договір від 10 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_7 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Одеської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за № 2305 - визнати недійсним.

Іпотечний договір від 10 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_7 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Одеської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за № 2306 - визнати недійсним.

Зобов'язати Реєстраційну службу головного управління юстиції в Одеській області зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна іпотекою.

Зобов'язати Реєстраційну службу головного управління юстиції в Одеській області зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна іпотекою.

Зобов'язати Реєстраційну службу головного управління юстиції в Одеській області зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_3 та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна іпотекою.

Зобов'язати Реєстраційну службу головного управління юстиції в Одеській області зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_4 та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна іпотекою.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік