У х в а л а

19 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

Карпенко С.О., Колодійчука В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив стягнути з ОСОБА_3 63 тисячі євро, що станом на 30 квітня 2014 року становило 996 203,37 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики, на підтвердження якого відповідач написав розписку про отримання у борг 70 000 тисяч євро зі строком повернення протягом одного місяця з дня вимоги. 14 червня 2013 року позивач направив відповідачу повідомлення телеграфом з вимогою про повернення грошових коштів у сумі 70 000 тисяч євро або еквівалента в національній валюті України, яке відповідач отримав особисто 19 червня 2013 року, однак грошові кошти в установлений розпискою строк не повернув. У 2013 році відповідач повернув частину грошових коштів у сумі 7 000 тисяч євро, решту - не повернув.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 980 871,02 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 3 липня 2014 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 3 липня 2014 року скасовано, рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року залишено в силі.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме ст. ст. 527, 528, 1047, 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2011 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2010 року у справі про стягнення боргу; ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2012 року, постановлену за результатами розгляду касаційної скарги на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2011 року у справі про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Проте зміст судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подана заява, та додані до неї рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2011 року та від 6 червня 2012 року, на які заявник посилається як на приклади неоднакового застосування судами ст. ст. 527, 528, 1047, 1048 ЦК України, мають різний предмет та підстави позову, містять різні встановлені судом фактичні обставини і таке не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції зазначеної норми матеріального права у подібних правовідносинах.

За таких обставин колегія судів дійшла висновку, що заявник не надав різних за змістом судових рішень, ухвалених судами касаційної інстанції за тотожних предмета спору, підстав позову, аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

Оскільки наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами для перегляду судових рішень, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: Є.П.Євграфова В.І.Журавель С.О.Карпенко В.М.Колодійчук