АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа: № 757/5876/13-ц Головуючий у 1 інстанції:Фаркош Ю.А..
апеляційне провадження Доповідач: Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/2723/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - Печерський районний відділ Головного управління державної міграційної служби в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - Печерський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено повністю.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права власності належною їй квартирою шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_2, 1986 р.н. з реєстраційного обліку в Печерському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби у м. дієві по квартирі АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_4, 1988 р.н. з реєстраційного обліку в Печерському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві по квартирі АДРЕСА_1.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 114 ( сто чотирнадцять) грн. 71 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м.Києва від 11 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вирішуючи питання про усунення перешкод позивачу в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції, в порушенні вимог ст. 61 ЦПК України, не врахував встановлені рішенням Печерського районного суду м.Києва від 11 грудня 2012 року обставини щодо реєстрації та проживання відповідачів у спірній квартирі та інші докази, які свідчать про те, що відповідачі фактично не проживають в спірній квартирі, а тому позов про їх виселення не підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення їй перешкод в користуванні власністю шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірній квартирі, суд першої інстанції не врахував, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року вже скасовано реєстрацію ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у спірній квартирі з моменту внесення відомостей про них до реєстраційного обліку та паспортного документу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на їх безпідставність та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи - Печерського районного відділу Головного управління державної міграційної служби в м. Києві в судове засідання не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь суддів Апеляційного суду м.Києва Ратнікової В.М., пояснення учасників судового розгляду, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість постановленого рішення , колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов та усуваючи ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з належної їй на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, суд першої інстанції посилався на вимоги ст.ст. 321, 391 ЦК України, зазначаючи, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 а тому має право користуватись та розпоряджатись своїм майном, відповідачі чинять перешкоди позивачу в користуванні її власністю, а тому дане порушене право позивача підлягає захисту.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обгрунтованим, виходячи з наступного.

Судом встановлено що, відповідно до договору купівлі-продажу від 7.05.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної отаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованого Київським міським бюро технічної івентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у реєстрі нотаріальних дій 22.05.2002 року за № 2-944, двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 44,20 кв. м, житловою площею 28,60 кв.м належить на праві власності ОСОБА_3.

ОСОБА_2 був зареєстрований у вказаній квартирі 20.08.2004 році тимчасово за згодою власника ОСОБА_3, а ОСОБА_4 була зареєстрована 16.02.2005 року без згоди власника.

Як вбачається з довідки за формою № 3 Державного підприємства «ЕКО» від 21 грудня 2012 року за № 866, власником особового рахунку у спірній квартирі є ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані у даній квартирі без права на жилу площу.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім»ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, що не є членом сім'ї наймача.

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно вимог ч.1 ст.99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

З досліджених в судовому засіданні телеграм від 29.01.2013 року та від 01.02.2013 року, листів - вимог від 29.08.2013 року та від 3.09.2013 року встановлено, що ОСОБА_8 зверталась до відповідачів з вимогами звільнити належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, проте, відповідачі вказану квартиру не звільнили і з реєстраційного обліку у даній квартирі не знялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Оскільки з досліджених в судовому засіданні доказів достовірно встановлено, що тимчасовими мешканцями ОСОБА_2 та ОСОБА_10 чиняться перешкоди позивачу ОСОБА_3 в користуванні її власністю- квартирою АДРЕСА_1, що є порушенням її законних прав власника, порушене право підлягає відновленню, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції обгрунтовано зобов»язав відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні її власністю шляхом виселення та зняття їх з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Доводи апеляційної скарги про те, що, вирішуючи питання про усунення позивачу перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції, в порушенні вимог ст. 61 ЦПК України, не врахував встановлені рішенням Печерського районного суду м.Києва від 11 грудня 2012 року обставини щодо реєстрації та проживання відповідачів у спірній квартирі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ухвалюючи рішення 11 грудня 2012 року, суд встановлював доведеність обставин щодо чинення відповідачами перешкод власнику у користуванні його власністю станом на 2012 рік, а у даній справі предметом дослідження був інший період проживання тимчасових мешканців у спірній квартирі та інші докази, які були надані сторонами.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що в задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення його та ОСОБА_4 зі спірної квартири суду необхідно було відмовити, так як вони не проживають в цій квартирі, оскільки з пояснень самих відповідачів в судовому засіданні вбачається, що в спірній квартирі знаходяться їх речі і вони вважають, що мають право на проживання в цій квартирі, а тому право власника на користування та розпорядження своєю власністю обмежено відповідачами, порушене право підлягає захисту, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення вказаних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення їй перешкоди в користуванні власність шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку у спірній квартирі, суд першої інстанції не врахував, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року вже скасовано реєстрацію ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у спірній квартирі з моменту внесення відомостей про них до реєстраційного обліку та паспортного документу, висновків суду першої інстанції також не спростовують, оскільки вказана постанова стосувалась дій Печерського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в м.Києві щодо реєстрації ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1. Крім того, вказана постанова була оскаржена ОСОБА_4 до Вищого адміністративного суду України і станом на день ухвалення рішення у даній справі копія постанови Вищого адміністративного суду України суду надана не була .

Рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: