У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького району електричних мереж про захист прав споживача щодо користування електричною енергією, за касаційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького району електричних мереж на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького району електричних мереж (далі - ВАТ «Запоріжжяобленерго») про захист прав споживача щодо користування електричною енергією, у якому зазначала, що вона є споживачем електричної енергії, яка постачається відповідачем до її житлового будинку АДРЕСА_1 у с. Сонячне Запорізького району Запорізької області. Протягом шести років з 2007 року по 2013 рік вона споживала електроенергію у середньому 700-800 кВт/год щомісяця та подавала показання електролічильника до абонентської служби своєчасно, в свою чергу контролери щомісяця перевіряли показання її електролічильника. 02 квітня 2013 року представниками абонентської служби відповідача була проведена технічна перевірка електролічильника та складено акт, відповідно до якого покази лічильника на час перевірки більші від показників попереднього періоду, при цьому в акті зазначено, що пошкоджень електролічильника не виявлено. За період з 13 жовтня 2012 року по 12 квітня 2013 року було зроблено перерахунок спожитої позивачкою електроенергії та встановлено недоплату в сумі 40 485 грн 66 коп.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнень, просила суд визнати протиправними дії ВАТ «Запоріжжяобленерго» щодо пред'явленої вимоги про додаткову сплату за фактично неспожиту електричну енергію у розмірі 40 485 грн 66 коп. на підставі акта від 02 квітня 2013 року; визнати недійсною платіжну вимогу на її ім'я від 30 квітня 2013 року на суму 40 458 грн 66 коп.; визнати за нею право користування електричною енергією без урахування вимог відповідача щодо спірної суми в розмірі 38 143 грн 68 коп.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано протиправними дії ВАТ «Запоріжжяобленерго» щодо пред'явленої ОСОБА_3 вимоги про додаткову сплату за фактично неспожиту електричну енергію в розмірі 40 485 грн 66 коп. на підставі акта від 02 квітня 2013 року.

Визнано недійсною платіжну вимогу (квитанцію) від 30 квітня 2013 року на суму 40 458 грн 66 коп. на ім'я ОСОБА_3

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ВАТ «Запоріжжяобленерго», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що дії відповідача щодо пред'явлення вимоги про сплату електричної енергії у розмірі 40 485 грн 66 коп. є неправомірними та передчасними до встановлення причини завищених показів лічильника.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 у с. Сонячне Запорізького району Запорізької області.

Із 2007 року будинок підключений до електропостачання.

05 вересня 2013 року між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_3 укладено договір про користування електричною енергією № 4653703/2470 (а. с. 46-47).

Відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту електроенергію за період з 26 липня 2007 року по 12 квітня 2013 року, наданого відповідачем, позивач заборгувала відповідачеві 38 143 грн 68 коп. (а. с. 9-10).

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що спожита позивачем електроенергія у березні 2013 року у розмірі 59 408 кВт явно не відповідає потужності наявних у споживача струмоприймачів і є вищою за потужність, передбачену технічними характеристиками електромережі споживача. Відповідачем не було зроблено розрахунок реальної можливості споживання позивачем зазначеної кількості електроенергії. Тому дії відповідача щодо пред'явлення вимоги про сплату електричної енергії у розмірі 40 485 грн 66 коп. є неправомірними та передчасними.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 року

№ 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідне положення міститься також у п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила).

Згідно з вимогами п. 19 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі показів приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії, відповідно до вимог п. 20 Правил, є календарний місяць.

Відповідно до п. п. 21, 22 Правил знімання показів приладу обліку електричної енергії проводиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показів приладів обліку електричної енергії та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати покази приладів обліку у споживача.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2013 року працівниками ВАТ «Запоріжжяобленерго» проведено технічну перевірку електролічильника позивача, в акті про проведення якої встановлені покази приладу обліку - 165 399 кВт/год (а. с. 72).

У зв'язку з невідповідністю показів електролічильника фактичному споживанню електроенергії 08 квітня 2013 року позивач направила на адресу відповідача заяву про проведення експертизи електролічильника (а. с. 73).

12 квітня 2013 року енергопостачальником було знято прилад обліку з показами 167 392 кВт/год та направлено на експертизу (а. с. 13).

25 квітня 2013 року у присутності представника ВАТ «Запоріжжяобленерго» та сина позивача ОСОБА_4 проведено експертизу електролічильника, про що складено акт проведення експертизи лічильника і протокол перевірки лічильника типу НІК 2301 АП1 за № 0002679. У протоколі зазначено, що основна відносна похибка лічильників не перевищує допустимі межі (а. с. 76-зворот).

Крім того, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та Держенергонаглядом проведено перевірку правильності нарахування електричної енергії за спірний період та виставленої згідно з показами приладу обліку суми, згідно з якою порушень з боку відповідача не встановлено (а. с. 20, 24-30).

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд на порушення приписів ст. 303 ЦПК України, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, на вказане уваги не звернув та не з'ясував, які наслідки тягне за собою пред'явлена відповідачем до позивача вимога про додаткову сплату за фактично неспожиту електричну енергію у розмірі 40 485 грн 66 коп., чи є така вимога обов'язковою до виконання позивачем та чи свідчить за встановлених судом обставин вказана вимога про порушення прав останньої, які можуть бути захищені у судовому порядку.

З урахуванням наведеного висновки апеляційного суду про часткове задоволення позову є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізького району електричних мереж задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук