Номер провадження: 22-ц/785/3016/15
Головуючий у першій інстанції Чулуп О.С.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі - Генерального прокурора України, Прокурора Миколаївської області, Прокурора центрального району м. Миколаєва, Державної казначейської служби України, суддів апеляційного суду Миколаївської області - Данилової О.О., Мурлигіної О.Я., Ямкової О.О., суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - Мазур Л.М., Маляренка А.В., Матвєєвої О.А. про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2014 року про повернення позовної заяви та відмову у відкритті провадження у справі,

встановила:

У червні 2014 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.06.2014 р. позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.07.2014 р. позовну заяву ОСОБА_4 повернуто позивачу.

ОСОБА_4 та його представник - ОСОБА_8 в апеляційних скаргах просять ухвалу суду першої інстанції скасувати. Відкрити провадження у справі. Справу повернути до Центрального районного суду м. Миколаєва для її розгляду по суті. Посилаються на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_8, представник позивача, в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційних скаргах.

Генеральний прокурор України, Прокурор Миколаївської області, Прокурор центрального району м. Миколаєва, Державна казначейська служба України, судді апеляційного суду Миколаївської області - Данилова О.О., Мурлигіна О.Я., Ямкова О.О., судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - Мазур Л.М., Маляренко А.В., Матвєєва О.А., в судове засідання не з'явились, представників не направили. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, належним чином сповіщеної про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Повертаючи позовну заяву в частині вимог до Генерального прокурора України, Прокурора Миколаївської області, Прокурора центрального району м. Миколаєва, Державної казначейської служби України, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позову без руху. Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині вимог до суддів апеляційного суду Миколаївської області - Данилової О.О., Мурлигіної О.Я., Ямкової О.О., суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - Мазур Л.М., Маляренка А.В., Матвєєвої О.А., суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (а. с. 43 - 43 зворотна сторона).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду не можна, цих висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За правилами, передбаченими ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Встановлено, що ухвалою від 13.06.2014 р. (а. с. 31 - 31 зворотна сторона) суд залишив позов ОСОБА_4 без руху посилаючись на те, що позов подано з порушеннями, а саме: 1) необхідно вказати які судові рішення, в якій справі були ухвалені як на думку позивача неправосудні рішення; 2) надати розрахунок завданої матеріальної шкоди; 3) надати розрахунок процентів за прострочення боргу; 4) надати розрахунок упущеної вигоди; 5) вказати посилання на докази щодо розміру сплаченого судового збору; 6) надати розрахунок ціни позову та розмір шкоди в національній валюті України; 7) надати докази сплати судового збору; 8) вказати імена та по-батькові суддів та їх місце проживання або перебування; 9) надати обґрунтування які ж дії кожного з відповідачів призвели до завдання шкоди позивачу. Жодних зауважень щодо вимог позивача конкретно до Генерального прокурора України, Прокурора Миколаївської області, Прокурора центрального району м. Миколаєва, Державної казначейської служби України вищевказана ухвала про залишення позову без руху не містить.

Копію ухвали про залишення позову без руху представник позивача - ОСОБА_8 отримав 03.07.2014 р. (а. с. 35).

В позовній заяві, яка надійшла до суду 04.07.2014 р. (а. с. 38 - 42) на виконання ухвали про залишення позову без руху, позивач посилається на завдання йому матеріальної шкоди як на його думку внаслідок ухвалення суддями незаконних рішень, які набрали законної сили, неналежного реагування прокурорів на його звернення щодо притягнення суддів до відповідальності. Позивач вказує, що судові рішення були ухвалені судом першої інстанції у справі № 2-217/11 (головуючий суддя - Циганок В.Г.), апеляційним судом Миколаївської області у справі № 22-ц/1490/1848/12 (головуючий суддя - Данилова О.О., судді - Мурлигіна О.Я., Ямкова О.О.), судом касаційної інстанції у справі № 6-29601 св 12 (судді - Мазур Л.М., Маляренко А.В., Матвєєва О.А.). Розмір матеріальної шкоди становить - 10 250 Євро, що за курсом НБУ - 16,06 грн. за один Євро, становить - 164 615 грн.. Розмір процентів (упущеної вигоди) на думку позивача становить - 123 656,85 грн.. Щодо надання доказів сплати судового збору, позивач посилається на звільнення його від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір". Позов містить розрахунок позивача (а. с. 41 - 42) як на його думку завданої шкоди, упущеної вигоди, тобто вказується ціна позову. Щодо імен та по батькові суддів, їх місця проживання позивач посилається на те, що йому ці відомості не відомі, встановити це сам він не може.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивач вчасно усунув недоліки, які були викладені в ухвалі суду про залишення позову без руху. Разом з тим, повертаючи позов в частині вимог до Генерального прокурора України, Прокурора Миколаївської області, Прокурора центрального району м. Миколаєва, Державної казначейської служби України, суд послався на те, що позивач не усунув недоліки позову в цій частині.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 р., підписана Україною - 09.11.1995 р., ратифікована Україною - 11.09.1997 р.) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонним судами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", правила ст. 109 ЦПК (загальної юрисдикції) застосовуються у випадках, коли відповідачем у справі є держава. Відповідно до статей 170 - 172 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через відповідні органи державної влади, в межах їх компетенції, встановленої законом. Отже, підсудність таких справ визначається за місцезнаходженням органу державної влади, до компетенції якого належить здійснення від імені держави певних цивільних прав та обов'язків.

З позовної заяви (а. с. 1 - 6, 38 - 42) вбачається, що ОСОБА_4, посилається на завдання йому матеріальної шкоди як на його думку внаслідок ухвалення суддями незаконних рішень, які набрали законної сили, неналежного реагування прокурорів на його звернення щодо притягнення суддів до відповідальності. При цьому, як на правову підставу відшкодування майнової шкоди позивач послався, зокрема, на ст. 1176 ЦК України, яка передбачає підстави покладення такої відповідальності. Оскільки позивач посилається на рішення судів різних інстанцій як на його думку незаконних, але які набрали законної сили, то не можна вважати, що предметом доказування по справі є перевірка законності та обґрунтованості вказаних рішень, що відбувається у встановленому діючим процесуальним законодавством порядку.

Таким чином, доводи апелянтів щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими.

Доводи та вимоги апелянтів щодо відкриття провадження по справі, повернення справи до Центрального районного суду м. Миколаєва для її розгляду по суті не засновані на положеннях ст. ст. 307, 312 ЦПК України, а тому є неспроможними.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що при поверненні позову ОСОБА_4 судом першої інстанції були порушені вищевказані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо повернення позову та відмови у відкритті провадження у справі, колегія судів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. Позовну заяву ОСОБА_4 необхідно передати до Центрального районного суду м. Миколаєва для нового розгляду питань, пов'язаних з відкриттям провадження у справі.

За правилами п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2014 року про повернення позовної заяви та відмову у відкритті провадження у справі - скасувати. Позовну заяву направити до Центрального районного суду м. Миколаєва для нового розгляду питань, пов'язаних з відкриттям провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. М. Кварталова