АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2070 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа: ОСОБА_6 про стягнення коштів;

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 серпня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги, які були збільшені в ході розгляду справи, обґрунтовані тим, що між ним та банком було укладено договори поруки, які забезпечували виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитними договорами. ОСОБА_5 зазначав, що у червні 2014 р. йому стало відомо, що банк починаючи з 2009 р. незаконно, без його згоди, списував з його поточного банківського рахунку кошти, шляхом договірного списання в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитними договорами.

Тому, позивач просив суд визнати дії відповідача по списанню грошових коштів з його поточного рахунку № НОМЕР_1 відкритого в ПАТ «ВТБ Банк» в рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитними договорами № 3.34/07-СК1 від 03.09.2007 р. та № 03.34/07-СК2 від 20.09.2007 р., незаконними, стягнути з відповідача на його користь незаконно списані грошові кошти, а також нараховану пеню в розмірі 512293,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.08.2014 р. становить 6635517,77 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.08.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що згідно з укладеним 30.10.2007р. договором банківського рахунку № 497/10545 на відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, поточний рахунок НОМЕР_1, який було відкрито ним в Банку був призначений для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів і не був ніяким чином призначений для списання коштів з нього і відповідно не пов'язаний з укладеними Договорами поруки за №03.34/07-ДПЗ від 03.09.2007р. та №03.34/07-ДП7 від 20.09.2007р. та Кредитними договорами №3.34/07-СК1 від 03.09.2007р. та № 03.34/07-СК2 від 20.09.2007р., які забезпечували виконання зобов'язань за ними;

Договір банківського рахунку не містив жодних положень щодо договірного списання коштів з його рахунку.

Протокол про наміри від 29.09.2009р. не містить умов щодо договорного списання коштів та носить суто декларативний характер і з нього у сторін не виникає ні прав ні обов'язків. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Він, як поручитель міг безперешкодно погашати заборгованість за Кредитними договорами безпосередньо на рахунок, що вказаний в Кредитних договорах.

Також суд не звернув увагу на вимоги встановлені Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

В суді апеляційної інстанції представник позивачка ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представники відповідача ПАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Позивач ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитні договори № 03.34/07-СК1 від 03.09.2007 р. та №03.34/07-СК2 від 20.09.2007р.

У забезпечення виконання зобов'язання позичальником за вказаними кредитними договорами, між ОСОБА_5 та відповідачем ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договори поруки № 03.34/07-ДПЗ від 03.09.2007р. та № 03.34/07-ДП7 від 20.09.2007р.

Відповідно до п. 1 зазначених вище договорів поруки, поручитель поручається перед банком за виконання позичальником (третьою особою у даній справі) зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитними договорами.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ч.2 ст. 1071 ЦК України).

Пунктами 6 договорів поруки визначено, що у разі настання строку виконання будь - якого зобов'язання за кредитним договором та/або у разі невиконання (у т.ч. неналежного виконання) позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк має право на договірне списання з рахунків поручителя суми боргу.

Згідно Протоколу про наміри від 29.09.2009 р., позивач та відповідач погодили, що зобов'язання позичальника по кредитним договорам переходять до позивача, який зобов'язується погашати їх згідно діючих графіків (а.с.232 т.1).

Відповідно до листа ОСОБА_5 адресованого ОСОБА_6 від 19.11.2009 року, ОСОБА_5 зазначає, що ним сплачено заборгованість ОСОБА_6 за кредитними договорами перед банком у розмірі 161 845,11 грн. (а.с. 233 т.1).

У листі позивача відповідачу від 19.12.2011 р. зазначено, що він сплачує проценти та тіло кредиту за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_6 за кредитними договорами (а.с.236 т.1). Відповідно до листа ОСОБА_5 до банку від 08.08.2012 року (а.с. 114 т.2) позивач чітко зазначає про те, що ним з жовтня 2009 року погашається заборгованість ОСОБА_6 за кредитними договорами.

Тобто, ОСОБА_5 було однозначно відомо про те, що грошові кошти, які він вносив на свій поточний рахунок, в якості внеску на поточний рахунок, в якості поповнення власного рахунку (як він зазначав в заявах і що відображено в квитанціях а.с. 51-84 т.2) зараховувались банком як погашення заборгованості ОСОБА_6 перед банком за кредитними договорами.

Крім того, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2013 р. про стягнення коштів в порядку регресу, з позичальника ОСОБА_6 на користь позивача судом було стягнуто сплачену ОСОБА_5 банку заборгованість позичальника за вказаними кредитними договорами у сумі 576463,72 доларів США (а.с.247-251). Подальша відмова ОСОБА_5 від даного позову в суді апеляційної інстанції не свідчить про те, що була відсутня його згода на списання банком коштів з його поточного рахунку на погашення заборгованості ОСОБА_6 перед банком.

Як вбачається із копії виписки по поточному рахунку позивача № НОМЕР_1, ним дійсно здійснювались зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 по кредитним договорам.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення зазначених коштів з банку на користь позивача.

Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування загальних строків позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Враховуючи те, що з листопада 2009 року позивач почав в добровільному порядку сплачувати кошти в рахунок погашення заборгованості третьої особи та вносити їх на поточний рахунок, суд вірно вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: