Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення індексації заробітної плати з компенсацією, середнього заробітку за час затримки виплати індексації за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 8 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча») на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 липня 2010 року по день винесення рішення суду.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він з 18 серпня 1983 року по 29 липня 2011 року перебував у трудових відносинах із відповідачем. Зазначав, що під час його роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати не проводилась індексація, передбачена діючим законодавством, чим було порушено його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити йому індексацію заробітної плати.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 8 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 1 050 грн з утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих сум, передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що вимоги щодо стягнення заробітної плати були задоволені частково; виходячи з принципу співмірності, враховуючи розмір спірної суми, на яку позивач мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком та тривалість часу, протягом якого позивач не переймався невиплатою належних йому при звільненні сум, не звертався за їх отриманням, дійшов висновку щодо розміру суми середнього заробітку.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 18 серпня 1983 року по 29 липня 2011 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується трудовою книжкою.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи становить 121 грн 02 коп., що підтверджується довідкою головної бухгалтерії відділу обліку заробітної плати № 2/76054.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Зазначеним Положенням також визначено порядок обчислення компенсації.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

За таких обставин, суди, ухвалюючи рішення, на підставі поданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин, вірно застосували норми матеріального права, визначили розмір середнього заробітку з урахуванням спірної суми, на яку мав право позивач, частки, яку вона становила у заявлених вимогах.

Доводи касаційної скарги, матеріали витребуваної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 8 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко