Номер провадження: 22-ц/785/356/15
Головуючий у першій інстанції Рідник І. Ю.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Сватаненка В.І..

Суворова В.О.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,-

встановила:

У грудні 2012 року позивач (уточнюючи свої позовні вимоги) звернувся до суду з зазначеним позовом та просив в порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,061 га, розташовану на території Калинівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на садівничому масиві "Дорожник" по АДРЕСА_1, за цільовим призначенням - для ведення садівництва, та визнати за ним право власності на цю земельну ділянку.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1990 року по 26.03.2009 року. За час шлюбі на спільні кошти подружжя за договорами купівлі-продажу, оформленими на ім'я відповідачки, придбали дві земельні ділянки за різним цільовим призначенням, але за вартістю рівноцінними. На присадибну земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_2, відповідачка 04.03.2009 року отримала державний акт. На садову земельну ділянку, розташовану на території Калинівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в СМ "Дорожник", державний акт не виготовлено.

Оскільки після розірвання шлюбу відповідачка не погоджується на добровільний поділ зазначених земельних ділянок, то позивач вимушений був звернутися до суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з зазначеними вимогами.

Але колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 травня 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що сторони з 09.02.1990 року по 26.03.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією паспорту ОСОБА_3 (а.с.5) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6).

За час шлюбу за договорами купівлі-продажу від 18.06.2007 року та 19.07.2007 року, оформлених на ім'я відповідачки ОСОБА_5, подружжя придбало дві земельні ділянки за різними цільовими призначеннями, а саме: в АДРЕСА_2, за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за ціною 37507 грн., на яку 04.03.2009 року ОСОБА_5 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 306999, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 17 (а.с.7), та в СМ "Дорожник" на території Калинівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області по АДРЕСА_1, за цільовим призначенням - для ведення садівництва, за ціною 16120 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19.07.2007 року (а.с.8). Право власності на останню земельну ділянку не зареєстровано.

Відповідно до ст. 368 ЦК та ст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України).

Згідно зі ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно придбане подружжям за час шлюбу є їх сумісною власністю.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Спірні земельні ділянки були придбані сторонами у період шлюбу на сумісні кошти та є спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що вищезазначені земельні ділянки є спільним майном подружжя, але не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив строк позовної давності з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами була досягнута усна домовленість про поділ земельних ділянок, які є спільною сумісною власністю подружжям, ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,149 га, розташовану в АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,061 га за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 продовжує користуватися зазначеною земельною ділянкою після розірвання шлюбу у 2009 році, сплачує усі необхідні внески до садівничого масиву "Дорожник", тобто виконує обов'язки власника цієї земельної ділянки, що підтверджується довідкою голови СМ "Дорожник" від 17.12.2013 року, копіями квитанцій та (а.с.90, 112-115).

Колегія суддів також звертає увагу, що у суді апеляційної інстанції сама відповідачка ОСОБА_5 підтвердила той факт, що позивач дійсно користується зазначеною земельною ділянкою.

Згідно ч. 2 ст. 72 СК України позовна давність до вимоги про поділ майна подружжя обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

ОСОБА_3 про порушення свого права на земельну ділянку дізнався у жовтні 2012 року під час розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення права власності на квартиру та з письмових заперечень представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (а.с.85), в яких зазначено, що ОСОБА_3 є одноособовою власницею земельних ділянок.

Крім того, на підтвердження того, що між сторонами була усна домовленість щодо поділу земельних ділянок свідчить також те, що ОСОБА_5 оформила на своє ім'я лише право власності на земельну ділянку площею 0,149 га, розташовану в АДРЕСА_2, а на земельну ділянку площею 0,061 га за адресою: АДРЕСА_1, якою користується ОСОБА_3, право власності не оформила.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначила в суді апеляційної інстанції, що позивач просить виділити йому земельну ділянку меншу за розміром та ціною, і відмовляється від виплаті йому різниці в вартості земельних ділянок.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції на усі зазначені обставини уваги не звернув, не надав належну оцінку доказам, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,149 га, розташовану в АДРЕСА_2, та земельну ділянку площею 0,061 га за адресою: АДРЕСА_1.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яке було придбане у період шлюбу, наступним чином:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,061 га за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,149 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

В.О. Суворов