Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ18 березня 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГорелкіної Н.А.,суддів: за участю прокурораЄвтушенко О.І., Завгородньої І.М., Халанчук О.С.,Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Одеської міської ради про визнання права власності, за касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області Т. Горностаєва в інтересах держави в особі Одеської міської ради на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2014 року,в с т а н о в и л а:У червні 2014 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що починаючи з 1975 року вона постійно проживала разом з ОСОБА_6 та своїми дітьми у будинку АДРЕСА_1, вела з ним спільне господарство, оплачувала комунальні послуги, а після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишилась проживати в будинку і до теперішнього часу безперешкодно ним користується, обслуговуючи приміщення та обробляючи земельну ділянку, здійснюючи поточні та капітальні ремонтні роботи, доглядаючи та утримуючи будинок, а тому просила визнати за нею право власності на спірне домоволодіння на підставі ст. 344 ЦК України. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2014 року, позов задоволено. Ухвалено визнати за ОСОБА_5 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 що складається з житлових будинків літ. А, Б, літ. В, Г - навісів, літ. Д, Е - гаражів, літ. Ж - сараю, № 1-3 - огорожі та має загальну площу приміщень 122,00 кв.м, загальну площу - 67,8 кв.м.У касаційній скарзі заступник прокурора Одеської області Т. Горностаєв просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України). Встановивши, що позивач протягом 32 років безперешкодно користується спірним домоволодінням, жодних вимог щодо неправомірного користування будинком від територіальної громади чи інших державних органів до неї не заявлялось, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.Проте з такими висновками судів погодитись не можна, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судами встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 8 грудня 1938 року заст. старшого нотаря Одеської обласної державної нотаріальної контори, на праві власності ОСОБА_7 - дружині ОСОБА_6 належало домоволодіння АДРЕСА_1. 22 січня 1967 року ОСОБА_7 померла, після її смерті спадкова справа не заводилась. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, спадкова справа після його смерті не заводилась. Встановлено, що у спірному будинку з 1975 року однією сім'єю з ОСОБА_6 почала проживати позивач разом зі своїми дітьми. Будинком користується до теперішнього часу. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок АДРЕСА_1 підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (далі - КП «БТІ» Одеської міської ради) не зареєстрований, зареєстрована архівна справа по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1, АДРЕСА_1), користувач ОСОБА_7 Визнаючи за позивачем право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з житлових будинків літ. А, Б, літ. В, Г - навісів, літ. Д, Е - гаражів, літ. Ж - сараю, № 1-3 - огорожі та має загальну площу приміщень 122,00 кв. м, загальну площу - 67,8 кв.м, суд першої інстанції не врахував положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, не встановив, яким майном володіли попередні власники, оскільки за договором дарування від 8 грудня 1938 року ОСОБА_7 належало домоволодіння, яке складалося з одного будинку під земляним дахом. Крім того, суд першої інстанції також не з'ясував чи є спірне домоволодіння самочинним будівництвом з огляду на наявні в матеріалах справи журнал внутрішніх обмірів і підрахунку площ будівлі (а. с. 31), акта поточних змін (а.с.32) та технічний паспорт (а. с. 64-69), та не звернув уваги на роз'яснення, які викладені у п. 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності на будинок АДРЕСА_1 відсутні (а. с. 44, 45). Таким чином, судом першої інстанції не враховано, що нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, оскільки вважається, що таке майно існує. Якщо будівля чи споруда не є об'єктом нерухомості, прийнятим в експлуатацію, право на яке зареєстровано в установленому порядку, то набути право власності за давністю володіння на таке майно неможливо. Поряд з цим, встановивши, що позивач користується спірним будинком протягом 32 років, суд першої інстанції залишив поза увагою, що положення ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи суду необхідно з'ясувати характер спірних правовідносин, встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та ухвалити у справі законне й обґрунтоване судове рішення.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області Т. Горностаєва в інтересах держави в особі Одеської міської ради задовольнити.Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий Н.А. ГорелкінаСудді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік