№ производства 2/646/189/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.15 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі: судді Білінської О.В., за участю секретаря судового засідання - Жура О.В., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ФОП «ОСОБА_4.» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів, неустойки та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до договору на виготовлення меблів від 18.04.2014 року, укладеному між ФОП «ОСОБА_4.» та ОСОБА_3, ФОП «ОСОБА_4.» прийняв на себе зобов'язання по виконанню робіт з виготовлення меблів, а ОСОБА_3 зобов'язався сплатити повну вартість послуг. Як вбачається із товарних чеків, позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, сплативши відповідачу 14675,00 грн. З боку відповідача зобов'язання на цей час не виконано. Відповідно до п.32. договору, терміном виконання є 30 днів, тобто не пізніше 09.07.2014 року. Таким чином, прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача на день подання позовної заяви - 92 дні, що складає 40503,00 грн.

Тому, просить стягнути з ФОП «ОСОБА_4.» 14675, 00 грн., сплачених за договором на виготовлення меблів від 18.04.2014 року, та визнати недійсним та несправедливим п. 7.2 договору, стягнути неустойку в розмірі 40503, 00 грн., як такий, що суперечить ч.3 ст.6 ЦК України, ч.5 ст.10, ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також вважає, що простроченням зобов'язання позивачу заподіяно моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, пов'язаних з відсутністю нормальних побутових умов у зв'язку із неможливістю отримати замовлені меблі, у зв'язку із чим, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав аналогічні пояснення, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки на час розгляду справи відповідач виконав зобов'язання за договором.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

18.04.2014 року між ОСОБА_3 та ФОП «ОСОБА_4.» було укладено договір виготовлення меблів. (а.с.12).

Відповідно до копій товарних чеків № 189 від 11.04.2014 року, № 371 від 18.04.2014 року № 388 від 04.06.2014 року, позивачем сплачено відповідачу за виготовлення корпусних меблів суму в загальному розмірі 14675,00 грн. (а.с.14).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 та ст.509 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимоги однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вбачається із суті позову, між сторонами склалися правовідносини договору побутового підряду, що регулюється параграфами 1, 2 глави 61 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 872 ЦК України, якщо підрядник допустив істотні відступи від умов договору або інші істотні недоліки в роботі, останній має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.3 ст.865 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Однак, позивач не пред'явив позовних вимог про розірвання договору, наслідком чого є відшкодування збитків.

Суд вважає, що між сторонами фактично було укладено договір, згідно якого одна сторона зобов'язалася виконати певну роботу по виготовленню продукції за завданням другої сторони, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 204 ЦК України визначена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.2 ст.551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, на підставі системного аналізу вищевикладених норм Закону, насамперед положень ст.204, ст.551 ЦК України, якими встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, оскільки вимоги про розірвання договору чи визнання його недійсним позивачем не заявлено, а лише вимогу про визнання недійсним та несправедливим п.7.2 договору, як такого, що суперечить ч.3 ст.6 ЦК України, ч.5 ст.10, ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», який стосується зобов'язання виплати розміру неустойки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ФОП «ОСОБА_4.» грошових коштів у сумі 14675, 00 грн., визнання недійсним та несправедливим п.7.2 договору, стягнення неустойки в розмірі 40503, 00 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем не надано суду розрахунку розміру неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації,ступеню вини особи, яка завдала моральну шкоду , якщо вина є підставою для її відшкодування , а також з урахуванням інших обставин , які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що до правовідносин, що виникли на підставі договору підряду, застосовується положення ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів», право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає тільки у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Враховуючи, що під час розгляду справи не встановлено обставини та не надано доказів спричинення загрози життю або здоров'ю ОСОБА_3, суд вважає, що у стягненні з відповідача моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 88, 214, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ФОП «ОСОБА_4.» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів, неустойки та моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив дане рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В.Білінська