АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Вірма-Енерго», Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПП «Вірма-Енерго» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначала, що 20.05.2013 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить ПП «Вірма-Енерго», порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого пошкодив належний їй автомобіль НОМЕР_2.

Автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», яким керував ОСОБА_3 належить ПП «Вірма-Енерго», яке застрахувало свою цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «ПРОСТО-Страхування». Про настання страхового випадку позивач повідомив страховика.

Посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача належний їй автомобіль став непридатний для подальшої експлуатації, просила стягнути з ПП «Вірма-Енерго» вартість відновлюваних робіт у розмірі 23 000,00 грн., та на відшкодування моральної шкоди 25 000,00 грн.

Ухвалою суду від 21.05.2014 р. до участі у справі як відповідача залучено ПрАТ «ПРОСТО-Страхування».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2014 р. в задоволені позову відмовлено.

Справа № 753/3971/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/95/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження розміру заподіяної їй внаслідок

ДТП матеріальної шкоди. При цьому суд не з'ясував обставин, що мають значення для справи, а саме: не встановив чому страховик не виконав вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо направлення свого представника протягом 10 днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та встановлення розміру збитків.

Крім того вказувала на те, що суд неправильно застосував норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», переклавши обов'язок доказування розміру збитків на позивача, тоді як зазначеним Законом передбачено право, а не обов'язок потерпілого самостійно обирати аварійного комісара чи експерта для визначення розміру заподіяного збитку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав. За його клопотанням у справі призначено автотоварознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 25.12.2014 р. № 19/15-56 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander ХL», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 231 941,06 грн. на момент проведення судової експертизи.

Після отримання зазначеного висновку представник ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів на відшкодування матеріальної шкоди 231 941, 06 грн., на відшкодування моральної шкоди 695 823,18 грн., а також витрати по сплаті судового збору, надання правової допомоги, евакуацію транспортного засобу до місця його знаходження (автостоянку) та його зберігання.

Представник ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» заперечував проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі. Зазначав, що висновок експерта від 25.12.2014 р. № 19/15-56 не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту №32 Національного стандарту №1 «Загальні стандарти оцінки майна і майнових прав» відповідно до якого оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків, а тому експерт повинен був здійснити розрахунок матеріального збитку на дату настання пригоди - 20.05.2013 р., а не на час проведення експертизи.

Крім того вказував на те, що висновок експерта не відповідає вимогам пунктів 7.17, 7.18 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісного транспортного засобу.

Зазначав, що ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» погоджується на виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 12 500,00 грн., виходячи з заявлених нею вимог в суді першої інстанції та рівного ступеня вини кожного із учасників ДТП.

Заперечував проти покладення на ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» обов'язку відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 посилаючись на недоведеність нею таких вимог, та відсутності правових підстав для покладення такого обв'язку на ПрАТ «ПРОСТО-Страхування».

Представник ПП «Вірма-Енерго» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи зазначена юридична особа була повідомлена належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.2013 р. на вул. Дніпровська набережна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, власником якого є ПП «Вірма-Енерго» під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, належного на праві власності ОСОБА_2, яким керував ОСОБА_7

Внаслідок ДТП обидва автомобілі зазнали пошкоджень.

Постановами Дарницького районного суду м. Києва від 14.06.2013 р. та 21.06.2013 р. визнано винними у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди обоє її учасників.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що оцінка завданої позивачу внаслідок ДТП матеріальної шкоди не проводилася, заяву про відшкодування шкоди позивач не подавав, рішення про виплату чи відмову у виплаті позивачеві страхового відшкодування страховиком не приймалося.

З таким висновок суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

В порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд не роз'яснив представнику ОСОБА_2, та не попередив його про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (призначення судом автотоварознавчої експертизи для встановлення розміру заподіяної шкоди), і не сприяв здійсненню ним таких прав.

Цивільно-правова відповідальність ПП «Вірма-Енерго», як власника автомобіля НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/8083577 від 26.11.2012р. з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000грн. та нульовою франшизою, а тому внаслідок настання страхового випадку між позивачем ОСОБА_2, як потерпілою особою, та відповідачем ПрАТ «ПРОСТО-страхування», як страховиком, виникли правовідносини, що регулюються нормами глави 67 ЦК України, Законом України «Про страхування» та спеціальним Законом - «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст.29 зазначеного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи убачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась як з вини водія автомобіля «Mitsubishi Outlander ХL», яким керував ОСОБА_8, так як і з вини водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», яким керував ОСОБА_3, що підтверджується постановами Дарницького районного суду м. Києва від 14.06.2013 р. та від 21.06.2013 р.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.05.2013 р. ОСОБА_7, керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlander» не урахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху та при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем відповідача «Mitsubishi Pajero Wagon», що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, порушивши п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.05.2013 р., ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon» перед поворотом праворуч, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та не надав дорогу автомобілю «Mitsubishi Outlander», внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів, що призвело до пошкодження транспортних засобів, порушивши п.п. 10.4, 10.5, 10.11, 12.1 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП України.

Вивчивши матеріали про вчинення адміністративних правопорушень водіями зазначених транспортних засобів, колегія суддів вважає, що ступінь вини водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній пригоді становить - 80%, а ступінь вини водія автомобіля «Mitsubishi Outlander ХL» ОСОБА_8 - 20%.

Ураховуючи положення ст. 1188 ЦК України, ступінь вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, а також виходячи з положень ч.1 ст.302 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 18 400,00 грн. (23 000 х 80% : 100) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 184,00 грн.

Крім того з значеного відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 54,60 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що позивачка не надала доказів на підтвердження розміру моральної шкоди. При цьому суд правильно послався на правові підстави відшкодування моральної шкоди, визначені ст.ст. 23, 1166 ЦК України.

Однак суд не урахував, що позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що внаслідок винних дій водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» ОСОБА_3 був пошкоджений належне їй майно - автомобіль «Mitsubishi Outlander ХL», яким вона користувалась по роботі, що є підставою для відшкодування їй моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПП «Вірма-Енерго», як власника джерела підвищеної небезпеки, колегія суддів ураховує ступіть пошкодження транспортного засобу позивачки та ступінь вини водія ОСОБА_3, і з урахуванням зазначених обставин вважає, що достатньою компенсацією моральних страждань позивачки є сума 1000,00 грн. Крім того з зазначеного відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати у розмірі 121,80 грн.

Суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «ПРОСТО-Страхування», оскільки відповідно до

ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) моральна шкода відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати.

Вимоги представника ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу, евакуацію транспортного засобу до місця його знаходження (автостоянку) та його зберігання задоволенню не підлягають за відсутності допустимих доказів на підтвердження таких витрат.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Просто-Страхування» про відшкодування матеріальної шкоди та до ПП «Вірма-Енерго» про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про стягнення з ПрАТ «ПРОСТО-Страхування» на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 18 400,00 грн. та судових витрат 184,00 грн., а також стягнення судового збору на користь держави у розмірі 54,60 грн., та про стягнення з ПП «Вірма-Енерго» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. та на відшкодування судових витрат 121,80 грн.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» про відшкодування матеріальної шкоди та до приватного підприємства «Вірма-Енерго» про відшкодування моральної шкоди скасувати, і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», приватного підприємства «Вірма-Енерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 18 400,00 грн. та на відшкодування судових витрат 184,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» на користь держави судовий збір у розмірі 54,60 грн.

Стягнути з приватного підприємства «Вірма-Енерго» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. та на відшкодування судових витрат 121,80 грн.

В іншій частині суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: