Справа № 504/2481/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

при секретарі - Мельниковій В.М.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

за участі представника відповідача - ОСОБА_2, - розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про усунення перешкод у здісненні права власності та порушення правил добросусідства, стягнення судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду із позовом, яким, з урахуванням уточнення, просив суд:

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні належної йому земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

Зобов'язати ОСОБА_4 за її рахунок знести вигрібну яму, яка розташована в правосторонній частині домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2;

Зобов'язати ОСОБА_4 за її рахунок знести сарай, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, на межі з домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1;

Зобов'язати ОСОБА_4 за її рахунок облаштувати прибудову літ. «А2», рощташовану за адресою: АДРЕСА_2, інженерно- технічними засобами, для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позову за наступних підстав:

ОСОБА_4 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, що встановлено зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 15108866 від 21.12.2013 року.

ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка, площею 01289 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що встановлено зі змісту державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.08.2010 року.

ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що встановлено зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 9907365 від 24.09.2013 року.

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1252 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що встановлено зі змісту державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.01.2007 року.

19.05.2008 року ОСОБА_3 отримав дозвіл на прибудову до літньої кухні двох кімнат та котельні (а.с. 12-13).

ОСОБА_5 не заперечувала проти даної добудови (а.с 14).

Згідно акту обстеження земельних ділянок від 01.04.2013 року, комісією встановлено, що вигрібна яма, яка розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_2, біля межі земельної ділянки ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться в безпосередній близкості від самочинно побудованого ОСОБА_3 будинку в 2010 році. Раніше вигрібна яма перебувала на відстані 10 метрів від будинку ОСОБА_3, який був забудований в 1979 році (а.с. 19-21).

09.10.2012 року Комінтернівською районною СЕС Одеської області складено акт про порушення санітарних правил з боку ОСОБА_5, зокрема, вигрібна яма на ділянці, що належить ОСОБА_5, розташована на відстані двох метрів від житлового будинку ОСОБА_3, стіни вигрібу водопроникні, і віддаленість ями має бути не менш ніж 20 метрів від житлових будинків (а.с 15).

15.10.2012 року СЕС Комінтернівського району Одеської області на адресу ОСОБА_5 направлено припис про приведення вигрібної ями у відповідності до норм та правил (а.с 16).

Згідно висновку № 3533/24 від 31.10.2014 року судової будівельно- технічної експертизи, складеного судовим експертом ОНДІСЕ Гончар Н.В., встановлено:

Вигрібна яма обладнана у вигляді підземною споруди, має розмір 3,0 м. х 2,0 м., зверху яма закрита монолітною залізобетонною плитою з отвором, який закритий чавунною кришкою; відстань до вигрібної ями до житлового будинку літ. «А», по АДРЕСА_2, складає 1,3 м.. Відстань від вигрібної ями до прибудови літ. «А2» житлового будинку по АДРЕСА_2, складає 1,10 м. Відстань від вигрібної ями, розташованої в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 до житлового будинку літ. «З», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, становить 2,0 м. На час проведення обстеження вигрібна яма була частково заповнена стоками, тому визначити її глибину неможливо. Верхня частина стін ями - кам'яністий грунт з невелики добавленням цементного облаштування. Дана частина стін є водопроникними.

Розташування вигрібної ями не відповідає наступним вимогам:

-п.3.25б ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»: «За відсутності інженерних мереж міської (селищної) каналізації слід передбачати каналізування садиб з використанням місцевих очисних споруд, проект яких погоджений з органами санепідслужби. Обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється»;

-п.3.26 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»: «Відповідно до санітарних вимог… очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче ніж 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб»;

-п.2.21 Державних санітарних норм та правил «Утримання території населених місць»: «Рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). Вигріб повинен бути водонепроникним, і мати щільно прилягаючу кришку..»;

-п.2.21 Державних санітарних норм та правил «Утримання території населених місць»: «Вигреби повинні бути віддалені від … стін житлових будинків на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства»;

Розташування сараю не відповідає наступній нормативній вимозі:

-п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»: «Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно- технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок»;

Розташування прибудови літ. «А2» не відповідає наступній нормативній вимозі:

-п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»: «Повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно- технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок».

Відповідно до п.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Стаття 375 ЦК України надає право власникові земельної ділянки зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Стаття 386 ЦК України зазначає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Суд вважає доведеним, що з боку ОСОБА_5 існують певні перешкоди у користуванні ОСОБА_3 належною йому земельною ділянкою.

Так, доведеним є невідповідність вигрібної ями, яка розташована на території домоволодіння, що належить ОСОБА_5 вимогам п. 3.25б, п. 3.26 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 2.21, п. 2.22 Державних санітарних норм та правил «Утримання території населених місць», і тому суд вважає можливим зобов'язати відповідача привести вигрібну яму у відповідність до наведених норм та правил.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки у попередній стан.

Детальний аналіз наведених норм матеріального права дозволяє суду дійти висновку, що знесення нерухомості, побудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил (у тому числі при відсутності проекту) можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм та правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або, якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використані усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення до відповідальності.

Зазначена позиція суду також грунтується на роз'ясненні, зазначеному у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до роз'яснення п.24 зазначеної постанови пленуму знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Суд вважає, що відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Спірний сарай та прибудова літ. «А2» не є самочинними, оскільки право власності ОСОБА_5 на ці об'єкти є зареєстрованим, що підтверджено витягом з реєстру прав нерухомості.

Не є самочинною забудова здійснена ОСОБА_3, оскільки його право власності також зареєстровано у встановленому порядку, що також підтверджено витягом з реєстру прав нерухомості.

Більш того, наявним у справі висновком експертизи не підтверджено того факту, що забудовою сараю та прибудови літ. «А2» відповідачем порушені протипожежні і будівельні норми, на які у своєму позові посилається позивач.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принцип "рівності вихідних умов", дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.03.1952р.) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Протоколу № 1 є попередження порушень принципу безперешкодного користуванням своїм майном. Втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання основних прав людини.

В рішенні у справі "Спорронг і Льонрот проти Швеції" від 29 червня 1982 року Європейський суд виходив із контексту загальної норми про мирне володіння майном, проголошеної в першому реченні частини 1 Протоколу № 1, та зазначив, що "пошук цієї рівноваги ... відбиває структуру статті 1 Протоколу № 1 у цілому".

"Справедлива рівнова га" між інтересами суспільства та ін тересами особи полягає в тому, що тягар, спричинений особі втручанням у її інтереси, має перебільшуватися або достатньо компенсуватися процедурами або певними формами чи за ходами, направленими на послаблен ня "тягаря".

В рішенні у справі "Антрік проти Франції" від 25 серпня 1994 року Європейський суд виходив, що при вирішенні питання щодо правомірності позбавлення права власності "має бути обґрунтоване співвідношення пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, яку намагаються досягнути шляхом заходів позбавлення особи її власності".

В рішенні у справі "Совтрансавто Холдінг проти України" від 25 липня 2002 року Європейський суд зазначив, що спосіб, в який проводився та закінчився судовий розгляд справи, також як і ситуація невпевненості, якої зазнав заявник, порушили "справедливу рівновагу" між вимогами суспільного інтересу та потребою захищати право заявника на повагу до його майна. Як наслідок, держава не забезпечила виконання свого зобов'язання гарантувати заявнику ефективне користування своїм правом власності, гарантованим статтею 1 Протоколу № 1.

В рішенні у справі «Звежинський проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд зазначив, що позбавлення майна, у зазначенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбудеться в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що задоволення судом вимог про знесення прибудови до її законного володільця і тим самим позбавлення її права на прибудову не забезпечує "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та інтересами законного володільця прибудови й порушує її право на мирне володіння майном, а також є порушенням дотримання справедливої рівноваги між інтересами сторін у справі і як наслідок порушенням положень ч. 1 ст. 6, ст. 13 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та ст. 1 ЦПК України.

Тому підстав для знесення сараю немає.

Крім того вимоги про перебудування сараю не ставились.

Разом із тим, доведеним є невідповідність водовідвідної системи (підвісних жолобів та водостічної труби) з прибудови літ. «А2», будинку АДРЕСА_2, а також інженерно- технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів з сараю, що перебуває на межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1, відповідним нормам та правилам, оскільки встановлено, що атмосферні опади з покрівель цих будівель стікають, в тому числі, на земельну ділянку позивача.

Суд знаходить обгрунтованими вимоги в цій частині позову, і вважає можливим зобов'язати відповідача облаштувати системи водовідведення атмосферних опадів у відповідності до встановлених норм та правил.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеній частині позову, тобто в розмірі 100 гривень.

На підставі наведеного, керуючись п.4 ст.373, 375, 376, 386 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 64, 88, 208, 212, 215, 218, 223, 293, 294, 296 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні належної йому земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 за власний рахунок привести вигрібну яму, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, у відповідність до п. 3.25б, п. 3.26 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 2.21, п. 2.22 Державних санітарних норм та правил «Утримання території населених місць».

Зобов'язати ОСОБА_4 за власний рахунок облаштувати необхідні інженерно- технічні заходи у пластиковій водовідвідній системі (підвісних жолобах та водостічній трубі) з прибудови літ. «А2», будинку АДРЕСА_2, для запобігання стікання атмосферних опадів з покрівель будівлі на суміжну ділянку АДРЕСА_1, а також облаштувати інженерно- технічні заходи, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів з сараю, що перебуває на межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 100 гривень.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя В.К. Барвенко