Провадження № 2/235/582/15
Єдиний унікальний № 235/499/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015р. Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Стоілової Т.В.,

при секретарі Загорулько В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Красноармійську справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк ""Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк ""Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитно-заставного договору, про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30.01.2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 47219 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 744 643грн. 66 коп.(за курсом НБУ від 16.12.2014р.). станом на 16.12.2014 року.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року, банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 11 109,26 доларів США на термін до 01.04.2013р. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти(щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно кредитного договору.

Відповідно умов договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі на місяць від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У порушенні ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України та умов договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за договором не виконував, своєчасно не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, а тому станом на 16.12.2014 року має заборгованість в сумі 47219 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 744643грн. 66 коп.(за курсом НБУ 15,77грн. від 16.12.2014р.), що складається з: 11905,67 доларів США - заборгованість за кредитом, 2361,30 доларів США - заборгованість з відсотків за користування кредитом, 483,13 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 30205,28 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 15,85 доларів США - штраф(фіксована частина), 2247,77 доларів США(процентна складова).

Зважаючи на викладене, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму заборгованості 47219 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 744 643грн. 66 коп.(за курсом НБУ від 16.12.2014р.), а також судові витрати, підтверджені документально: судовий збір 3654грн.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та 23.03.2015р. надав суду зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк», про захист прав споживача, визнання недійсним кредитно-заставного договору, про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування зустрічного позову позивач ОСОБА_2 зазначив, що 02.04.2008р. між ним та ПАТ «КБ «Приватбанк» було укладено Кредитно-заставний договір № D01FАЕ00000102 від 02.04.2008 року, згідно якого, Банк надав йому кредит для придбання автомобілю строком до 01.04.2013 року у розмірі 11109,26 Доларів США( що станом на день укладання договору по курсу 1 долар США = 4,98 грн. складав 55324,12 грн.)

Перед укладанням Кредитного договору він попередив представників відповідача про те, що кредит йому потрібен для придбання автомобіля для споживчих цілей, а ціна згідно договору купівлі-продажу автомобіля, визначена у гривні, тому витрачати кошти він буде в національній валюті України, тобто фактично зазначив, що йому потрібно 50 000грн. Однак, при укладанні Кредитного договору, представники відповідача по справі пояснили, що в умовах стабільності національної валюти України не має значення, зазначена в договорі національна валюта України, чи долари США. Однак, якщо а Кредитному договорі будуть вказані долари США, то процента ставка за користування кредитом буде менша, а якщо в гривні - то більша. Так прописано в положенні про кредитування. Тому в момент укладання договору він вважав, що ці умови Кредитного договору на його користь і не є для нього завідомо невигідними, а також, що сторони правочину не порушують закону та діють у повній відповідності до чинного законодавства України.

Йому стало відомо, що відповідач по справі не має відповідної Генеральної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, у зв'язку з чим, вбачається порушення норм діючого законодавства по наданню/отриманню кредиту.

Розділом 4, абз.12 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 року передбачено, що:

«Згідно зі ст.2 ЗУ «Про банки та Банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків розміщення залучених коштів від свого імені. На власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового договору.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральної та індивідуальної ліцензії Національного Банку України. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року 730/5921 тільки за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст.. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

У статті З ЗУ № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зазначено, що гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в України, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Статті 6,7 Постанови НБУ № 200 від 30.07.2007 року «Про затвердження Правил використанню готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного Банку України» чітко встановлюють випадки використання фізичними та юридичними особами (резидентами) іноземної валюти як засобу платежу у розрахунках на території України.

Відповідно до ст.. 524 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається офіційний курсом валюти на день платежу. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України, зобов'язання підлягає виконанню в національній валюті.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України», гривня (банкноти і монетні як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Відповідно до ст. З Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Відповідно до ст. З Закону України № 2346-ИІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Таким чином, оскільки іноземна валюта між резидентами всередині України не може бути засобом платежу, то при укладенні спірного Кредитного договору сторони грубо порушили вимоги закону в частині порядку надання споживчих кредитів фізичним особам банками України. Фактично, визнавши в Кредитному договорі предметом кредитування долар США. У Відповідача по справі при укладення Кредитного договору не було індивідуальної (генеральної) ліцензії та не прописаний еквівалент зобов'язання у гривні в Кредитному договорі та умови договору є несправедливі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановленні частиною першою третьою, п'ятою - шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (Ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним.

Таку ж правову позицію підтримує Виший спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який своєю ухвалою від 17 грудня 2010 року залишив без змін рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2010 року.

Кредит надавався йому(позивачеві) за курсом 4 грн. 98 копійки за 1 долар США. Значне підвищення курсу долара США по відношенню до курсу національної валюти України, призвело до зростання його зобов'язань спочатку майже в два рази, а станом на сьогоднішній день в п'ять разів.

В Кредитному договору прописані його та відповідача по справі права та обов'язки, однак, в даному Кредитному договорі не було прописано, які він має права та які має обов'язки відповідач по справі у випадку такого зросту курсу долара США.

Відповідач по справі у своєму договорі прописав усі свої права щодо настання такої ситуації для свого захисту, однак, моїх прав з цього приводу не було захищено, що є несправедливо, хоча згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах справедливості.

В свою чергу, він вважає, що Договір застави є також недійсним, адже він був укладений на забезпечення виконання основного зобов'язання, а недійсність основного зобов'язання тягне за собою недійсність правочину щодо його забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не піддягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення таким чином вказаний договір є недійсним з моменту вчинення.

Крім того, відповідач зазначає, що в своїй позовній заяві Банк вимагає стягнути з нього заборгованість за кредитним договором в розмірі: 47 219,00 доларів США, що за курсом 15,77 відповідно службового розпорядження НБУ від 16.12.2014 року складає 744643,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 11905,67 доларів США, що становить 187752,42грн.; заборгованість по сплаті процентів - 2361,30 доларів США, що становить 37237,70грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 483,13 дол. США, що становить 7 618,96грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 30205,28 доларів США, що становить 476 337,27грн. а також штрафи : фіксована частина - 15,85 доларів США що становить 249,95 грн. процентна ставка - 2247,77 доларів США, що становить 35 447,33грн.

При цьому під час здійснення розрахунку та подання позову до суду Банком не враховано норми ст.. 256, 258 Цивільного кодексу України,

Так ст.256 Цивільного кодексу України визначено поняття позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України визначена спеціальна позовна давність, яка встановлюється скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю для окремих видів вимог. Так позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені.)

В своєму розрахунку Банк нарахував йому неустойку у вигляді пені за несвоєчасне виконання кредитного договору щодо сплати процентів та погашення заборгованості, штрафів за період, що зазначено більше ніж передбачено ст..258 Цивільного кодексу України, тобто не за один рік, а починаючи з 2008р. по день подання позову до суду.

Крім того, законодавством встановлений граничний розмір пені. Так, згідно зі статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, зазначені кредитором в позовній заяві вимоги щодо стягнення з нього пені у розмірі 476337,27грн. нараховані з порушенням норм ст.256,258 Цивільного кодексу України підлягають зменшенню відповідно до вимог діючого Законодавства України.

Статтею 551 Цивільного кодексу України надано визначення предмету неустойки. Так, «предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення».

Враховуючи викладене він просить суд визнати порушеним його права споживача в частині укладення між ним та Публічним Акціонерним Товариством Комерційний банк «Приватбанк» валютного договору D01FАЕ00000102 від 02.04.2008 року в частині відсутності в договорі умов, що передбачають захист його прав у разі многократного підвищення курсу іноземної валюти. Визнати недійсним Кредитно-заставний договір D01FАЕ00000102 від 02.04.2008 року, укладений між ним та Публічним Акціонерним Товариством Комерційний банк «Приватбанк». Зобов'язати його сплатити Публічному Акціонерному Товариству Комерційний банк «Приватбанк» суму у розмірі 50 000 грн. Судові витрати по справі покласти на відповідача по справі.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Мощінська Н.В. в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, щодо зустрічних вимог вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 11109,26 доларів США з метою придбання автомобіля, оплати страхових платежів, оплати реєстрації транспортного засобу, оплати винагороди на термін до 01.04.2013р. зі сплатою 12,12% річних Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених договором. Предметом застави згідно договору є автомобіль Citroen C5 2003р. випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1.(а.с.7-13)

В наслідок порушення умов договору ОСОБА_2 станом на 16.12.2014 року має заборгованість в сумі 47219 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 744643грн. 66коп.(за курсом НБУ від 16.12.2014р.), що складається з: 11905,67 доларів США - заборгованість за кредитом, 2361,30 доларів США - заборгованість з відсотків за користування кредитом, 483,13 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 30205,28 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 15,85 доларів США - штраф(фіксована частина), 2247,77 доларів США(процентна складова). (а.с.4-5).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та повернути відсотки.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки( пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором частині заборгованості з тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та штрафів є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Щодо розміру пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 30205,28 дол. США, суд вважає що ці вимоги позивача слід задовольнити частково, зменшивши розмір пені до розміру заборгованості за кредитом, тобто до 11905,67 доларів США, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків. Всього з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором та відсоткам в розмірі 28919,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 456058,78 грн. (за курсом НБУ від 16.12.2014р.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 слід відмовити як необґрунтованих.

У відповідності зі ст.88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача ОСОБА_2 також слід стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову 3654 грн.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитно-заставного договору, про зобов'язання вчинити певні дії суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства ,особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочин має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Із матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що на час укладення кредитно-заставного договору його влаштовували умови договору і він погодився отримати кредит в доларах США, оскільки відсотки за таким кредитним договором були менші ніж у гривнях. Інші вимоги щодо укладення договору не були порушені, то ж суд вважає,що відсутні законні підстави для визнання кредитно-заставного договору недійсним.

Крім того, Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні операції визначені як :1)операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; 2) операції пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; 3)операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Операцією банку, зокрема, є дія або подія, внаслідок якої відбуваються зміни у фінансовому стані банку та яка відображається за балансовими або позабалансовими рахунками банку. Договором відповідно до статті 626 Цивільного Кодексу України визначається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну бо припинення цивільних прав та обов'язків. Аналіз зазначених дефініцій дозволяє зробити висновок про те, що договір, в тому числі кредитний, не є операцією, а є лише підставою для її здійснення.

Таким чином визнання Договорів недійсними неможливе з підстав недодержання порядку вчинення валютних операцій, оскільки визнання недійсною операції з надання валютних цінностей не може мати наслідком визнання недійсним кредитного договору, як того вимагає відповідач.

Із наданої суду копії банківської ліцензії №22 ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що банк має право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.1-5 ч. 2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу(а.с.46-48), яким передбачено операції з валютними цінностями, в т.ч. і ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті.

Керуючись ст.526, 527, 551 ч.3, 1054 ЦК України, Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Законом України «Про банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.10, 11, 88, 212, 213, 214, 215- 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Кринична Советського району Донецької області ІН № НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на р/р 3111, МФО 305299, заборгованість за кредитним договором DO1FAE00000102 від 02.04.2008 року станом на 16.12.2014 року в сумі 456058( чотириста п'ятдесят шість тисяч п'ятдесят вісім) гривень 78коп.(за курсом НБУ від 16.12.2014р.), що складається з: заборгованості за кредитом - 11905,67 доларів США, 2361,30 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11905,67 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 483,13 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 15,85 доларів США - штраф(фіксована частина), 2247,77 доларів США - штраф(процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Кринична Советського району Донецької області ІН НОМЕР_2на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на р/р 0001, МФО 305299, судовий збір 3654(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири)грн.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк» до ОСОБА_2 відмовити як необґрунтованих.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитно-заставного договору, про зобов'язання вчинити певні дії відмовити як необґрунтованого.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: