Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/557/14-ц Головуючий у 1-й інст. Стратович О. В.
Категорія 50 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М. при секретарі судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом. Зазначила, що перебуває із відповідачем з 13.11.1999 року у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 Діти перебувають на її повному утриманні, оскільки відповідач ухиляється від надання допомоги в добровільному порядку. Зазначає, що ОСОБА_1 є працездатним, проте не працює, інших утриманців та стягнень за виконавчими документами не має. Виходячи із наведеного, просила суд стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини заробітної плати (доходу) відповідача щомісяця.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2014 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. просить рішення скасувати, та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають з матір'ю.

Виходячи із положень ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У Постанові Верховного суду України по справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 180 Сімейного Кодексу України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі /ч.3 ст.181 СК України/. Відповідно до ч.2 ст.182 згаданого закону розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян.

При вирішенні спору, місцевий суд не в повній мірі взяв до уваги вказані норми закону та обставини, які враховуються при визначенні виду і розміру аліментів. Так, визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку (доходу), суд 1-ї інстанції не врахував те, що ОСОБА_1 не має постійного місця роботи, а лише нерегулярний дохід. Отже, розмір аліментів, що підлягають стягненню, має визначатись у твердій грошовій сумі згідно вимог ч.1 ст.184 СК України, яку колегія суддів визначає у 200грн. щомісячно на кожну дитину. При цьому колегія суддів виходить із того, що такий розмір аліментів відповідає матеріальному стану відповідача, а також не порушує права та інтереси неповнолітніх дітей, оскільки у такому випадку дітям призначається державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.3 ст. 184 СК України).

Посилання відповідача на те, що він здійснює догляд за особою, яка його потребує, а позивачка отримує державну соціальну допомогу для малозабезпечених сімей, не можуть прийматись до уваги, оскільки ці обставини не звільняють ОСОБА_1 від обов'язку по утриманню неповнолітніх дітей.

Відповідач є працездатним і доказів про неможливість працевлаштування не надав.

З огляду на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове - про часткове задоволення позову. Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, жительки АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 по 200 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи із 27.11.2014 року та до досягнення дітьми повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: