Ухвала

іменем україни

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Попович О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, законний представник - ОСОБА_5, треті особи: державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи Катерина Георгіївна, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, законний представник - ОСОБА_5, у якому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовані тим, що зазначена квартира була відчужена всупереч постанові у виконавчому провадженні від 03 червня 2013 року № 38060303 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Прібиловим A.B. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4270/2011, виданого 23 квітня 2013 року районним судом м. Одеси, про стягнення на користь банку з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Марфін Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що 31 липня 2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4, яка діяла за згодою свого піклувальника ОСОБА_5, з дозволу Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (розпорядження від 31 липня 2013 року № 411), уклали договір купівлі-продажу трикімнатної житлової квартири АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., зареєстрований у реєстрі за № 3-1487, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності - 1951401 (а. с. 37- 39, том 1; а. с. 15-16, 20, том 2).

Перед посвідченням вказаного договору купівлі-продажу державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. здійснила низку реєстраційних та нотаріальних дій, зокрема сформувала інформаційну довідку від 31 липня 2013 року № 7335147, яка містить відомості про пошук записів щодо об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Відомості щодо вказаного об'єкта нерухомості були наявні лише в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та відсутні в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 липня 2013 року № 7336388 на підставі свідоцтва про право власності від 16 листопада 2001 року № 016257, виданого управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31 липня 2013 року № 4613750, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право приватної власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1. Знято з реєстрації місця проживання 30 липня 2013 року.

Згідно з інформаційною довідкою від 31 липня 2013 року № 7338042, сформованою державним нотаріусом відомості про пошук записів щодо об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відомості щодо вказаного об'єкта нерухомості були наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, і були відсутні в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Також державним нотаріусом було здійснено перевірку обтяжень рухомого майна та згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 31 липня 2013 року № 41452857 за параметрами запиту: «усі типи обтяжень, ОСОБА_3, НОМЕР_1», інформація про податкові застави відсутня.

Параметри запиту у пошуковій системі вказаних вище реєстрів відповідали прізвищу, імені та по батькові власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3, документованої паспортом громадянина України серії НОМЕР_2, виданим Суворовським районним відділом Одеського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області 05 лютого 1996 року, її реєстраційному номеру облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) - НОМЕР_1 та найменуванню об'єкта нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 (а. с. 23, 27, 29-30, 32-33, том 2).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на існування арешту та заборони відчуження всього майна, належного ОСОБА_3, внесеного 07 червня 2013 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського районного відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та заборони на їх відчуження (а. с. 34-35, том 1).

З матеріалів виконавчого провадження Першого Суворовського районного відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції № 38060303 вбачається, що на підставі виконавчого листа № 2-4270/2011, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 23 квітня 2013 року на виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 25 листопада 2011 року, та заяви стягувача ПАТ «Марфін Банк» від 15 травня 2013 року № 2049/01, постановою старшого державного виконавця Першого Суворовського районного відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 25 травня 2013 року було відкрите виконавче провадження стосовно ОСОБА_3, РНОКПП - НОМЕР_1, адреса - квартира АДРЕСА_1 (а. с. 24-32, 131, 132, 134, том 1).

В межах цього виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 червня 2013 року, про що 07 червня 2013 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію арешту майна ОСОБА_3, РНОКПП - НОМЕР_1, адреса - квартира АДРЕСА_1 (а. с. 139, 149, 150, том 1).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що документи, складені у цивільному та виконавчому провадженні, можуть створювати певні юридичні наслідки тільки для тієї особи, стосовно якої вони були постановлені, тобто для ОСОБА_3, і не можуть створювати жодних юридичних наслідків для ОСОБА_3, оскільки банком не було здійснено дій щодо обтяжень майна останньої.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Згідно зі ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва нотаріус має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Частиною 2 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту.

Також у пп. 2.1, 2,4 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження нерухомого майна нотаріусом перевіряється відчутність заборони відчуження або арешту майна, а також відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року № 1844/5, пошук записів про обтяження речових прав на нерухоме майно у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек здійснюється за такими ідентифікаційними даними фізичної або юридичної особи (особи, щодо майна якої встановлено обтяження/боржника), зокрема, для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства) - прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові, податковий номер (крім громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття РНОКПП (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема, індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України.

Відповідно до п. 63.5 ст. 63 розділу ІІ Податкового кодексу України (далі - ПК України) всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 70.17 ст. 70 розділу ІІ ПК України обліковим карткам фізичних осіб, які на момент набрання чинності Кодексом зареєстровані у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, присвоюються номери, що відповідають ідентифікаційним номерам платників податків - фізичних осіб. Документи про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, видані контролюючими органами у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Кодексом, вважаються дійсними для всіх випадків, передбачених для використання реєстраційних номерів облікових карток фізичних осіб, не підлягають обов'язковій заміні та є такими, що засвідчують реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

За змістом положень ПК України та Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588, РНОКПП зберігається за платником податків протягом усього життя та не змінюється протягом усього періоду перебування на обліку в контролюючих органах такого платника податків, за винятком якщо після видачі облікової картки платника податків встановлені порушення чи неточності при формуванні реєстраційних номерів.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 07 червня 2013 року № 4534138 вбачається, що 07 червня 2013 року внесено запис про арешт нерухомого майна ОСОБА_3, РНОКПП - НОМЕР_1. Відомості про предмет обтяження - все нерухоме майно.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не з'ясували фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, належним чином не з'ясували, чи не перебувало спірне майно на момент вчинення правочину під забороною відчуження (арештом), з урахуванням того, що на підставі постанови державної виконавчої служби про накладення арешту на майно боржника до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відомості про обтяження всього майна, належного ОСОБА_3, РНОКПП - НОМЕР_1, проте вказаний у виконавчому документі РНОКПП, який є індивідуальним та не повторюється, належить ОСОБА_3.

Також суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили, чи знала відповідач про те, що не має права на відчуження належного їй майна у зв'язку з накладенням на нього державним виконавцем заборони відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович

С.П. Штелик