Справа № 532/2515/14-ц
Провадження № 2/532/83/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2015 Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого -судді Омельченко І.І.,

з участю секретаря - Логвиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління Державної Міграційної Служби України в Полтавській області та служби у справах дітей Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями та зняття з реєстраційного обліку в будинку, в якому вказує, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. В даному будинку крім позивача зареєстровані, його колишня дружина, ОСОБА_2, однак з квітня 2011 року в даному будинку не проживає, донька, ОСОБА_3, яка з травня 2004 року проживає в м. Комсомольськ Полтавської області, донька, ОСОБА_4, яка з квітня 2011 року проживає АДРЕСА_2, а також його онуки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проживають разом із батьками.

Оскільки відповідачі більше трьох років не проживають в належному йому будинку по АДРЕСА_1, в даний час відмовляються знятися з реєстраційного обліку, що не дає змоги оформити субсидію, позивач прохає суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями та зобов'язати управління міграційної служби в Полтавській області зняти ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з реєстраційного обліку в будинку та зобов'язати останніх надати УДМС в Полтавській області паспорти громадян України для зняття з реєстрації в спірному будинку.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від

13.01.2015 року відповідача - Кобеляцького РС УДМС в Полтавській області замінено на належного відповідача - УДМС України в Полтавській області.

Позивач, ОСОБА_1, в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та пояснив, що оскільки на даний час, у ОСОБА_4 народилась іще одна донька ОСОБА_7, яка також зареєстрована в даному будинку, а тому прохає також зняти і останню з реєстраційного обліку.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1, під час якого ними спільно був придбаний житловий будинок по АДРЕСА_1. В даному будинку ОСОБА_2 проживала до квітня 2011 року, а потім змушена була переїхати до іншого господарства, оскільки позивач, ОСОБА_1 вчиняв психологічне насильство по відношенню до неї та її доньок. В подальшому, при їх намаганнях повернутися до будинку, відповідач перешкоджав їм вчинити дані дії. В спірному будинку залишилися спільно нажиті в період шлюбу речі. На даний час, позову про розподіл спільного майна подружжя, відповідач ОСОБА_2 не подавала в зв'язку із скрутним матеріальним становищем. В подальшому, якщо не чинитимуться перешкоди з боку позивача, має намір проживати в спірному будинку. Крім цього, прохає суд врахувати, що позивач, ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 також не проживає. Враховуючи вище викладене, прохає в задоволенні позову відмовити.

Відповідач, ОСОБА_3, в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що в спірному будинку вона проживала з народження. В травні 2004 року вона одружилась, та перестала проживати в даному будинку, однак спілкування з батьками не припиняла. Після 2011 року неодноразово приїздила до даного господарства, однак не могла потрапити всередину, оскільки господарство було зачинене, а ключів вона не мала. На даний час винаймає житло в гуртожитку, а тому не має змоги з дітьми зареєструватися в іншому будинку. Враховуючи вище викладене, прохає суд в позові відмовити.

Відповідач, ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що дійсно з 2011 року не проживає в спірному будинку, оскільки разом із ОСОБА_2 були вимушені покинути даний будинок в зв'язку із тиском з боку батька, ОСОБА_1 В даний час місця, де можна було зареєструватися, відповідач, та її малолітні діти не мають.

Представник служби у справах дітей Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області, ОСОБА_8, в судовому засіданні заперечувала проти визнання неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття останніх з реєстраційного обліку оскільки позивачем не гарантовано збереження права малолітніх дітей на інше житло. Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на даний час отримують державну допомогу на утримання дітей за місцем реєстрації. В разі зняття їх з реєстраційного обліку, виплата допомоги буде припинена.

Представник Управління державної міграційної служби у Полтавській області, ОСОБА_9, прохала винести рішення на розсуд суду.

Суд, заслухавши учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, знаходить, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 05 березня 1985 року в Присипскій сільській раді Міжгірського району Закарпатської області між ОСОБА_1, 1960 р.н. та ОСОБА_2, 1966 р.н. зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 6 від 04 квітня 2013 року (а.с.15).

Згідно договору купівлі-продажу будинку від 23 червня 1992 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Згідно довідок Озерянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області № 1071 від 10 грудня 2014 року та № 71 від 28.01.2015 року, до складу сім'ї (зареєстрованих) за адресою: АДРЕСА_1 входять: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_2 (колишня дружина), ОСОБА_6 (онука), ОСОБА_5 (онука), ОСОБА_7 (онука) (а.с.13,40).

Крім цього, згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника житла права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

Судом встановлено, що дійсно відповідачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 більше одного року не проживають за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_1.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишили дане господарство через психологічне та фізичне

насильство з боку позивача. Крім цього, останні пояснили, що в подальшому мають намір проживати в спірному будинку.

Крім цього, судом встановлено, що речі, належні відповідачам, на даний час знаходяться в залишеному ними житловому будинку. Даний факт не заперечується і позивачем.

Як вбачається із позовної заяви, підставою для звернення до суду із даним позовом є неможливість сплати додаткових витрат на утримання ОСОБА_1 будинку та звернення до органів праці та соціального захисту населення для оформлення субсидії.

Однак, доказів, що позивачем понесені додаткові витрати по утриманню будинку та відмови відповідачів від компенсації таких витрат позивачем не надано.

Також, в судовому засіданні, позивач пояснив, що для оформлення субсидії не звертався, відповіді про відмову від надання субсидії в зв'язку із реєстрацією в будинку інших осіб не надав.

Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що право володіння, користування та розпорядження житловим будинком по АДРЕСА_1 позивача не порушено.

Також судом встановлено, що в спірному домоволодінні зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7

Згідно з частинами 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За положеннями ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Через те, що діти є неповнолітніми, місце їх проживання визначають батьки і вони змушені проживати з матір'ю за іншою адресою, діти не користуються квартирою позивачів не за власним бажанням, тому це не є випадком відсутності їх як членів сім'ї власника житла без поважних причин.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що матері дітей мають власне житло, де могли б зареєструвати дітей та гарантувати їм право користування житлом.

Відомості про батьків дітей відсутні.

ОСОБА_2, як співвласник житлового будинку по АДРЕСА_1 не заперечує проти реєстрації, як членів сім'ї, її доньок ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та онуків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в даному господарстві.

Законом України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» регулюється порядок та підстави реєстрації та зняття з реєстрації громадянина.

Частиною 1 ст. 7 зазначеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування

житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки вимоги про зняття осіб з реєстрації місця проживання є похідними від визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення у спірному будинку, то позов в частині зобов'язання УДМС в Полтавській області про зняття з реєстрації відповідачів разом з неповнолітніми дітьми за зазначеною вище адресою задоволенню не підлягає.

Отже, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутності правових підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,73,209,212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління Державної Міграційної Служби України в Полтавській області та служби у справах дітей Кобеляцької районної державної адміністрації Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: