Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.03.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі - Вайда Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, третя особа -Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, третя особа - Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору дарування від 07.05.2014 року вона є власником квартири АДРЕСА_1. Зазначає, що відповідачі - її сестра ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , зареєстровані у даній квартирі , але більше шести місяців, з 10.03.2014 року не проживають у вказаній квартирі, не сплачують послуги пов'язані з утриманням квартири. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідачі в даній квартирі не проживають, але залишаються зареєстрованими за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово - комунальних послуг, реєстрація відповідачів перешкоджає їй в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також з посиланням на норми ст. ст. 71,72,150 ЖК України, ст.ст.316,317,319,321,383,ч.2 чт.386, ч.1 ст.391 ЦК України, просить суд винести рішення яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою. В ході судового розгляду справи позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в якій змінила підстави позову , з посиланням на норми ст.405 ЦК України, а також з посиланням на те, що відповідачі не повідомили її про причини своєї відсутності у житловому приміщенні, вона не чинила їм перешкоди у доступі до житла , просила суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1, на підставі чого зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача надіслав на адресу суду заяву у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

В матеріалах справи міститься оголошення з газети «Обласної ради і обласної державної адміністрації» від 03.03.2015 року за №26 (4343) про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 викликаються в якості відповідачів в судове засідання по даній справі на 13 год. 30 хв. 10 березня 2015 року. Тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

В судове засідання представник третьої особи Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, на праві приватної власності на підставі договору дарування від 07.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за № 860/а.с.6/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21331227 від 07.05.2014 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1./а.с.7/

Згідно довідки ЖРЕР №1 від 16.06.2014 року за №2031 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с.81/

Згідно актів перевірки дотримання паспортного стану від 16.06.2014 р., 15.08.2014 р. та 09.02.2015 р. затверджених в.о. директора КП «ЖРЕР №1» , відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, але з 10 березня 2014 року не проживають./а.с.9,10,67/

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі .

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сім'ї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Як встановлено судом, відповідачі по справі перебувають з власником квартири у родинних відносинах.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, відповідачі є членами сім'ї позивачки по справі та не проживають у спірній квартирі з 10 березня 2014 року без поважних причин.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобов'язаний зняти відповідача з реєстрації.

З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, реєстрація відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 носить формальний характер, порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідачів у вказаній квартирі суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1, є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довела ті обставини на які посилалася, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.41 Конституції України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391,405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Змінену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, третя особа - Ужгородський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, 1972 р.н. та ОСОБА_3, 1996 р.н. такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого нею суми судового збору в розмірі 243,60 грн.(двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца