У х в а л а

іменем україни

14 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Снопківське», ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 7 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання

вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідач є піднаймачем квартири АДРЕСА_1, яка перебуває у власності ОСОБА_5 та на обслуговуванні Львівського комунального підприємства «Снопківське» (далі - ЛКП «Снопківське»).

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 самовільно здійснила перепланування квартири, а саме: влаштувала камін та димову трубу від нього, яка проходить через приміщення горища на дах будинку, за що останню було притягнуто до адміністративної відповідальністю за ст. 150 КУпАП, проте на неодноразові попередження та вимогу про приведення приміщення до попереднього стану відповідач не реагує, Галицька районна адміністрація Львівської області просила позов задовольнити та зобов'язати ОСОБА_3 за власні кошти демонтувати влаштований камін та димову трубу до нього.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 березня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 7 липня 2014 року, в задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено.

У касаційній скарзі Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 7 липня

2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, ухвалені у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності та недоведеності вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем допущено істотне порушення будівельних норм і правил переобладнанням й таке переобладнання порушує права третіх осіб, крім того відсутні дані про можливість здійснення перебудови з метою усунення допущених порушень, вимоги про приведення квартири до попереднього стану до власника квартири не пред'являлися.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є піднаймачем і проживає в квартирі

АДРЕСА_1, власником якої є

ОСОБА_5 та яка перебуває на обслуговуванні ЛКП «Снопківське».

Як убачається з матеріалів справи, постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 13 від 5 червня 2013 року у зв'язку із порушенням правил експлуатації житлових будинків шляхом здійснення самовільного перепланування вказаної квартири, а саме: облаштування у жилій кімнаті каміну, витяжну трубу від якого виведено через горищне перекриття, горище та покрівлю на дах будинку АДРЕСА_1, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП.

ЛКП «Снопківське» неодноразово надсилало відповідачу попередження про приведення приміщення горища до попереднього стану, зокрема 5 квітня 2013 року, 17 червня 2013 року та 31 липня 2013 року.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 264 від 27 червня 2013 «Про демонтаж самовільно влаштованого каміну та димової труди у квартирі АДРЕСА_1» зобов'язано ОСОБА_3 до 29 липня 2013 року за власні кошти демонтувати самовільно влаштований камін та димову трубу від нього, яка проходить через приміщення горища на дах будинку.

Вказане розпорядження відповідачем виконано не було.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, − за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

За правилами ст. 152 ЖК Української РСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 179 ЖК Української РСР користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від

8 жовтня 1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня

2005 року № 76, також встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Тобто, перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути проведене лише за наявності рішення виконавчого комітету місцевої ради, прийнятого з урахуванням висновків державного органу, на який покладено контроль за дотриманням вимог державних будівельних норм.

Вирішуючи спір, у порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів позивача щодо самовільного перепланування квартири належним чином не перевірив й, відповідно, дійшов передчасного висновку про те, що проведене відповідачем влаштування каміну та димової труби відповідає вимогам державних будівельних норм та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд у порушення вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України належним чином не перевірив, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, якими доказами вони підтверджуються; не встановив усіх фактичних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, судом першої інстанції у порушення вимог ст. 33 ЦПК України не вирішено питання про залучення до участі у справі власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_5

Зазначені порушення вимог закону залишилися й поза увагою суду апеляційної інстанції, який достатньою мірою не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до правил ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 7 липня 2014 року скасувати.

Справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Снопківське», ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

В.І. Мартинюк