АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано і заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову, обґрунтовує наявністю у нього підстав для висновків про можливе відчуження зазначеного майна відповідачем по справі з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення у випадку задоволення позову.

Справа № 757/2188/2015
№ апеляційного провадження:22-ц-796/4378/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фаркош Ю.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року в задоволені заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів -відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу в якій він просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року та постановити нову ухвалу якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні вищевказаної ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, підтримала доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи в провадженні Печерського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 01 березня 2011 року між позивачем та ПАТ «Позняки-Жил-Буд» було укладено договір № 17-Ф-7-9 ЛУЕ про участь у будівництві об'єкта нерухомості, відповідно до якого позивачем було проінвестовано будівництво квартири АДРЕСА_1, після введення будинку в експлуатацію адресу змінено на АДРЕСА_1

01 березня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 11БВ9/11/5-6/1 з ТОВ «Компанія з управління активами «Ваш інвестиційний партнер» за яким позивач придбав лот облігацій та за цим договором було встановлено відповідний графік розрахунків.

06 липня 2012 року позивачем була сплачена вартість Лоту облігації та цього ж дня було відчужено права відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів.

Позивач зазначає, що вказаний договір з відповідачем ОСОБА_4 було укладено під впливом обману.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, з обґрунтуванням необхідності його застосування, та інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Подаючи заяву про забезпечення позову, позивач не зазначив підстави обрання саме такого, як викладено у заяві, виду забезпечення позову та належним чином не обґрунтував цього.

Отже, відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, суддя виходив з того, що заява позивача не містить належного обґрунтування, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно роз'яснень п 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», тобто розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою,(Позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й осіб, права яких можуть бути порушені у зав'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснювати оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття заходів запобігання порушенню у зв'язку із вжиття таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні заяви позивача ОСОБА_3 суд першої інстанції у повній мірі врахував зазначені положення закону та роз'яснення суду вищої інстанції та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: