У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 20 січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання малолітніх дітей, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 у грудні 2014 р.

Просила відібрати дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, від ОСОБА_2 і повернути їх матері (позивачці).

На обґрунтування зазначала, що рішенням Хустського районного суду від 22.09.2014 р. визначено місце проживання дітей - разом із матір'ю. Однак, відповідач продовжує утримувати в себе дітей і не дозволяє навіть бачитися з ними.

Рішенням Хустського районного суду від 20.01.15 р. позов задоволено (а.с.32-34).

У апеляційній скарзі та в судовому засіданні ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує на небажання дітей жити з матір'ю.

У письмових запереченнях і в судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_6, не визнали скарги як безпідставної і просять залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції виходив з того, що всупереч рішенню Хустського районного суду від 22.09.14 р. про визначення місця проживання дітей із матір'ю такі постійно проживають біля відповідача, який не дає позивачці можливості забрати дітей до постійного їх місця проживання.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, з таких мотивів.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 161 СК України якщо мати або батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Рішенням Хустського районного суду від 22.09.14 р., яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20.11.2014 р. залишено без змін, визначено місце проживання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, разом з їх матір'ю - ОСОБА_3, а також визначено час спілкування ОСОБА_2 (батька) з дітьми. Будь-якого іншого судового рішення про зміну місця проживання дитини сторонами не надано.

Відповідач не заперечив, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції діти проживали разом із ним, хоча рішенням суду визначено їхнє місце проживання разом із матір`ю.

Відповідно до вимог ст. 162 ч.1, ч.2 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Тобто, малолітня дитина має проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного із її батьків.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Таких обставин у справі не встановлено.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку.

Доводи апелянта про те, що він самочинно не змінював місце проживання дітей, оскільки вони з народження проживають і зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, а проживання дітей із матір'ю буде суперечити інтересам дітей і здійснюється всупереч їх волі та бажанню, не заслуговують на увагу, оскільки спір про визначення місця проживання дітей уже вирішено рішенням Хустського районного суду від 20.11.14 р., і обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 61 ч.3 ЦПК України).

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Хустського районного суду від 20 січня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: