Справа №303/283/15-ц
№2/303/523/15
Номер рядка стат. звіту - 40
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2015 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді Камінського С.Е.

при секретарі Федорці В.В.

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника відповідача ТзОВ Рекламно-видавнича компанія «Фест» Ільницький В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавнича компанія «Фест», ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавнича компанія «Фест», ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року газета Закарпатський тижневик «Фест», засновником та видавцем якої є Рекламно-видавнича компанія «Фест», розташована за адресою: м. Ужгород, вул.Фединця, 62/3, опублікувала у своєму черговому номері НОМЕР_1 на шостій сторінці статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» та її підзаголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1». Стверджують, що у цій статті наведені матеріали, які є неправдивими, внаслідок цього їм спричинено моральну шкоду, яка виражається у моральних та душевних переживаннях у зв'язку з приниженням їхньої честі, гідності та ділової репутації. Ця неправдива інформація може слугувати перешкодою у їхній подальшій професійній діяльності і кар'єрі у випадку якщо не буде спростована. Враховуючи викладене, суму компенсації за завдану їм моральну шкоду вони оцінюють в розмірі по 25000 грн. кожний, яку просять стягнути з відповідачів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві, просив суд позов задоволити. Пояснив, що жодних незаконних дій щодо ТОВ «Закарпатбудмаш» та його керівника ОСОБА_4 не вчиняв. Із вказаної газетної публікації, що стосується його особисто, правдою лише те, що він був присутнім під час проведення обшуку на підприємстві ПБК «Євробуд», проводила обшук слідчий. Все інше є неправдою і нанесло йому моральну шкоду, яка виражається у моральних та душевних переживаннях у зв'язку з приниженням його честі, гідності та ділової репутації.

Позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги з мотивів, наведених у позовній заяві, просив суд позов задоволити. Пояснив, що ні він, ні члени його сім'ї ніколи не мали і не мають у власності ємності для зберігання пального та самого пального у такій кількості, щоб його зберігати у цистернах. Вказана публікація містить неправдиві відомості щодо нього і

Стр. 2 із 7

нанесла йому моральну шкоду, яка виражається у моральних та душевних переживаннях у зв'язку з приниженням його честі, гідності та ділової репутації, як працівника прокуратури.

Представник позивачів ОСОБА_3 позов підтримав, просив його задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ТзОВ Рекламно-видавнича компанія «Фест» Ільницький В.І. заперечив проти задоволення позову та пояснив, що редакція газети опублікувавши вказану статтю у жовтні 2014 року відтворила повідомлення ОСОБА_4, який звернувся до редакції газети з текстом та листом, яким підтверджує достовірність своїх слів та бере на себе усю відповідальність за наслідки. Звертає увагу на те, що з часу виходу у світ оскаржуваної статті у жовтні 2014 року до редакції від позивачів жодна вимога щодо оскарження даної публікації не надходила, як це передбачено законодавством, відповідно, й спростовувати не було що. Більше того, редакція у постскриптумі до статті задекларувала свою готовність висловити протилежну точку зору, у даному випадку, точку зору позивачів. Однак своїм правом та їхньою пропозицією вони не скористалися, дії позивачів наштовхують на думку, що звертаючись до суду, позивачі не стільки дбали про власну репутацію, чесне ім'я та моральні страждання, скільки спробу за допомогою суду зміцнити свій фінансовий стан. Стаття 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачає, що «редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Тому у задоволенні позову у частині, що стосується Рекламно-видавничої компанії «Фест» просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що всі викладені факти стосовно дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у його статті, опублікованій у газеті Закарпатський тижневик «Фест», є правдою.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 позов не визнав, вважає його безпідставним, пояснив, що у випадку невірно викладених у газетній публікації фактів, відповідачі мали можливість викласти у цій же газеті власну версію вказаних обставин, про зазначено постскриптумі даної статті, однак цього не зробили.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що раніше він був директором РБУ. Приблизно 6-7 років тому на території цього підприємства знаходилися дві ємкості (цистерни) місткістю по 8000 куб. метрів для зберігання пального, які підприємство раніше отримало як оплату за виконані роботи від ТзОВ «Барва». Вказані цистерни були у неробочому стані, тому не могли використовуватися для зберігання пального, в подальшому ці цистерни були вивезені, реалізовані і за рахунок цього був погашений борг підприємства перед державою за податками.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що приблизно в один з днів серпня 2014 року на прохання директора ПБК «Євробуд» ОСОБА_4 він прибув на вказане підприємство проконтролювати обстановку, тому що зі слів ОСОБА_4 на підприємстві правоохоронними органами буде проводитися обшук. Він побачив, що на підприємство прибула група людей у кількості 5-6 чоловік серед яких був і працівник прокуратури ОСОБА_1, по їх поведінці він зрозумів, що головною серед цих людей була жінка, вона погодилася зачекати з проведенням обшуку близько години до приїзду директора підприємства. Через деякий час на підприємство прибув директор ОСОБА_4 Працівниками правоохоронних органів було проведено обшуку офісі підприємства, переглянуто документи, він був присутнім при цьому як понятий. По закінченні обшуку він проставив свій підпис у протоколі, зауважень щодо порядку його проведення не висловив. Незаконних дій під час проведення обшуку з боку правоохоронців, у тому числі ОСОБА_1 він не побачив.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що приблизно 5-6 років тому на території підприємства РМЗ знаходилися дві або три цистерни, чи було у них пальне і хто був їх власником йому невідомо.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши

Стр. 3 із 7

письмові докази у справі, оцінивши та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні належними і допустимими доказами встановлено, що 31 жовтня 2014 року газета Закарпатський тижневик «Фест», засновником та видавцем якої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавнича компанія «Фест», розташована за адресою: м. Ужгород, вул.Фединця, 62/3, опублікувала у своєму номері НОМЕР_1 на шостій сторінці статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» та її підзаголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1».

У вказаній статті зазначено наступні відомості : «На території РБУ знаходилися заправні бокси ОСОБА_2 на той час працівника Мукачівської податкової інспекції, а нині працівника Мукачівської міської прокуратури. Охоронці твердили, що ОСОБА_2 тримав там, а потім реалізовував «відкатні» нафтопродукти і розраховувався цими коштами. Після закриття керівництвом ТОВ «Закарпатбудмаш» проїзду через свою територію пан ОСОБА_2 миттєво, без зайвого галасу забрав заправки і вивіз їх у невідомому напрямку. А інші співвласники колишнього РБУ ОСОБА_11, ОСОБА_12 почали через прокуратуру, міліцію, міськвиконком залякувати власника TOB «Закарпатбудмаш» ОСОБА_4 Та марно. За вирішення питання «по суті» взялися син власника підприємства «Колосок», стажист-прокурор Мукачівської прокуратури ОСОБА_1 з побратимом ОСОБА_2, тепер уже працівником Мукачівської міської прокуратури. Друзі по службі - стажист-прокурор ОСОБА_1 та прокурор І.Годованець вирішили повернути втрачену територію колишнього РБУ шляхом «наїзду» на власника ТОВ «Закарпатбудмаш» через його підприємство ПП ПБК «Євробуд». 18.08.2014 вони відкрили та зареєстрували кримінальне провадження №40000010 за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.172,175 КК України». «18 серпня стажист ОСОБА_1, погрожуючи директорові ПП ПБК «Євробуд» у телефонній розмові, змушував його отримати постанову прокуратури про проведення перевірки підприємства» та говорив : «якщо ОСОБА_4 не візьме постанову на перевірку він пришле за ним наряд міліції … в лікарню!». « 21.08.2014 року на підприємство ПП ПБК «Євробуд», яке на той час не працювало, а директор перебував на лікуванні в стаціонарі, прийшов стажист-прокурор ОСОБА_1 із слюсарями для виламування дверей на офісних приміщеннях у супроводі міліціянтів - проводити обшук», «..а також підкидання заготовленого компромату». «Хоча обшук формально проводив ст. слідчий Мукачівського MB УМВС ОСОБА_13, фактично його проводив стажист-прокурор ОСОБА_1, він особисто, порушуючи вимоги ст.236 КНК України, незаконно оглянув файли належного директору комп'ютера, перевіряв записи в особистому блокноті, який лежав на робочому столі. А на зауваження щодо незаконності таких дій неодноразово підкреслював, що «це прокуратура, і нам все дозволено». «20 вересня 2014 р., в суботу, викликали людей, які попередньо дали розписки, що претензій до підприємства не мають, і стажист-прокурор ОСОБА_1 разом з прокурором ОСОБА_2 чотири години допитували їх і погрозами примусили змінити свої показання. Ця подія відбувалася в 22-му кабінеті районної міліції».

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються відповідними нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Законів України «Про інформацію» та «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до норми, викладеній у ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на

Стр. 4 із 7

відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.4 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до приписів, викладених у ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно частин 4, 6, 7 вказаної статті цього Кодексу, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Статтями 297, 299 ЦК України встановлено право на повагу до честі і гідності особи, а також на повагу до ділової репутації.

Відповідно до статті 302 ЦК України встановлено обов'язок фізичної особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту, щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію. Це право передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Але реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших осіб.

За приписами ст.3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» забороняється використання друкованих засобів масової інформації для : завдання шкоди честі і гідності особи.

Відповідно до статті 41 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакції, засновники, видавці, розповсюджувачі, державні органи, організації та об'єднання громадян несуть відповідальність за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації. Порушеннями законодавства України про друковані засоби масової інформації є: порушення положень статті 3 цього Закону.

Згідно норми, викладеної у п.3 ст.42 вказаного Закону, редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленум Верховного суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму), під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності

Стр. 5 із 7

(неповні або перекручені).

Також пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його ганьблять, особою до якої пред'явлений позов.

Пункт 24 Постанови Пленуму передбачає, що за загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

Згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у справах про спростування відомостей, поширених засобами масової інформації (в пресі, по радіо і телебаченню), як відповідачі до участі притягаються автор, орган засобу масової інформації, що їх поширив, а у передбачених законом випадках, і відповідна службова особа цього органу, які й несуть обов'язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди відповідно до ступеня вини кожного з них.

В даному випадку в порушення вимог ст.302 Цивільного кодексу України, правдивість даної інформації не була перевірена ні редакцією газети Закарпатський тижневик «Фест», ні видавцем і засновником газети - Рекламно-видавничою компанією «Фест», ні громадянином ОСОБА_4 Зазначене дало можливість поширити вказану недостовірну інформацію у засобі масової інформації.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 визнав, що йому було відомо про те, що ОСОБА_2 тримав нафтопродукти у ємкостях на території РБУ зі слів інших осіб - дослівно : «люди говорили». Також правдивість цих відомостей повністю спростована показаннями свідка ОСОБА_8, який пояснив, що дві цистерни, які знаходилися на території РБУ і належали цьому підприємству, були непридатні для використання, тому пальне у них не могло зберігатися.

Стосовно достовірності відомостей про те, що ОСОБА_2 реалізовував так звані «відкатні» нафтопродукти і розраховувався цими коштами, в судовому засіданні ОСОБА_4 не пояснив і жодних доказів у підтвердження правдивості своїх слів не надав.

Також відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні не довів жодними доказами такі викладені у газетній публікації відомості як : «на підприємство прийшов стажист-прокурор ОСОБА_1 із слюсарями для виламування дверей на офісних приміщеннях у супроводі міліціянтів - проводити обшук», «..а також підкидання заготовленого компромату», «Хоча обшук формально проводив ст. слідчий Мукачівського MB УМВС ОСОБА_13 фактично його проводив стажист прокурор Ю.Йовбак, він особисто, порушуючи вимоги ст.236 КНК України, незаконно оглянув файли належного директору комп'ютера, перевіряв записи в особистому блокноті, який лежав на робочому столі. А на зауваження щодо незаконності таких дій неодноразово підкреслював, що «це прокуратура, і нам все дозволено». Крім цього, достовірність вказаних відомостей спростовується показаннями свідка ОСОБА_9, який був присутнім у якості понятого при проведенні обшуку. Підтверджено лише ніким не оспорюваний факт присутності ОСОБА_1 на підприємстві при проведенні обшуку. Також недоведеним є інформація у статті : «20 вересня 2014 р., в суботу, викликали людей, які попередньо дали розписки, що претензій до підприємства не мають, і стажист-прокурор ОСОБА_1 разом з прокурором ОСОБА_2 чотири години допитували їх і погрозами примусили змінити свої показання».

Вказані відомості, викладені 31 жовтня 2014 року у номері НОМЕР_1 газети Закарпатський тижневик «Фест» у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» та її підзаголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1», завдають шкоду і принижують честь, гідність і ділову репутацію позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як громадян та працівників прокуратури, оскільки характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до позивачів як непрофесіоналів у сфері правознавства. Неправдива інформація викладена в статті формує негативне уявлення у громадян та колег по

Стр. 6 із 7

роботі щодо порушення ними присяги прокурора, Кодексу професійної етики, а також думки, що вони зловживають службовим становищем у власних інтересах.

При постановленні рішення у справі не може бути прийнято до уваги посилання представника відповідача Ільницького В.І., як на підставу відмови у позові, на статтю 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», яка передбачає, що «редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Статтею 42 вказаного Закону передбачено, що не несуть таку відповідальність редакція, журналіст, однак не звільняється від такої відповідальності засновник, видавець, яким є ТзОВ Рекламно-видавнича компанія «Фест», а також автор публікації ОСОБА_4

Також суд вважає безпідставними доводи представників відповідачів Ільницького В.І. та ОСОБА_5 про необгрунтованість позову з тих мотивів, що редакція у постскриптумі до статті задекларувала свою готовність висловити протилежну точку зору, у даному випадку, точку зору позивачів, однак позивачі не скористалися таким правом.

У відповідності до норм, викладених у ст.16 ЦК України, особа вправі вільно, на свій розсуд обрати спосіб захисту свого порушеного права. У даному випадку позивачі обрали спосіб захисту своїх прав шляхом звернення з позовом до суду.

Таким чином, з врахуванням всіх обставин спору суд прийшов до висновку, що позовні вимоги у частині визнання інформації опублікованої в газеті Закарпатський тижневик «Фест» № НОМЕР_1 від 31 жовтня 2014 року у статті з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7», ІНФОРМАЦІЯ_1» такою, що не відповідає дійсності та шкодить діловій репутації ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також зобов'язання ТзОВ «РВК «Фест» та ОСОБА_4 спростувати неправдиву інформацію, надруковану у вказаній статті, шляхом опублікування такого спростування у найближчому черговому номері газети Закарпатський тижневик «Фест», є обгрунтованими і їх необхідно задоволити.

Внаслідок розповсюдження вищевказаної неправдивої інформації позивачам завдана моральна шкода.

При вирішенні питання щодо розміру нанесеної відповідачам діями позивачів моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, спричинених позивачам, вимоги розумності і справедливості і приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову у частині стягнення моральної шкоди з врахуванням ступеня вини кожного з відповідачів, а саме у розмірі по 2000 грн. з кожного з відповідачів на користь кожного з позивачів.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати (сплачений судовий збір) необхідно стягнути в користь позивача з відповідачів : ТзОВ «Рекламно-видавнича компанія «Фест» та ОСОБА_4 у пропорційному розмірі.

На підставі наведеного, керуючись ст.32 Конституції України, ст.ст.15, 16, 23, 277, 297, 299, 302 ЦК України, ст.5 Закону України «Про інформацію», ст.ст.3, 41, 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавнича компанія «Фест», ОСОБА_4 задоволити частково.

Визнати інформацію опубліковану в газеті Закарпатський тижневик «Фест» № НОМЕР_1 від 31 жовтня 2014 року, засновником та видавцем якої є ТзОВ Рекламно-видавнича компанія «Фест», розташоване за адресою: місто Ужгород, вул. Фединця, 62/3, під назвою «Служили

Стр. 7 із 7

два товариші», ІНФОРМАЦІЯ_1» такою, що не відповідає дійсності та шкодить діловій репутації ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавнича компанія «Фест» та ОСОБА_4 спростувати неправдиву інформацію, надруковану у вказаній статті, шляхом опублікування такого спростування у найближчому черговому номері газети Закарпатський тижневик «Фест».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавнича компанія «Фест», м.Ужгород, вул. Фединця, 62/3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавнича компанія «Фест», м.Ужгород, вул. Фединця, 62/3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя АДРЕСА_3 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя АДРЕСА_3 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавнича компанія «Фест» на користь ОСОБА_1 судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 185 (сто вісімдесят п'ять) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 185 (сто вісімдесят п'ять) грн. 90 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламно-видавнича компанія «Фест» на користь ОСОБА_2 судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 185 (сто вісімдесят п'ять) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 185 (сто вісімдесят п'ять) грн. 90 коп.

Сплачений судовий збір при поданні заяви про забезпечення доказів віднести за рахунок відповідача ОСОБА_4

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий С.Е. Камінський