АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/749/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Пироженко (С.А.) С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечна М.М.

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Черкаської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, Черкаської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 22.09.2004 року, їй на праві приватної власності належить 11/25 частин будинковолодіння розташованого по АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_6 належить 39/100 частин будинковолодіння, з яких 5/200 та 17/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину і 39/200 на підставі договору дарування. ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 17/100 частин даного будинковолодіння.

За вказаним будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 784 кв.м., із яких 496 кв.м. перебуває в постійному користуванні відповідно до рішення виконкому Черкаської міської ради № 1062 від 04 грудня 1954 року, та 288 кв.м. в тимчасовому користуванні відповідно до рішення виконкому Черкаської міської ради № 164 від 26 вересня 1989 року.

У грудня 2007 року, позивачка не знаючи який розмір земельної ділянки у позивача в фактичному користуванні, звернулась до Черкаської міської ради з заявою про передачу їй у приватну власність земельну ділянку, розташовану за вищевказаною адресою.

Під час проведення обмірів земельної ділянки було виявлено, що фактичний її розмір складає 793 кв.м., тобто на її ідеальну частку припадає 348 кв.м. земельної ділянки (793 кв.м х 11/25частин). Фактично позивачка користується лише 300 кв.м. земельної ділянки.

Просила суд зобов'язавти відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 396,5 кв.м, в межах визначених варіантом 1 (додаток 3) висновку судової будівельно-технічної експертизи № 15-БТ/13-23 від 07 березня 2013 року. Зобов'язати ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 96,5 кв. розташовану по АДРЕСА_1 та не чинити перешкод у встановленні паркану в межах визначених варіантом 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 15-БТ/13-23 від 07 березня 2013 року.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою площею 367 кв.м. відповідно до рішення народного суду м. Черкаси від 08.12.1972 р. та схеми розподілу земельної ділянки від 25.05.1972 р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2015 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

ОСОБА_7 також у свою чергу не погоджуючись з рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2015 року подала апеляційну скаргу та просила суд скасувати вище вказане рішення і ухвалити нове, яким заявлені нею позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Черкаської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідно до ст. 152 ЗК України передбачено, що землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Тому суд відновив порушене право позивачки в межах розмірів земельної ділянки, визначеної судовим рішенням.

Відповідно до рішення виконкому Черкаської міської ради від 04 грудня 1954 року ОСОБА_6 виділено земельну ділянку під забудову в АДРЕСА_2 площею 496 кв.м. В послідуючому нумерація будинків була змінена і даному будинковолодінню було присвоєно НОМЕР_1. ОСОБА_6 за період проживання в шлюбі з ОСОБА_9 збудували на даній земельній ділянці будинковолодіння.

Рішенням народного суду м. Черкаси від 08 грудня 1972 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 було порівну розподілено між подружжям ОСОБА_6 (49 %) та ОСОБА_9 (51%), та було розділено в рівних частинах, як зазначено на схемі розподілу присадибну ділянку ОСОБА_9 - 367кв.м., а ОСОБА_6 - 368 кв.м.. Розподіл будинковолодіння та присадибної ділянки було здійснено згідно висновку інвентарбюро від 25 травня 1972 року по фактичному землекористуванні, так як офіційно за будинком рахувалось лише 496 кв.м. присадибної ділянки, а фактично розділено (367+368) = 735 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №164 від 26.09.1989 року в зв'язку з неможливістю використання земельних лишків для державних і громадських потреб, а так же враховуючи згоду власників будинків що прилягають, залишено за будинком по АДРЕСА_1 земельні лишки в тимчасове користування площею 288 кв.м. і загальна площа земельної присадибної ділянки стало становить (496 + 288)= 784 кв.м.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Такий порядок користування спірною земельною ділянкою був встановлений рішенням суду 08 грудня 1972 року, яке перебуває в законній силі.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п. 21 роз'яснив, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до ст. 88 ЗК слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

В подальшому частини спірного будинковолодіння належали спадкоємцям ОСОБА_6, ОСОБА_9 та неодноразово були відчужені на підставі договорів купівлі-продажу та договорів дарування, частина будинку була добудована, що потягло зміну часток сторін в будинковолодінні.

22.09.2004 року ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_7 11/25 частин будинковолодіння розташованого по АДРЕСА_1. ОСОБА_6 належить 39/100 частин будинковолодіння з яких 5/200 та 17/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину і 39/200 на підставі договору дарування. ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 17/100 частин даного будинковолодіння. Під час знаходження справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 за правочином набув в ОСОБА_8 її частку собі у власність і остаточно частки сторін в будинковолодінні визначились наступним чином: в позивачки ОСОБА_7 частка в будинковолодінні становить 11/25 частин; в відповідача ОСОБА_6 частка в будинковолодінні становить 14/25.

Але незалежно від змінених часток сторін в будинковолодіння, до них від попередніх співвласників перейшло право на користування земельною ділянкою в пропорції ? до ?.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Умови землекористування частинами земельної ділянки будинковолодіння, яке розподілено в натурі, визначено рішенням народного суду м. Черкаси від 08 грудня 1972 року.

При фактичному обмірі земельної ділянки біля будинковолодіння АДРЕСА_1 встановлено, що загальна площа земельної ділянки становить 793 кв.м., лишки земельної ділянки, яку не були розподілені рішенням народного суду м. Черкаси від 08 грудня 1972 року становлять (793 - 735)= 58 кв.м.

Дані 58 кв.м. лишків земельної ділянки не були розподілені між сторонами органом місцевого самоврядування, цивільно-правовою угодою між сторонами чи рішенням суду, не визначено межі розподілу, а тому визначити чиє право із суміжних землекористувачів (сторін по справі) порушено не є можливим, так як позивач не довела суду якою земельною ділянкою вона користується з врахуванням лишків та яким органом чи угодою було визначено таке землекористування з урахуванням лишків землі.

Позивачкою заявлений позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Такий захист порушеного права передбачає, що межі користування земельною ділянкою вже встановлені, але іншою стороною вони порушені.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову та зобов'язання ОСОБА_6 не чинити перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою площею 368 кв.м. відповідно до рішення народного суду м. Черкаси від 08.12.1972 р. та схеми розподілу земельної ділянки від 25.05.1972 р., так як вона в поточний час користується земельною ділянкою лише 300 кв.м. В частині лишків земельної ділянки порядок користування не встановлювався, ця частина земельної ділянки перебуває в спільному користуванні, а тому в суду були відсутні правові підстави усувати перешкоди в користуванні лишками земельної ділянки.

Описка суду першої інстанції в частині усунення перешкод в користуванні ОСОБА_7 земельною ділянкою площею 368 кв.м., а не 367 кв.м. як зазначено в рішенні, не є підставою для скасування правильного рішення, а може бути усунена шляхом ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції, як за власною ініціативою, так і за заявою однієї із сторін по справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, та ухвалив правильне та справедливе рішення.

Доводи апеляційних скарг ретельно перевірені судом апеляційної інстанції є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2015 року відхилити, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :