Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Сотніковій І. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Подільської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В :

Подільська районна в м. Києві державна адміністрація звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, самоправно зайняла квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з чим підлягає виселенню. В позові зазначено, що спірна квартира віднесена до сфери управління позивача на підставі положення 227 таблиці 6 додатку № 7 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10.12.10 № 112 «Про питання організації управління районами в м. Києві». Також зазначено, що відповідачі вселились до спірної квартири в 2001 році та до цього часу проживають в ній. Підставою для свого проживання у спірній квартирі відповідачі зазначають наказ Державного комунального підприємства по утриманню житла Подільського району м. Києва від 24.12.2001 № 476. В позовній заяві зазначено, що згідно з довідкою, виданою КП «Введенське», спірна квартира є неприватизованою та вільною, в ній ніхто не проживає та не зареєстрований. Позивач зазначив, що оскільки ордер відповідачам на спірну квартиру не видавався, відповідно договір найму з ним не укладався. У зв'язку з зазначеним позивач звернувся до суду з позовом та просив виселити ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідачка та її представник проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, наказом № 476 від 24.12.2001 року Державного комунального підприємства по утриманню житла Подільського району, ОСОБА_1 родиною з 3 осіб було дозволено користуватись квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 16).

З наданих суду свідоцтв про народження вбачається, що відповідачка має двох малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 47), та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 48).

Згідно даних довідки № 04/1 від 17.06.14 р., виданої КП «Введенське Подільського району м. Києва», ОСОБА_1 мешкає (незареєстрована) в АДРЕСА_1, разом з дітьми: ОСОБА_4, 1989 р.н.; ОСОБА_2, 2001 р.н.; ОСОБА_3, 2008 р.н. (а.с. 49).

З даних трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.а.с. 53-54) вбачається, що остання 19.08.92 р. була прийнята двірником-доглядачем будинків ЖЕК-2. Також вбачається, що 15.07.2003 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи по переводу в КП «Поділ-житло», 16.07.2003 року прийнято робітником з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, двірник 1-го розряду ЖЕК-702. Також вбачається, що 01.03.2008 ОСОБА_1 була прийнята робітником з комплексного прибирання на утримання будинків з прилеглими територіями (двірник) 1-го розряду, в порядку переведення з КП «Поділ-житло».

Відповідно до даних довідки № 59 від 31.07.14 р., виданої КП «Введенське Подільського району м. Києва», ОСОБА_1 працює в КП «Введенське Подільського району м. Києва» на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями (двірник) 1-го розрядку з 01.03.2008 року по теперішній час (а.с. 50).

Відповідачка вважає спірну квартиру службовою, однак доказів, які б підтверджували надання їй статусу службовою, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, ані відповідачкою, ані її представником суду не надані.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду.

За нормами ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Розпорядженням № 1112 від 10.12.10 р. будинок, в якому знаходиться спірна квартира, був переданий до сфери управління Подільської РДА в м. Києві - позивача по справі (а.с.а.с. 6-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ст. 61 ЖК УРСР передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного та громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР - якщо громадяни не звільняють жиле приміщення добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР - осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що відповідачка разом з дітьми проживає в спірній квартирі з 2001 року за наказом № 476 від 24.12.2001 року Державного комунального підприємства по утриманню житла Подільського району, на спірну квартиру ордер не отримувала, договір найму спірного приміщення з нею - не укладався.

Укладення 20.06.07 р. між відповідачкою та АЕК «Київенерго» договору № 3 про користування електричною енергією (а.с. 45) та 15.04.13 р. між нею та ПАТ «Київгаз» договору № 399790022 про надання послуг з газопостачання (а.с. 46) на думку суду не свідчить про укладення договору найму чи визнання за відповідачкою права користування спірним житлом, а свідчить про сплату відповідачкою витрат за надані послуги.

Переписка позивачки з приводу надання їй житла в 2007-2011 р.р. не містить будь-яких даних про те, що власник спірного жилого приміщення, або особа, якій надано право розпорядження ним, визнавали за ОСОБА_1 право користування спірною квартирою (а.с.а.с. 43, 44, 63, 65).

Оскільки ордер на спірну квартиру відповідачці не видавався, а наказ не є підставою для вселення в жиле приміщення, суд приходить до висновку, що відповідачка та її діти є такими, що самоправно зайняли жиле приміщення.

За таких обставин, позовні вимоги позивача ґрунтуються на чинному законодавстві та підлягає задоволенню.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідачки просив застосувати строки позовної давності, однак, оскільки відповідачка до цього часу користується житловим приміщенням, строки давності застосовані не можуть бути.

На підставі ст.ст. 9, 58, 61, 109, 116 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька