Справа №485/419/15-ц 15.09.2015 15.09.2015 15.09.2015
Провадження №22-ц/784/2145/15
Провадження № 22ц-784/2145/15 Головуючий у 1-й інстанції Устіченко К.І.
Справа №485/419/15-ц Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Гордійчук С.С.,

за участю:

- відповідачки ОСОБА_2,

- представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 та ОСОБА_4

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4

про

стягнення заборгованості за кредитним договором,

та зустрічним позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_4 до

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

про

визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 28 лютого 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № HEH2GK00001813 за умовами якого Банк надав їй кредит у розмірі 29 000 доларів США терміном до 28 лютого 2017 року.

В забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором 28 лютого 2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № HEH2GK00001813, згідно якого, останній зобовязався нести в солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Однак відповідачі зобовязання за кредитним договором належним чином не виконують, у звязку з чим станом на 14 січня 2015 року виникла заборгованість перед Банком в розмірі 14 833,86 дол. США, що еквівалентно 23 3929 грн.97 коп.

Посилаючись на наведене, Банк просив суд стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 833, 86 дол. США, що еквівалентно 23 3929 грн.97 коп. та судові витрати.

В процесі судового розгляду справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися із зустрічною позовною заявою про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними.

Наполягаючи на задоволенні зустрічного позову, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посилалися на недійсність вказаних угод у звязку з тим, що вони не відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки кредитний договір був укладений в іноземній валюті, що значно погіршує становище позичальника, а також порушують їх права як споживачів, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Банку 14 833,86 дол. США, що еквівалентно 23 3929 грн.97 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 12 563,77 дол.США, що еквівалентно 198 130 грн. 65 коп. - заборгованості за кредитом; 1 717,16 дол.США, що еквівалентно 27079 грн.61 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 5628 грн. 16 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом; 3091 грн.55 коп. - пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В зустрічному позові ОСОБА_2, ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог та задовольнити ці вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № HEH2GK00001813 , за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 31 900 дол.США терміном до 28 лютого 2017 року.

Відповідно до п.7.1 умов кредитного договору кредитні кошти у розмірі 29 000 дол.США були надані Банком на придбання житла, а 2 900 дол.США на сплату страхових платежів.

За умовами вказаного двору позичальник зобовязався здійснювати погашення заборгованості щомісяця у сумі 444,78 дол.США.

В забезпечення зобовязань за кредитним договором 28 лютого 2007 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № HEH2GK00001813, згідно якого останній зобовязався нести солідарну відповідальність за порушення позичальником кредитних зобов`язань.

Проте відповідачі зобовязання за кредитним договором належним чином не виконують. У звязку з чим, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 14 січня 2015 року склала 14 833,86 дол. США, що еквівалентно 23 3929 грн.97 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 12 563,77 дол.США, що еквівалентно 198 130 грн. 65 коп. - заборгованості за кредитом; 1 717,16 дол.США, що еквівалентно 27079 грн.61 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 5628 грн. 16 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом; 3091 грн.55 коп.- пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст..526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст.530 ЦК України).

Статтями 610,611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

За змістом ст..554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з положень ст..543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності до зазначених вимог закону задовольнив позов Банку та стягнув з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

Що стосується зустрічних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, то суд першої інстанції вірно вважав, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно ст. 203 ч. 1,3 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статті 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ст..628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Доказів про те, що Банк заперечував наявність або замовчував існування обставин, які б могли перешкодити ОСОБА_2 або ОСОБА_4 вчинити правочин, останніми не надано.

Як вбачається із змісту оспорюваних договорів, вони підписані сторонами, що свідчить про те, що позичальник та поручитель були ознайомлені з їх умовами та погодилися зі змістом прав та обов'язків кожної із сторін, оскільки підписанням цих Договорів підтвердили свою здатність виконувати їх вимоги.

Визначення таких умов договору є волевиявленням як позичальника так і поручителя і не суперечить вимогам законодавства.

До того ж, уклавши кредитний договір ОСОБА_2 на визначених цим договором умовах свідомо, за свого вільного волевиявлення, частково виконувала взяті на себе зобовязання, сплачуючи кредит щомісячними платежами саме в іноземній валюті у розмірі 444,78 дол. США та з 2007 року по 2014 рік не оспорювала його недійсність.

Не встановлено судом першої інстанції і порушень ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів»( в редакції 2007 року, яка діяла на час укладання кредитного договору).

Так, відповідно до ч. 4 ст.11 вказаного Закону, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови

надання кредиту; право на дострокове повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови

надання кредиту; право на дострокове повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Як вбачається із змісту договору, він містить повну інформацію про суму кредиту, дату його видачі та строк, на який він виданий, розмір відсоткової ставки за кредитом та порядок її нарахування і виплати, розмір розрахунку комісій банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом та право дострокового повернення кредиту(п. 1.1;п.2.2.7;п.2.3.1;п.2.3.2;п2.3.3;п.3.1;п.3.2;п.7.1).

Крім того, із анкети заяви на оформлення кредиту видно, що ОСОБА_2 попередньо зверталася до Банку для отримання кредиту у дол..США саме на придбання житла, в письмовій формі була ознайомлена з умовами кредитування, які існували на той час в ПАТ КБ «ПриватБанк», у тому числі ціль, на які кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, форми кредитування, тип відсоткової ставки, орієнтовану сукупну вартість кредиту, вартість послуг по отриманню кредиту, тощо. В подальшому за наслідками розгляду вказаної заяви й було укладено кредитний договір.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав визнання недійсними кредитного договору та договору поруки.

Доводи апеляційної скарги стосовно не виконання Банком своїх зобовязань по кредитному договору спростовуються, як заявою на видачу готівки № 15 від 02 березня 2007 року, яка свідчить про перерахування Банком коштів на рахунок позичальника за договором від 28 лютого 2007 року в іноземній валюті та отримання останньою кредитних коштів через касу Банку в гривневому еквіваленті, про що свідчить особистий її підпис.

Банком хоча й не надано в суд першої інстанції оригінал заяви на видачу готівки, однак ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції не заперечувалось, що за рахунок отриманих кредитних коштів, вона в подальшому придбала житловий будинок, і як видно з виписки з особового рахунку за № 4692 проводила часткове погашення кредитної заборгованості.

Посилання апелянта про те, що при укладенні кредитного договору Банк не виконав вимог Постанови НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», про що також зазначено у листі Інспекції з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області від 22 червня 2015 року (а.а.151), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана постанова була прийнята після укладання договору і її дія час укладання оспорюваного договору не розповсюджувалася.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитний договір був укладений на невигідних для позивачки умовах, не є підставою для визнання його недійсним.

Оскільки рішення суду по суті є правильним, ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, то підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відхилити, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді