Справа №573/1843/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Терещенко О. І.
Номер провадження 22-ц/788/1110/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», а також ОСОБА_3

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 23 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

28 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (далі ПАТ «РОДОВІД БАНК») звернулось до суду з указаним позовом, який мотивувало тим, що 31 травня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 39.1/АА 011.07.2, за умовами якого позивач відкрив відповідачці відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 10882,00 доларів США терміном до 31 квітня 2012 року включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля марки DAEWOO, модель NEXIA, 2007 року випуску, колір червоний, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, який за договором застави від 31 травня 2007 року був переданий відповідачкою у заставу банку. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, однак ОСОБА_3, в свою чергу, зобовязання за кредитним договором не виконала, у звязку з чим в неї виникла заборгованість, яка станом на 18 серпня 2014 року становила 4237,37 доларів США, з яких: 2120,96 доларів США сума простроченої заборгованості за кредитом; 1855,45 доларів США пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 24,60 доларів США пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту; 232,57 доларів США 3% річних від суми простроченого кредиту; 3,76 доларів США 3% річних від прострочених процентів, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути понесені ним судові витрати.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 23 квітня 2015 року частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором № 39.1/АА 011.07.2 від 31 травня 2007 року станом на 18 серпня 2014 року в сумі 2357,29 доларів США, яка складається з: 2120,96 доларів США прострочена заборгованість за кредитом та процентами; 236,33 доларів США сума трьох процентів річних.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення пені в сумі 1880,08 доларів США за пропуском строку позовної давності.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» 52 грн. 25 коп. судового збору.

Вказане рішення суду сторони оскаржили в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «РОДОВІД БАНК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що оскільки строк позовної давності до основної вимоги не сплив, тому помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені за пропуском строку позовної давності, так як в даному випадку він лише обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду в межах строку позовної давності за основною вимогою.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, так як вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а при його постановленні судом порушено норми матеріального і процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що позивач так і не надав, а суд не витребував для огляду в судовому засіданні оригінали платіжних документів (квитанцій) про сплату нею кредиту та процентів за кредитом, що ставить під сумнів наявність у неї заборгованості за кредитним договором. Крім того, як вважає відповідач, банк не надав належним чином оформлений розрахунок заборгованості за кредитним договором, який має містити реквізити, печатку банківської установи та підпис посадової особи, що склала розрахунок.

Відповідачка також зауважує, що суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи та заперечення сторін, зокрема, не дослідив графік погашення кредиту й, відповідно, не визначився з обґрунтованістю розрахунку загальної суми боргу та з урахуванням її доводів не перевірив дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Крім того, на думку відповідача, помилковим є нарахування судом першої інстанції 3% річних в доларах США на суму заборгованості, так як це не передбачено діючим законодавством.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за № 39.1/АА 011.07.2, згідно якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 10882 доларів США, строком до 31 квітня 2012 року включно, зі сплатою 12,5% річних (а.с.10-12).

Згідно п.1.2 вказаного кредитного договору кредитні кошти були надані виключно на наступні цілі: на купівлю автомобіля марки DAEWOO, модель NEXIA, 2007 року випуску, колір червоний, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ легковий сєдан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, та сплату страхових платежів.

Забезпеченням належного виконання зобовязань за кредитним договором стала застава вказаного автомобіля за договором застави транспортного засобу від 31 травня 2007 року за № 39.1/АА 011.07.2 (а.с.13-14).

Також для забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 31 травня 2007року, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручилася солідарно в повному обсязі відповідати перед ПАТ «РОДОВІД БАНК» за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань (а.с.15).

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі та видав ОСОБА_3 кредитні кошти на загальну суму 10882 доларів США, що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки (а.с.16).

Позичальник ОСОБА_3 належним чином свої зобовязання за кредитним договором № 39.1/АА 011.07.2 від 31 травня 2007 року не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку складається із: 2120, 96 доларів США суми заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом; 1855,48 доларів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 24,60 доларів США пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту; 232,57 доларів США, як трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; 3,76 доларів США, як трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту (а.с.17-23).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2014 року припинено договір поруки від 31 травня 2007 року, укладений між позивачем та ОСОБА_4 (а.с.120-123).

Вказане рішення місцевого суду в частині припинення договору поруки залишено без змін рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року і набрало законної сили 27 листопада 2014 року (а.с.161-163, 207-209).

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та трьох процентів річних від суми простроченого кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 порушила умови кредитного договору, а також вимоги ст.ст.526, 536, 629 ЦК України, у звязку з чим допустила заборгованість по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом, тому відповідно до п.п.3.9, 5.2. кредитного договору стягнув з позичальника на користь банку суму простроченої заборгованості по кредиту і суму трьох процентів річних від простроченого кредиту та від прострочених процентів по кредиту станом на 18 серпня 2014 року, а всього на загальну суму 2357,29 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції послався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, зокрема, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч.2-4 ст. 612, ст.625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений сторонами 31 травня 2007 року на строк до 31 квітня 2012 року.

Згідно з п. 3.1 кредитного договору № 39.1/АА 011.07.2 від 31 травня 2007 року ОСОБА_3 зобовязалась, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 181 долар США на рахунок, вказаний у договорі, шляхом внесення готівкою перерахування зі свого поточного рахунку.

Пунктом 3.3 вказаного договору також передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 числа кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 31 травня 2012 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом.

У пунктах 5.2, 5.3 кредитного договору зазначено, що в разі порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту і сплати процентів за фактичний час користування кредитом, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором № 39.1/АА-011.07.2 від 31 травня 2007 року останній платіж по погашенню заборгованості по кредиту ОСОБА_3 здійснила 07 лютого 2013 року, а останній платіж по погашенню заборгованості по відсоткам за користування кредитом 09 липня 2012 року (а.с.17-23).

Отже, подавши 28 серпня 2014 року позовну заяву до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, позивач дотримався встановленого ст.257 ЦК України строку позовної давності, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом та трьох процентів річних від простроченої суми, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про зворотнє висновків місцевого суду не спростовують.

Зокрема, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про її сумніви щодо того, що у неї виникла заборгованість по погашенню кредиту, так як позивач не надав оригіналів квитанцій про сплату нею кредиту та кредитної справи, враховуючи, що рух коштів по особовому рахунку відповідача із зазначенням дати операції, призначення платежу та його розміру відображений у наданій позивачем відповідній виписці за період з 31 травня 2007 року по 17 серпня 2014 року і зазначені у тій виписці показники сумнівів стосовно їх обєктивності не викликають, а відповідач обставин щодо зворотнього не довела, так як не надала доказів на підтвердження інших обставин стосовно погашення кредиту (а.с.24-63).

Крім того, обставин на користь заперечень відповідача стосовно погашення кредиту не вбачається і з наданої позивачем копії кредитної справи за кредитним договором № 39.1/АА-011.07.2 від 31 травня 2007 року.

Що стосується питання про дослідження графіка погашення кредиту, на чому наголошується в апеляційній скарзі відповідача, то як зазначено у відповідній заяві позивача від 09 червня 2015 року, кредитний договір між сторонами не містить графіка платежів, що узгоджується з діючими на той період нормами законодавства.

До того ж, про порядок сплати платежів йдеться в умовах кредитного договору.

До посилань в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, колегія суддів ставиться критично, так як стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань, яким є і укладений між сторонами кредитний договір.

В той же час, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що діючим законодавством не передбачено нарахування та стягнення 3% річних у доларах США, враховуючи їх правову природу, як особливої міри відповідальності, у звязку з чим вказана сума має бути стягнута у національній валюті України гривні.

Так, станом на 11 червня 2015 року (тобто на день ухвалення рішення апеляційним судом) офіційний курс гривні щодо долара США, встановлений Національним банком України, становить 2115,33 грн. за 100 доларів США, отже, три проценти річних від простроченої суми визначаються наступним чином: (232,57 доларів США (сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту) + 3,76 доларів США (сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту)) * 2115,33 грн. / 100 доларів США = 4999,16 грн.

Також не можна погодитись в повній мірі і з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п.3.9) розмір пені за прострочення виконання грошового зобовязання визначений у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобовязань за кожний день прострочення.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-160цс14, яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами цивільної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору, пеня від суми простроченої основної заборгованості за кредитом нарахована за період з 12 червня 2007 року і по 18 серпня 2014 року в сумі 1855,48 доларів США, а пеня за процентами з 12 червня 2007 року по 09 липня 2012 року в сумі 24, 60 доларів США ( а.с.17-23).

Відповідно до позову банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором станом на 18 серпня 2014 року.

Отже, в межах річного строку позовної давності від дня звернення позивача до суду з позовом (з 28 серпня 2013 року по 18 серпня 2014 року) з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 515,71 доларів США за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту ( 2120,96 сума простроченого платежу х 355 кількість днів прострочки х 25 % - подвійна ставка за договором : 365 днів у році = 515,71 доларів США), у звязку з чим рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовної вимоги щодо стягнення пені, а доводи апеляційної скарги позивача з цього приводу заслуговують на увагу.

Крім того, беручи до уваги обставини того, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» на даний час перебуває в стадії ліквідації, колегія суддів вважає за необхідне визначити грошовий еквівалент стягнення суми заборгованості за кредитним договором у національній валюті України гривні за офіційним курсом НБУ станом на день постановлення рішення апеляційним судом, як це передбачено ст.533 ЦК України.

Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 2636,67 доларів США, з яких: 2120,96 доларів США сума простроченої заборгованості за кредитом разом з процентами за користування кредитом та 515,71 доларів США сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, що разом еквівалентно 55774 грн. 27 коп., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4999 грн. 16 коп., а всього 60773 грн. 43 коп. (55774,27 грн. + 4999,16 грн.).

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому вказане рішення у зазначеній частині необхідно скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення пені, а також необхідно визначити грошовий еквівалент щодо суми стягнення заборгованості за кредитним договором у національній валюті України гривні, у звязку з чим резолютивну частину рішення необхідно викласти в іншій редакції.

Отже, апеляційні скарги ОСОБА_3 та ПАТ «РОДОВІД БАНК» підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати мають бути розподілені в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Зокрема, оскільки позовні вимоги задоволені на 67,80% (60773,43 грн., як стягнуті за рішенням апеляційного суду * 100% / 89634,36 грн. гривневий еквівалент від 4237,37 доларів США, які просив стягнути позивач у позовній заяві станом на день ухвалення рішення апеляційним судом), тому компенсація судового збору, яка має бути стягнута на користь позивача за розгляд справи судом першої інстанції визначається наступним чином: 554 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви * 67,80% = 375 грн. 61 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача визначається наступним чином: 277 грн. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги * 67,80% = 187 грн. 81 коп.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2, 316, ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», а також ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 23 квітня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове, в якому резолютивну частину викласти в наступній редакції.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором № 39.1/АА 011.07.2 від 31 травня 2007 року станом на 18 серпня 2014 року в сумі 2636,67 доларів США, з яких: 2120,96 доларів США сума простроченої заборгованості за кредитом разом з процентами за користування кредитом та 515,71 доларів США в якості пені за порушення виконання грошового зобовязання за кредитним договором, що разом на день винесення судом рішення за курсом Національного банку України еквівалентно 55774 грн. 27 коп., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4999 грн. 16 коп., а всього на загальну суму в гривневому еквіваленті 60773 грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 375 грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 187 грн. 81 коп.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -