н/п 2/490/1808/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі Гречко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання договору дійсним, визнання права власності

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 та визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку. Позовні вимоги позивач обґрунтовує нормами ч.2 ст.220, ст.ст.16, 392 ЦК України. Позивач вказує, що 20.11.2012р. він та відповідач уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки - площею 0,1000 га по АДРЕСА_1. Позивач вказує, що умови договору виконані сторонами повністю, ніхто із сторін даного договору не заперечує законності його здійснення, а тому вважає, що даний договір може бути визнаний дійсним.Позивач вказує, що без нотаріального посвідчення договору не може належним чином розпорядитися вказаною земельною ділянкою. В судовому засіданні позивача та його представник пояснили, що на час укладення угоди сторони вважали, що отримання грошей продавцем та оформлення розпискою факту передачі покупцем продавцю грошей за спірну земельну ділянку буде достатнім для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, тому договір не був посвідчений в нотаріуса.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт купівлі у позивача спірної земельної ділянки, та отримання від позивача коштів за спірну земельну ділянку. Відповідач не зміг пояснити суду що ж перешкоджало сторонам відвідати нотаріуса та посвідчити вказаний договір нотаріально.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.4 ст.203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Судом досліджено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 983398 згідно якого відповідачу належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий № :17:019:0003.

Судом досліджено розписку від 20.11.2012р. згідно якої відповідач отримав від позивача кошти в сумі 24000грн. як повну вартість проданої відповідачем позивачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Розписка містить вказівку на зобов?язання відповідача нотаріально посвідчити спірний договір купівлі-продажу, з чого вбачається, що сторони знали про необхідність посвідчувати договори даного виду в нотаріальному порядку.

Судом досліджено довіренність від 26.06.2012р. згідно якої відповідач уповноважив позивача та третю особу -ОСОБА_3, - представляти його інтереси, вчиняти від його імені необхідні дії, пов?язані з оформленням документів для продажу та продажем належної йому земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для чого, зокрема, надав позивачу та ОСОБА_3 повноваження підписувати від його імені договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки за ціною та на умовах, які представнику попередньо відомі і не потребують будь-якого додаткового узгодження.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод суд повинен перевірити чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Позивачем не подано суду доказів, які свідчать про те, що сторони договору зверталися до нотаріуса для посвідчення спірного договору та про відмову нотаріуса посвідчити даний договір.

Відповідно до п.1.11. Глави 2 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (затв.Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5) у разі посвідчення правочину, спрямованого на відчуження земельної ділянки, нотаріус перевіряє відсутність (наявність) обмежень (обтяжень) такої земельної ділянки.

Позивачем не надано суду доказів того, що спірна земельна ділянка на час розгляду справи у суді не є під арештом, та що не має інших обмежень щодо використання спірної земельної ділянки.

Отже, судом встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки на час укладення спірного договору підлягали посвідченню у нотаріальному порядку. Окрім цього, даний договір не був посвідчений нотаріально, оскільки сторони не звертались до нотаріуса для посвідчення договору, тобто ніяких дій щодо його нотаріального посвідчення сторони не вчиняли. Позивачем також не надано суду доказів існування тексту договору, з якого можна дійти висновку про істотні умови договору та про досягнення сторонами під час укладення договору згоди по всіх істотних умовах договору, та дійти висновку про дійсне волевиявлення сторін договору. При наявності довіреності, наданої відповідачем як власником спірної земельної ділянки, на ім?я позивача та третьої особи відповідно до якої третя особа та позивач мають повноваження на підписання договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, - сторони не надали суду доказів існування обставин, що перешкоджають останнім посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки нотаріально. Окрім цього, позивачем не надано суду доказів того, що відсутні обмеження щодо відчудження спірної земельної ділянки, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.80 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається - дійсною вартістю нерухомого майна.

Судом досліджено звіт про експертну грошову оцінку спірної земельної ділянки згідно якого вартість вказаної земельної ділянки станом на 02.07.2014р. складає 52720грн.

Судом досліджено квитанцію № ПН594473 від 08.05.2014р. про сплату судового збору згідно якої позивач сплатив судовий збір в розмірі 250грн.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню сума недоплаченого судового збору в розмірі 277,20грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,212 ЦПК України, ч.1ст.220,ч.1,3,4 ст.203,ч.4 ст.656,657 ЦК України, суд

В И Р І ШИ В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дійсним договору від 20.11.2012р. купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,1000га по АДРЕСА_1 ? відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 277,20грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та у строки передбачені ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя