У Х В А Л А

23 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І.,Писаної Т.О.,
Гончара В.П.,Ситнік О.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що наказом від 10 червня 2008 року № 70-К його призначено на посаду начальника інспекційного відділу Лівобережної частини міста управління Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). З липня 2009 року відповідач безпідставно припинив сплачувати заробітну плату. 23 серпня 2013 року ОСОБА_6 направив відповідачу поштою заяву про звільнення із займаної посади, проведення повного розрахунку із заробітної плати та видачу трудової книжки, однак лист із зазначеною заявою повернувся за закінченням терміну зберігання.

Посилаючись на те, що будь-яких документів щодо звільнення із займаної посади та коштів на рахунок виплати заборгованості із заробітної плати позивач не отримував, просив зобов'язати відповідача звільнити його із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з дня набрання чинності рішення суду, належним чином оформити та видати трудову книжку, здійснивши повний розрахунок по день звільнення, a також стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі

359 956 грн 56 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва

від 13 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року в частині позову про зобов'язання вчинити дії скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов'язано управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянуто заяву ОСОБА_6 про звільнення з роботи. У іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. 117 КЗпП України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року, ухвалену за результатами розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 травня 2011 року у справі за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 року, ухвалену за результатами розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2012 року у справі за позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні;

- постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року, ухвалену за результатами розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2012 року у справі за позовом про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- Вищого адміністративного суду України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції;-

апеляційних судів загальної юрисдикції, як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року N 697-V (697-16).

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року, від 27 березня 2013 року та від 22 травня 2013 року ухвалені Верховним Судом України не як судом касаційної інстанції, а за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, тому вони не можуть бути підставою перегляду у порядку, передбаченому главою 3 розділу V ЦПК.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2015 року слід відмовити.

Керуючись статтями 354, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати, за заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін
В.П. Гончар
Т.О. Писана
О.М. Ситнік