Справа №488/2730/14-ц 17.03.2015 17.03.2015 17.03.2015
Провадження №22-ц/784/663/15 Суддя у 1 інстанції -Безпрозванний В.В.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

17 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів -Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю:

· позивача ОСОБА_2,

· представника відповідача - Степанова Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» про захист трудових прав,

встановила:

28 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (далі - ДП «НАРП») про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 22 лютого 2012 року, а безпосередньо з 1 вересня 2013 року перебував на посаді заступника директора з економічної безпеки - начальника режимно-секретного органу ДП «НАРП».

3 березня 2014 року він ознайомлений з наказом № 17-к від 6 лютого 2014 року про скорочення його посади з наступним звільненням у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Наказом № 59-к від 29 квітня 2014 року він звільнений із займаної посади з 3 травня 2014 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

Оскільки 3 травня 2014 року припадає на вихідний день, йому 30 квітня 2014 року видали трудову книжку та провели повний розрахунок.

Позивач вказував, що його звільнення проведено без згоди профспілкового комітету, змін в організації виробництва і праці у відповідача не відбулося, його звільнення пов'язано саме з правомірною діяльністю на підприємстві, йому не запропоновано інші вакантні посади, на аналогічну посаду переведено іншу особу, не враховано наявність переважного права на залишення на роботі, оскільки він один утримує сім'ю.

Посилаючись на те, що його звільнення проведено незаконно, з порушеннями вимог трудового законодавства, позивач просив про задоволення позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на дотримання ним норм чинного трудового законодавства.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 та визнано, що датою його звільнення слід вважати 5 травня 2014 року. Зобов'язано відповідача внести відповідні зміни до наказу про звільнення та трудової книжки позивача, провести остаточний розрахунок по заробітній платі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, які супроводжувались скороченням чисельності та штату працівників. При звільненні позивача не допущено порушень чинного трудового законодавства, які б давали підстави для поновлення його на роботі.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником, або уповноваженим ними органом, у разі змін в організації виробництва і праці, у тому числі й у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому вимогами ч. 2 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації.

За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, зазначеним у ч. 2 ст. 42 КЗпП України, зокрема й сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Згідно зі ст. ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з зазначених підстав може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як зазначено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова Пленуму), при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ДП «НАРП» входить до складу учасників Державного Концерну «Укроборонпром» та знаходиться у його підпорядкуванні.

Наказом генерального директора ДК «Укроборонпром» № 112 від 31 серпня 2012 року передбачено, що призначення на посаду та звільнення з посади керівних працівників підприємств - учасників Концерну здійснюється за погодженням із керівництвом Концерну (а.с.67).

З 22 лютого 2012 року позивач прийнятий на роботу до відповідача на посаду заступника директора з економічної безпеки (наказ № 37-к від 22 лютого 2012 року) (а.с.6).

Наказом № 139-од від 29 серпня 2013 року посада заступника директора з економічної безпеки виведена зі штатного розпису та введена посада заступника директора з економічної безпеки - начальника режимно-секретного органу (а.с.8), на яку з 1 вересня 2013 року був переведений позивач наказом № 194-к від 2 вересня 2013 року (а.с. 9). Покладення на позивача обов'язків начальника режимно-секретного органу було погоджено зі Службою безпеки України в Миколаївській області 5 липня 2013 року за вих. № 64/20-4150 (а.с. 7).

Проте, наказ видано без погодження з відповідною службою ДК «Укроборонпром».

Лише 18 грудня 2013 року відповідні документи на зайняття цієї посади ОСОБА_2 були направлені на погодження до режимно-секретного відділу Державного концерну «Укроборонпром» (а.с. 119).

ДК «Укроборонпром» не погодив кандидатуру ОСОБА_2 на зайняття посади заступника директора з економічної безпеки - начальника режимно-секретного органу. В листі від 21 лютого 2014 року (щодо відмови в погодженні) зазначено, що функції режимно-секретного органу пов'язані лише з охороною державної таємниці, а тому не можуть поєднуватися з іншими видами діяльності, які не пов'язані з охороною державної таємниці (а.с. 119-121).

Починаючи з листопада 2013 року на підставі наказу ДК «Укробонпром» за № 344 від 5 листопада 2013 року відповідачем здійснювалися заходи щодо зниження собівартості виробництва продукції, економії матеріальних ресурсів, зменшення витрат на енергоносії, а також трудових витрат, які, зокрема, супроводжувались скороченням штату та кількості працівників протягом 2014 року (а.с. 202-207).

До того ж, листом № UOP-4-2-11721 від 27 грудня 2013 року ДК «Укроборонпром» рекомендувало ДП «НАРП» внести зміни до штатного розкладу підприємства - ввести посаду начальника служби безпеки (заступника директора з безпеки) та затвердити Положення про службу безпеки підприємства й посадову інструкцію начальника цієї служби з терміном виконання до 15 січня 2014 року (а.с. 94 ).

Як зазначено в листі, зазначені зміни мали на меті формування єдиної для всіх підприємств-учасників Концерну стратегії економічної безпеки, системи захисту відомостей та документації, контролю ефективності використання коштів на підприємствах, а також здійснення централізованого регулювання і координації діяльності учасників Концерну.

Отже, реформуванню підлягала вся система безпеки Концерну з метою підвищення ефективності та укріпленню її захисту.

Наказом № 17 -од від 10 січня 2014 року на підприємстві створено підрозділ служби безпеки у складі двох посад: начальник служби безпеки та фахівець служби безпеки. Цим же наказом підрозділ «служби безпеки» підпорядковано заступнику директора з економічної безпеки - начальнику режимно-секретного органу ОСОБА_2 з внесенням відповідних змін до його посадової інструкції (а.с. 11).

14 січня 2014 року вся документація, а також підготовлені проекти положення про «службу безпеки» та посадової інструкції начальника цієї служби направлені на погодження до ДК «Укроборонпром» (а.с. 93).

Наказом № 37-од від 23 січня 2014 року знову внесено зміни до штатного розпису ДП «НАРП», а саме: із структури та штатного розкладу підприємства, а також із підпорядкування позивача, виведено структурний підрозділ «служба безпеки» з двома вакантними посадами, натомість введена посада заступника директора з безпеки, на яку за погодженням із ДК «Укроборонпром» прийнятий ОСОБА_4 по переводу з Державного підприємства «Суднобудівний завод імені 61 Комунара» (наказ № 15-к від 3 лютого 2014 року) (а.с. 49, 65, 68).

Таким чином, станом на 23 січня 2014 року у відповідача була передбачена як посада заступника директора з економічної безпеки - начальника режимно-секретного органу, так і посада заступника директора з безпеки.

Тому доводи позивача про те, що він, відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України, мав переважне право на зайняття посади заступника директора з безпеки, є помилковими.

6 лютого 2014 року директор ДП «НАРП» видав наказ № 17-к, яким скорочувались дві посади заступників директора, зокрема, заступник директора з фінансів та заступник директора з економічної безпеки-начальника режимно-секретного органу, яку займав позивач (а.с.12-13). Як зазначено в наказі, з метою оптимізації чисельності працівників та структурної схеми працівників.

За змістом ст. ст. 62-66 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Крім того, відповідно до постанови КМ України від 1 березня 2014 року «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» ДП «Укроборонпром» рекомендував керівникам підприємств - учасників Концерну встановити обмеження щодо кількості заступників керівника підприємства - не більше трьох (а.с. 91).

Протягом березня - квітня 2014 року ДП «НАРП» скоротило 4 одиниці заступників директора, зокрема, з комерції, фінансів, з цивільної авіації, з економічної безпеки - начальник режимно - секретного органу. Згідно із штатним розписом на підприємстві три заступники директора: перший заступник - головний інженер, заступник директора з безпеки, заступник директора з якості (а.с. 92).

Тому доводи апеляційної скарги про те, що змін в організації виробництва і праці у відповідача не відбулося, є безпідставними.

Станом на 6 лютого 2014 року на підприємстві було дві вакансії: станочник широкого профілю і слюсар з виготовлення та доведення деталей літальних апаратів.

Станом на 3 березня 2014 року вакантні посади відсутні.

Станом на 29 квітня 2014 року були такі вакантні посади: 2 одиниці прибиральник території, 2 одиниці підсобний робітник, 1 одиниця прибиральник службових приміщень, 1 одиниця верстатник широкого профілю, 1 одиниця - інженер з якості, 1 одиниця - монтажник електроустаткування літальних апаратів, 1 одиниця слюсар -складальник літальних апаратів (а.с. 218).

Зазначені вакантні посади позивачу не пропонувались через їх невідповідність його спеціальності, кваліфікації та займаній ним посаді, що узгоджується з вимогами ст. 40 КЗпП України.

30 квітня 2014 року позивачу видана трудова книжка та здійснено повний розрахунок, оскільки 3 травня 2014 року припадає на вихідний день.

28 травня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно вважав, що відповідачем дотримано строк попередження позивача про майбутнє звільнення, передбачений ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України. Однак в наказі помилково визначено останнім робочим днем позивача 3 травня 2014 року (субота) замість 5 травня 2014 року (понеділок), з урахуванням вимог ст. 241-1 КЗпП України про те, якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день. Зазначену помилку усунуто рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначена помилка є підставою для поновлення на роботі необґрунтовані, оскільки навіть при недотриманні строку попередження, зазначене не є підставою для поновлення на роботі.

Як роз'яснено у п. 19 (частина 6) постанови Пленуму, при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Посилання позивача на те, що фактично його посадові обов'язки такі ж як і посадові обов'язки заступника директора з безпеки, а тому його звільнення штучно створено директором через неприязні відносини з ним, не підтверджується матеріалами справи. Заступник директора з безпеки має інший порядок підпорядкування та більш розширені повноваження. В тому числі він виконує й делеговані Концерном завдання.

Так, згідно із посадовою інструкцією заступника директора з безпеки ДП «НРП», яка 17 лютого 2014 року затверджена директором підприємства та погоджена у ДК «Укроборонпром», він функціонально підпорядковується та підзвітний Департаменту безпеки ДК «Укроборонпром», організаційно - директору підприємства.

Призначається і звільняється із займаної посади наказом директора за погодженням із директором Департаменту безпеки Концерну (а.с. 55-59).

Основним завданням заступника директора з безпеки є організація проведення комплексу заходів щодо забезпечення стабільної життєдіяльності підприємства, його захисту від внутрішніх, зовнішніх і дестабілізуючих факторів (у тому числі і захист економічної безпеки) (п.1.1 Інструкції).

Згідно із посадовою інструкцією заступника директора з економічної безпеки - начальника режимно-секретного органу, затвердженої наказом по підприємству 20 грудня 2013 року, призначення на цю посаду, переміщення та звільнення здійснюється наказом по підприємству після погодження з органами Служби Безпеки України та режимно-секретного органу вищого рівня (пункт 1.2) (а.с. 52-54).

В його підпорядкуванні перебувають секретний відділ, відділ інформаційного та програмного забезпечення, чергова та контролери бюро перепусток (п. 1.7).

Цією ж інструкцією визначено основні задачі посадової особи, а саме: забезпечення пропускного режиму, охорона об'єктів, попередження загрози економічного стану і діяльності підприємства шляхом проведення заходів з виявлення, локалізації та зведення до мінімуму шкоди від відповідних загроз різного характеру (п.1.1).

До контролюючих функцій віднесено, у тому числі, й здійснення контролю за використанням секретної інформації чи інформації з обмеженим доступом (п. 3.6).

Посилаючись на наявність неприязних стосунків з директором підприємства ОСОБА_5, позивач вказував, що раніше останній працював на підприємстві начальником одного із структурних підрозділів, а він (позивач) проводив службове розслідування щодо цього підрозділу, мав відібрати пояснення і від начальника підрозділу, однак той ухилявся, а в наступному звільнився за власним бажанням. При призначенні його директором запропонував йому звільнитися за власним бажанням, оскільки не задоволений його роботою.

Зазначене не свідчить про наявність неприязних стосунків, а також і не підтверджується доказами наявними у справі, а тому є лише припущенням позивача.

Тоді як відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що наказ № 37-од від 23 січня 2014 року щодо внесення змін до штатного розпису підроблений, оскільки винесений пізніше зазначеної дати, також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Судом першої інстанції оглянуті та досліджені оригінал наказу та журнал реєстрації наказів, який ведеться з 21 грудня 2012 року, в якому дотримана послідовність реєстрації наказів, у тому числі й щодо цього наказу (а.с. 49, 95).

Сам по собі факт неознайомлення позивача із цим наказом не дає підстав вважати його підробленим.

За такого, відповідачем дотримана процедура, передбачена ст. 49-2 КЗпП України, щодо порядку вивільнення працівників.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія судів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: