Справа №345/331/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2015 року Калуський міськрайонний суд Івано- Франківської області

в складі: головуючої - судді Галущак Л.О.

секретаря Заткальницької Н.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуш справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення із житлового приміщення без надання іншого житла ,-

В С Т А Н О В И В :

Що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1. Разом із ним даному будинку проживає і його син, ОСОБА_3 - відповідач по справі, однак у зв"язку із тривалою антигромадською поведінкою та реальною загрозою завдання відповідачем тілесних ушкоджень позивач з 11.05.2014 року змушений проживати окремо від ОСОБА_3 Відповідач систематично порушує правила співжиття, тим самим робить неможливим для позивача проживання з ним в одному будинку, а саме часто завдає йому побоїв, постійно ініціює сварки та конфлікти, зловживає спиртними напоями, веде себе агресивно, пошкоджує та викрадає його майно.

Так, протоколом огляду місця події від 04.08.2014 року, складеного слідчим СВ Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області , зафіксовано факт пошкодження майна, яке належить позивачу. Відповідно до листа Калуського МВ УМВС від 13.08.2014 р. № 14428, у відповідь на заяву ОСОБА_1 про умисне пошкодження його майна, зазначено, що в його заяві формально вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 194 КК України, однак завдана шкода не є істотною, тобто через малочначність не становить та не могла становити суспільної небезпеки, тому немає підстав для внесення матеріалів до єдиого реєстру досудових розслідувань .

Відповідно до листа Калуської міжрайонної прокуратури від 20.06.2014 р. № 87 55 14 СВ Калуськоїо МВ УМВС України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000342, внесеному 06.05.2014 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 125 КК України, в якому позивач, в порядку ст.. 55 КПК України, визнаний потерпілим.

Крім того, за фактом викрадення майна позивача по АДРЕСА_1 СВ Калуського МВ УМВС України 13.09.2014 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000830 за ч. 1 ст. 185 КК України.

Заходи запобігання і громадського впливу , які застосовувалася судами та органами міліції до відповідача виявились безрезультатними , не дали позитивних результатів, відповідач продовжує порушувати правила співжиття, тим самим робить неможливим для позивача проживання з ним в одному будинку.

Згідно постанови Калуського міськрайонного суду від 27.11.2014 року у справі № 345/ 4720/ 14- п ОСОБА_3 визнано винним за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї) і призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. ' Також позивач неодноразово звертався до Калуського МВ УМВС України щодо протиправної поведінки відповідача . Факти таких звернень підтверджуються повідомленнями Калуського МВ УМВС №21308 від 18.10.2013 року , № 1734 від 31.01.2014 року, №2157 від 06.02.2014 року , № 8120 від 13.05.2014 року , № 8121 від 13.05.2014 року за результатами яких ОСОБА_3 неодноразово виносилося офіційне повідомлення про неприпустимість вчинення протиправної поведінки.

Тому просить постановити рішення , яким виселити ОСОБА_3 із будинку АДРЕСА_1 у зв"язку із неможливістю спільного проживання.

У судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги й просить виселити із будинку без наданням іншого жилого приміщення ОСОБА_3 та його дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позов не визнали в його задоволенні просять відмовити , по-скільки вважають, що правил моралі та співжиття, своєю поведінкою він не порушує.

Представник служби в справах дітей заперечив щодо задоволення позову в частині виселення дитини.

Суд, вислухавши доводи сторін , свідків й проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до ст. 157 ЖК України Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В той же час ст.116 Житлового кодексу України передбачає виселення наймачів та членів їх сімей з жилої площі в тому випадку, якщо вони систематично його руйнують чи псують, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, подружжя, батьки, діти, та особи, які спільно з ними проживають та ведуть спільне господарство.

В той же час, суб'єктом відповідальності, передбаченої ст. 116 ЖК України, є наймач, члени сім'ї й інші особи, які проживають з ним, та порушують правила співжиття.

За умовами цієї правової норми підставою виселення вказаних осіб може стати не будь-яке порушення правил співжиття, а лише таке, котре відбувається в жилому приміщенні і стосується відносин щодо користування жилими приміщеннями осіб, які проживають у них.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу законодавець має на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

При цьому, неправомірна поведінка правопорушника повинна створювати об'єктивну, а не суб'єктивну неможливість спільного проживання. Одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами різного змісту, крім порушення правил співжиття, без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» від 12 квітня 1985 р. № 2 При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами ї іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання.

Однак матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо таких систематичних порушень правил співжиття з боку відповідача, щодо яких були вжиті відповідні заходи попередження чи громадського впливу та які не дали позитивних результатів в розумінні положень ч.1 ст.116 ЖК України, оскільки протокол огляду місця події від 04.08.2014 року ( а.с.12-19) , висновок дільничного інспектора Калуського МВ УМВС від 11.08.2014 року ( а.с.20-21) , листи Калуського МВ УМВС № 14427 від 13.08.2014 р., № 14428 від 13.08.2014 р. ( а.с.22,23) , лист Калуської міжрайонної прокуратури від 20.06.2014 р. № 87- 55- 14 ( а.с.24) не містять відомостей про вжиття до відповідача ОСОБА_3 офіційних попереджень щодо недопущення у подальшому порушень правил співжиття. Довідкою Калуського МВ УМВС №4627 від 17.03.2015 року також підтверджується факт звернення позивача до відділу міліції щодо протиправної поведінки відповідача ( а.с.78).

Крім того, матеріали справи містять повідомлення Калуського МВ УМВС в Івано-Франківській області №2157 від 06.02.2014 року, №21308 від 18.10.2013 року , № 8121 від 13.05.2014 року, № 1751 від 02.02.2015 року , довідки про прийняття і реєстрацію заяви від 04.02.2015 року,03.02.2015 року, 04.02.2015 року ( а.с. 26 - 28 , 34-36) , які засвідчують факт звернення позивача до відділу міліції, а не офіційне повідомлення про неприпустимість вчинення протиправної поведінки відповідача.

Із висновку експерта №161 вбачається, що позивачу було нанесено тілесні ушкодження , однак дана обставина також засвідчує факт протиправної поведінки відносно позивача ( а.с.63-65 )

Із повідомлення Калуського МВ УМВС в Івано-Франківській області від 31.01.2014 року № 1734 ( а.с. 25 ) вбачається, що офіційні попередження про недопустимість вчинення протиправної поведінки виносились ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а не відповідачу , ОСОБА_3

Із постанови Калуського міськрайонного суду від 27.11.2014 року у справі № 345/ 4720/ 14- п ОСОБА_3 визнано винним за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї) і призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. , оскільки 01.11.02014 року в с. Середній Угринів по вул. Р.Шухевича на автобусній зупинці , вчинив дії психологічного характеру відносно свого батька ОСОБА_9 ( а.с.11). Однак, суд вважає, що відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення на побутовому грунті , у місці загального користування ( автобусна зупинка).

Свідки ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердили факт негативної поведінки відповідача по місцю свого проживання .

Таким чином, позивачем не надано доказів щодо застосування заходів громадського впливу чи попередження правоохоронних органів за порушення відповідачем правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ним в одному будинку.

За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні відносно відповідача ОСОБА_3 не встановлено будь-які факти, які підтверджуються належними доказами, щодо її протиправної поведінки, яка б порушувала правила співжиття і робила неможливим спільне проживання в одному жилому приміщенні.

Правових підстав для виселення відповідача судом не встановила і таких підстав не довів і позивач.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен мас право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню винного на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правила ст. 59 ЦПК України про допустимість доказів факт застосування заходів запобігання та громадського впливу, що застосовуються вищезазначеними особами, повинні підтверджуватися письмовими доказами.

Відповідно до ч.2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Малолітня дитина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована до будинку, де проживає батько, жодних доказів щодо неможливості проживання дитини у спірному будинку суду ненаведено.

Таким чином, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.156, 157, 116 ЖК України, ст . 208, 210 , 213-215 ЦПК України, суд -

Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення із житлового приміщення без надання іншого житла - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10 днів з часу його проголошення.

Головуюча :