Cправа № 336/2234/15-ц
Пр. № 2/336/1461/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про надання згоди на виготовлення документів та надання дозволу для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем має неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 В грудні 2014 року вона з дитиною мала намір виїхати за межі території України, звернулась до органів міграційної служби, де їй було роз'яснено, що для оформлення проїзного документу для дитини про необхідний нотаріально засвідчений дозвіл від батька дитини. Звернувшись до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини , вона отримала відмову. Позивач зазначає, що поїздки зо кордон її доньки мають значення для її культурного розвитку та розширення кругозору. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька.

В судове засідання позивач, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Проти позову заперечує, та зазначає, що його дочці для формування світогляду на даний час достатньо культурних цінностей, які знаходяться на території держави. Вважає, що його дружина бажає виїхати з дитиною за межі України на постійне місце проживання, у зв'язку з чим він буде позбавлений спілкування з дитиною.

Представник третьої особи: відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності та просить прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини, пояснень сторін та наданих доказів.

Суд, враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі та є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01. 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного із батьків може здійснюватися без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

Позивачем заявлено позовні вимоги про надання їй дозволу оформляти документи на тимчасові виїзди за кордон України доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому без визначення конкретного часу та місця перебування дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги фактично спрямовані на надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини, що суперечить положенням чинного законодавства.

Судове рішення про надання дозволу на виїзд за межі України у супроводі одного з батьків повинно містити зазначення терміну вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька, оскільки без зазначення таких відомостей та надання за рішенням суду дозволу на тимчасові виїзди (строком до 60 днів) дитини за кордон без згоди батька до повноліття дитини, суперечить вищезазначеним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Крім того, суду не надано доказів того, що позивач зверталася до відповідача з проханням надати згоду на її виїзд із донькою із зазначенням часу вивезення дитини за кордон та країну, до якої вона бажає виїхати з дитиною. Крім того, як вбачається з заяви батька - відповідача по справі, останнім зазначено, що позивач з дитиною має бажання виїхати за кордон на постійне місце проживання, що в подальшому позбавить батька можливості спілкування з дитиною та її виховання.

Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України212-215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про надання згоди на виготовлення документів та надання дозволу для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя Наумов О.О.