Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 46 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Кочетова Л.Г.,

суддів: Худякова А.М., Зарицької Г.В.,

при секретарі: Серветник Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 грудня 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Разом із нею в квартирі зареєстрований ОСОБА_2, з яким вона проживала у незареєстрованому шлюбі. Відповідач з листопада 2013 року у вказаній квартирі не проживає. Оскільки він не проживає в квартирі більше шести місяців, не оплачує комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню квартири, просила суд визнати відповідача втратившим право користування житлом та зняти його з цього місця реєстрації.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, постановити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1998 року (а.с. 8)., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки КП „ВЖРЕП № 5" від 26.09.2014 року, в квартирі зареєстрований і проживає ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно положень ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач позовні вимоги визнав та пояснив, що не проживає у спірній квартирі з 10 грудня 2013 року (а.с.25).

Позивач звернулася до суду з даним позовом 01 жовтня 2014 року, рішення постановлено 08 грудня 2014 року.

Таким чином, на момент постановлення рішення, строк, визначений ст. 405 ЦК України, не закінчився.

Позивачем будь-які допустимі докази, що підтверджують факт непроживання відповідача у спірній квартирі до 10 грудня 2013 року, не надані.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги акт КП «ВЖРЕП № 5» від 25 вересня 2014 року (а.с. 11), яким встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з листопада 2013 року. Із вказаного акту не зрозуміло, яким чином встановлено факт непроживання особи саме з вказаного часу, а тому він не є допустимм доказом.

Правильним є висновок суду про те, що до даних правовідносин не можуть застосовуватися положення ст. ст. 71, 72 ЖК України, оскільки спірна картира знаходиться в приватній власності позивача, а відповідач набув право користування нею як член сім»ї власника, що зазначає сама позивач у своїй позовній заяві.

З цих же обставин суд обгрунтовано застосував пооження ст. 405 ЦК України.

Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин, вірним є висновок суду про те, що визнання позову відповідачем, суперечить нормам цивільного законодавства України.

Щодо зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання, то вказана вимога не входить до компетенції суду, а тому задоволена бути не може.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши обставини справи, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази й визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував норми та ухвалив законне, обгрунтоване й справедливе рішення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді