Справа № 1309/9342/12 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/218/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 її представника ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, представника кооперативу «Дачно-садівниче товариство «Росинка» ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Рудненської селищної ради, за участю третіх осіб - відділу Держземагенства у м. Львові Львівської області, обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство «Росинка», ОСОБА_5 - про визнання недійсним та скасування рішення та державного акту, звільнення земельної ділянки, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради, за участю третьої особи - обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство «Росинка» - про визнання недійсним та скасування рішення та державного акту, -

встановила:

В квітні 2012 року позивач ОСОБА_7, діючи через свого представника ОСОБА_8, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, Рудненської селищної ради, за участю третіх осіб - відділу Держземагенства у м.Львові Львівської області, обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство «Росинка», ОСОБА_5, в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення 9 сесії 4 скликання Рудненської селищної ради від 16.02.2006р. № 924 про передачу у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0437 га, визнати недійсним та скасувати державний акт на земельну ділянку кадастровий № :04:001:0153 та зобов'язати ОСОБА_3 звільнити цю земельну ділянку.

Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради народних депутатів від 10.10.1996 року № 196 йому було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,1118 га для ведення садівництва. У 1998 році позивач отримав державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку. У 2010 році при оформленні технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів для виготовлення дублікату втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку йому стало відомо, що частину належної йому на праві приватної власності земельної ділянки, а саме розміром 0,0437 га кадастровий № :04:001:0153, було передано у власність ОСОБА_3 рішенням 9 сесії 4 скликання Рудненської селищної ради від 16.02.2006 р. № 924 та видано державний акт. Стверджує, що вказану земельну ділянку у нього не вилучали у встановленому законом порядку, а відтак передача цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_3 є незаконною.

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_7, виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради, третьої особи - обслуговуючого кооперативу «Дачно-садівниче товариство «Росинка», в якій просить визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Зимноводівдської сільської ради № 196 від 10.10.1996 року в частині передачі ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1118 га для ведення садівництва, визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 039045 виданий ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1118 га для ведення садівництва.

На обґрунтування зустрічного позову стверджує, що ОСОБА_7 фактично отримав в кооперативі «Дачно-садівниче товариство «Росинка» земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,06 га, а земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0,0437 га він приєднав самовільно. Зазначає, що з 2002 року її сім`я користується спірною земельною ділянкою, так як ОСОБА_7 не з'являвся на території цього товариства з 2002 по 2010 рр. та не користувався земельною ділянкою.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24 червня 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Судом постановлено визнати недійсним та скасувати рішення 9 сесії 4 скликання Рудненської селищної ради від 16.02.2006р. № 924 про передачу у власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,0437 га., кадастровий № :04:001:0153. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржила ОСОБА_3, вважає його упередженим та незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, без належної оцінки всіх наявних у справі доказів, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт стверджує, що рішення №196 від 10.10.1996 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,10 га суперечить чинному на той час земельному законодавству. Крім того зазначає, що рішення про приватизацію ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1118 га. не приймалось, а фактично йому було надано лише одну земельну ділянку розміром 0,06 га., що судом залишено без уваги. Також зазначає, що земельна ділянка їй була виділена на законних підставах, оскільки вона користувалась нею ще з 2002 року та приватизована в 2006 році, а тому строк для звернення до суду є пропущений. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_7 відмовити, а зустрічний позов задовольнити (т.2 а.с. 147-151).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на обґрунтування апеляційної скарги, третьої особи ОСОБА_5 та представника кооперативу «Дачно-садівниче товариство «Росинка» ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_2 в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження , які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення в повній мірі не відповідає.

У відповідності до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними рішення дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як передбачено ст.41 Конституції України, зокрема, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу (далі ЗК) України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Положеннями ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до ч.1 ст.22 ЗК Української РСР (що діяв на час надання ОСОБА_7 земельної ділянки) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно ст.23 цього ж Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Статтею 57 вказаного Кодексу передбачено, що для ведення колективного садівництва кооперативам громадян за рішенням сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 0,12 гектара на одного члена кооперативу. На ділянки, що передаються у власність кожному членові садівницького кооперативу, сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за поданням відповідних кооперативів видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Громадянам можуть передаватися у власність земельні ділянки для індивідуального садівництва. Розмір цих ділянок не повинен перевищувати 0,12 гектара.

Статтею 140 ЗК України (від 25.10.2001 року) передбачено підстави припинення права власності на земельну ділянку. Такими є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 153 цього ж Кодексу власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради народних депутатів № 196 від 10.10.1996 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям с. Зимна Вода і інших населених пунктів та садово-городньому товариству «Росинка» членам садівничого товариства «Росинка» передано безоплатно у приватну власність для ведення садівництва земельні ділянки в розмірах згідно додатку № 2, відповідно до якого ОСОБА_7 у приватну власність безоплатно передано земельну ділянку №109 для ведення садівництва (т.2 а.с.77).

Відповідно до довідки садово-огородного кооперативу «Росинка» від 28.05.2010 року ОСОБА_7 дійсно являється членом садового товариства «Росинка» з наданням земельної ділянки НОМЕР_1 згідно акту №395 від 20.10.1988 р. загальною площею 600 кв.м. (т.1.а.с.21).

В супереч твердженням апелянта, Статут кооперативного садівничого товариства «Росинка» від 4.04.1991р., який діяв на час прийняття рішення виконавчим комітетом Зимноводівської сільської ради народних депутатів № 196 від 10.10.1996 р. не містив будь-яких обмежень щодо кількості земельних ділянок, які могли надаватись членам кооперативу (т.2 а.с.56-61).

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради, ОСОБА_7 видано державний акт № 1446 про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,1118 га в межах згідно з планом.

Відповідно до положень ч.3 ст.3 ЗК України повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

З огляду на фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини на час надання ОСОБА_7 у власність спірної земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради народних депутатів № 196 від 10.10.1996 р. про надання ОСОБА_7 у власність земельної ділянки для ведення садівництва, вказаний орган місцевого самоврядування діяв в межах своїх повноважень. При цьому, зазначений у рішенні розмір земельної ділянки відповідав нормам, визначеним в ст.57 ЗК України, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 щодо визнання цього рішення незаконним та його скасування.

В той же час, суд дійшов до помилкового висновку про законність виданого ОСОБА_7 Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 039045 для ведення садівництва в розмірі 0,1118 га, оскільки зазначений розмір земельної ділянки суперечить рішенню виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради народних депутатів № 196 від 10.10.1996 р.,відповідно до якого ОСОБА_7 було надано у власність для ведення садівництва земельну ділянку розміром 0,10 га. (т.2 а.с.77-79).

Невірний розмір земельної ділянки, а саме 0,1118 га., зазначено і в технічній документації із землеустрою щодо оформлення документів по виготовленню дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 на підставі якої останньому було видано Державний акт.

Окрім того, як вбачається із копії вказаного Державного акту в описі зовнішніх меж вказаної земельної ділянки по межі від А до Б довжиною 32,30м. значаться землі гр.ОСОБА_10 (т.1а.с.177).

В той же час, згідно даних Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 000242 виданого Зимноводівською сільською радою народних депутатів 29.09.1998 р. ОСОБА_5 на земельну ділянку розміром 0,0501 га., на підставі того ж рішення виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради народних депутатів № 196 від 10.10.1996 р., саме ця земельна ділянка по межі від В до Г довжиною 32,30 м. межує із вказаною земельною ділянкою ОСОБА_7 (т.1а.с.176).

З огляду на викладене суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 щодо визнання вказаного Державного акту недійсним та його скасування.

Що стосується первісного позову ОСОБА_7, то суд першої інстанції, виходячи із фактичних обставин справи та сукупності досліджених доказів, яким дав належну оцінку в своєму рішенні, дійшов обґрунтованого висновку щодо незаконності прийняття Рудненською селищною радою 16.02.2006р. рішення за № 924 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0437 га, оскільки така, на момент її розподілу відповідачу у встановлений законом спосіб у ОСОБА_7 не вилучалась, а тому не могла бути предметом приватизації іншою собою.

В супереч твердженням апелянта про те, що вказана земельна ділянка ніколи не надавалась ОСОБА_7, з матеріалів справи вбачається, що така межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 та згідно його ж державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 000242, виданого в 1998 році, належить позивачу. (т.1 а.с.176)

З огляду на викладена суд вірно визнав незаконним виданий ОСОБА_3 і державний акт на право власності на вказану земельну ділянку кадастровий № :04:001:0153.

Судом дана вірна оцінка обставинам справи і щодо відсутності підстав для застосування позовної давності до позовних вимог ОСОБА_7, оскільки про порушення свого права на землю йому стало відомо лише в 2010 році.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині в частині відмови у задоволенні зустрічного прозову ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної на землю серії III-ЛВ №39045 виданого ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1118 га для ведення садівництва слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову в цій частині . В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного прозову ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної на землю серії III-ЛВ №39045 виданого ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1118 га для ведення садівництва скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії III-ЛВ №39045 виданого Зимноводівською сільською радою народних депутатів 21.09.1998 р. ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1118 га для ведення садівництва.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.