Номер провадження 2/243/1373/2015
Номер справи 243/2282/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» березня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №19 Слов»янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 25 червня 2004 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу з останнім у них народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В подальшому співвідношення між ними почали погіршуватись. Поступове погіршення сімейного життя між ними призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Кожен з них мав діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім'ю. З цього приводу між ними постійно виникали сварки.

Внаслідок викладеного, їх з відповідачем відносини були остаточно розірвані, ведення між ними спільного господарства та проживання як чоловік та жінка остаточно припинено. З того ж часу вони почали мешкати окремо один від одного.

Крім того, однією з причин розірвання шлюбу стало те, що відповідач систематично зловживав спиртними напоями.

У зв'язку з викладеним, вона була вимушена звернутися до суду з приводу реалізації її права на припинення шлюбних відносин, передбаченого ч. 3 ст.56 Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до рішення Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 11 листопада 2010 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний.

З приводу систематичного ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги в вихованні доньки вона звернулась до Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області з позовом про стягнення з відповідача аліментів.

Згідно з рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області 02 серпня 2011 року з відповідача були стягненні аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача з 15 березня 2011 року.

Хоче зазначити, що відповідач на судові засідання по даній справі не з'являвся хоча і був повідомлений про час та місце розгляду справи. Як на її думку, вказане свідчить про байдужість відповідача до вирішення питань, які безпосередньо пов'язані, зокрема із долею їх дитини.

На байдужість відповідача щодо долі їх спільної дитини, зокрема вказує і той факт, що станом на квітень 2014 року у відповідача існувала заборгованість по аліментним виплатам у розмірі 26336,44 грн. Даний факт підтверджується відповіддю з Калінінського ВДВС Горлівського МУЮ №10020 від 17 квітня 2014 року

На час звернення до суду, вказана заборгованість тільки збільшилась, оскільки відповідач жодного разу не виплачував призначені йому аліменти.

Крім того, весь час після розірвання шлюбу відповідач вів асоціальний спосіб життя, не працював і не мав намірів влаштуватися на будь-яку роботу, зловжив спиртними напоями.

Не надаючи матеріальної допомоги, та не цікавлячись життям їх спільної дитини, відповідач звертався до неї з вимогами надати йому грошові кошти, противному випадку, погрожував відмовляти їй в наданні дозволу на вивезення дитини на відпочинок за межі України до її родичів. У зв'язку з чим, вона була вимушена надавати йому грошові кошти, щоб останній не чинив вказані вище перешкоди.

В свою чергу, вона неодноразово намагалась спонукати відповідача до того, що він повинен приймати участь у вихованні їх дитини і це не повинно висловлюватися тільки у матеріальній підтримці, яка відповідачем зокрема і не надавалась. Неодноразово намагалась пояснити відповідачу, що він також повинен приймати участь і у духовному розвитку їх дитини, цікавитись її уподобаннями та захопленнями, щоб дитина розуміла, що у неї є не тільки мама, і батько, незважаючи на той факт, що вони з відповідачем перебувають у розлученні та не мешкають разом.

Однак, всі її спроби не дали жодного результату. Так, відповідач жодного разу не відвідував навчальні заклади, де навчалась їх дитина, не цікавився її справами уподобаннями, захопленнями та взагалі життям дитини.

Навіть після того, як у їх місті стала відбуватись активна фаза АТО, і вона разом з дитиною була вимушена евакуюватись з міста, відповідач навіть не поцікавився, чи живі вони взагалі, і де зараз знаходяться.

Як, на її думку, це свідчить про байдужість з боку відповідача до їх дитини, що суперечить елементарним принципам, які визначають любов, турботу та переживання батьків за їх дитину.

Ще, у 2014 році, вона мала намір звернутись до суду з даним позовом, однак по причині загострення ситуації у м. Горлівці, що стало результатом паралізації роботи органів опіки та в подальшому припинення роботи судової системи, вона не мала змоги подати даний позов до Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області. Вказане, зокрема свідчить про те, що деякі письмові докази були зібрані нею ще на початку 2014 року на час роботи відповідних органів та установ.

Так, зазначені нею обставини, зокрема підтверджуються наданими до позовної заяви письмовими доказами.

Як вказувалось раніше, у відповідача існує заборгованість по аліментним виплатам у розмірі більш ніж 26336,44грн. Даний факт підтверджується відповіддю з Калінінського ВДВС Горлівського МУЮ №10020 від 17 квітня 2014 року.

Відповідно до характеристики з Горлівського НВК «ЗОШ І-ПІ ст. №14 - БПЛ «Лідер», наша спільна з відповідачем донька зарекомендувала себе, як учениця з високими здібностями. Проявляє зацікавленість до навчання, має широкий кругозір, до школи завжди ходе охайна, доглянута. Бере активну участь у виховних класних та шкільних заходах.

Визначається доброзичливе та турботливе ставлення до дівчинки у сім'ї. Мати дівчинки, приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, відвідує батьківські збори, постійно цікавиться успішністю доньки, дбає про її фізичний та духовний розвиток.

Актом обстеження житлових умов, який був складений комісією НВК «ЗОШ І-ІП ст. №14 - БПЛ «Лідер» було встановлено, що стан квартири де мешкає наша спільна донька відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Існують необхідні меблі для життя, побутова техніка, місце для відпочинку та навчання. Аліментів від відповідача сім'я не отримує з 2010 року. Відповідач не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, навчанням та проведенням вільного часу, не зустрічається з дівчинкою.

Комісія також зробила висновок, що їх спільна донька має всі спільні умови для розвитку, виховання та навчання, які забезпечує учениці рідна матір.

За результатами проведеної перевірки, адміністрація НВК «ЗОШ І-ІП ст. №14 -БПЛ «Лідер» вважає, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки і не має права займатися вихованням доньки, що відображено в окремому висновку, копія якого додається до позовної заяви.

Зазначені вище обставини підтверджуються і актом № 49 від 13 травня 2014 року, який був складений КП «Кіровський» Горлівської міської ради, за місцем проживання позивача у 2014 році.

Також зазначене вище підтверджується і інформацією, яка була надана Костянтинівською ЗОШ І-ІП ступенів №2.

Крім письмових доказів, обставини, які викладені в позовній заяві можуть бути підтверджені поясненнями свідків.

Той фат, що відповідач самостійно відмовляється від зустрічей з їх донькою та не бажає приймати участь у її вихованні свідчить о його відношенні до їх спільної дитини та показує його ставлення до своїх прав та обов'язків, як батька.

Ухиляючись від сплати аліментних виплат та прийняття участі у вихованні їх спільної дитини відповідач підтвердив той факт, що він не відчуває до їх дитини будь-яких батьківських відчуттів.

На її думку очевидним є той факт, що людина, яка фактично відмовляється від своєї дитини є неповноцінною з моральної точки зору, та за такими обставинами підлягає позбавленню батьківських прав.

Вважає, що у даній ситуації єдиним засобом реального судового захисту їх спільної з відповідачем дитини є позбавлення останнього батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3.

З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, вважає недоцільним застосування до відповідача заходів, щодо покращення його поведінки та ставлення до виховання нашої дитини, зокрема у відповідності з п.18 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ його попередження про необхідність зміни свого ставлення до дитини, оскільки з огляду на характер його поведінки та тривалість ухилення такі заходи є зайвими і не дадуть позитивного результату, зокрема не призведуть до покращення ставлення відповідача до дитини.

Вона впевнена, що у разі задоволення заявлених нею позовних вимог, суд в першу чергу захистить права нашої дитини.

Просить суд позбавити відповідача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 24 березня 2015 року від позивача надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити її позовні вимоги ( а.с.32 ).

Представник позивача - адвокат Павленко О.В., що діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 05 березня 2015 року , до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 24 березня 2015 року від представника позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с.28-31,33).

Відповідач - ОСОБА_2 до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 18 березня 2015 року від відповідача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 26).

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Слов»янської міської Ради Донецької області до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 20 березня 2015 року від В.о. міського Голови міста Слов»янська надійшла Заява № 29/03 - 238 від 20 березня 2015 року, в якій вказано, що « Орган опіки та піклування Слов»янської міської ради повідомляє, що не має можливості підготувати об»єктивний та обгрунтований висновок по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1, щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківський прав вищевказаного громадянина, оскільки відповідач мешкає на території м. Горлівка. Керуючись ст. 19 Сімейного кодексу України вважаємо, що відповідний висновок повинен бути підготовлений виконавчим комітетом Горлівської міської ради, як органом опіки та піклування» ( а.с.27)

Однак, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1053 від 30 жовтня 2014 року місто Горлівка Донецької області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється АТО і тому Слов»янський міськрайонний суд Донецької області позбавлений будь-якої можливості отримати з Горлівської міської Ради Донецької області висновок органу опіки та піклування.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до , з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідач по справі є батьком неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.8).

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 11 листопада 2010 року, на підставі Рішення Калінінського районного суду міста Горлівка Донецької області ( а.с.9).

З часу розірвання шлюбу між її батьками неповнолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачем, за місцем її мешкання.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України."

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітньою ( а.с.8).

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.8).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини;

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вереск 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного! з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно з рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області 02 серпня 2011 року з відповідача були стягненні аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача з 15 березня 2011 року. Відповідач на судові засідання по даній справі не з'являвся хоча і був повідомлений про час та місце розгляду справи, що свідчить про байдужість відповідача до вирішення питань, які безпосередньо пов'язані, зокрема із долею його дитини.

На байдужість відповідача щодо долі дитини, зокрема вказує і той факт, що станом на квітень 2014 року у відповідача існувала заборгованість по аліментним виплатам у розмірі 26336,44 грн. Даний факт підтверджується відповіддю з Калінінського ВДВС Горлівського МУЮ №10020 від 17 квітня 2014року (а.с.10 -12)

На час звернення до суду, вказана заборгованість тільки збільшилась, оскільки відповідач жодного разу не виплачував призначені йому аліменти.

Крім того, весь час після розірвання шлюбу відповідач веде асоціальний спосіб життя, не працював і не мав намірів влаштуватися на будь-яку роботу, зловжив спиртними напоями.

Не надаючи матеріальної допомоги, та не цікавлячись життям їх спільної дитини, відповідач звертався до позивача з вимогами надати йому грошові кошти, в противному випадку, погрожував відмовляти позивачу в наданні дозволу на вивезення дитини на відпочинок за межі України до її родичів. У зв'язку з чим, позивач була вимушена надавати йому грошові кошти, щоб останній не чинив вказані вище перешкоди.

Вказані обставини належним чином не спростовані.

В свою чергу, позивач неодноразово намагалась спонукати відповідача до того, що він повинен приймати участь у вихованні їх дитини і це не повинно висловлюватися тільки у матеріальній підтримці, яка відповідачем зокрема і не надавалась. Неодноразово позивач намагалась пояснити відповідачу, що він також повинен приймати участь і у духовному розвитку їх дитини, цікавитись її уподобаннями та захопленнями, щоб дитина розуміла, що у неї є не тільки мама, і батько, незважаючи на той факт, що вони з відповідачем перебувають у розлученні та не мешкають разом.

Однак, всі спроби позивача не дали жодного результату. Так, відповідач жодного разу не відвідував навчальні заклади, де навчалась їх дитина, не цікавився її справами уподобаннями, захопленнями та взагалі життям дитини.

Навіть після того, як у їх місті стала відбуватись активна фаза АТО, і позивач разом з дитиною була вимушена евакуюватись з міста, відповідач навіть не поцікавився, чи живі вони взагалі, і де зараз знаходяться.

Як, на думку суду, це свідчить про байдужість з боку відповідача до дитини, що суперечить елементарним принципам, які визначають любов, турботу та переживання батьків за їх дитину.

Як встановлено в судовому засіданні, у відповідача існує заборгованість по аліментним виплатам у розмірі більш ніж 26336,44 грн. Даний факт підтверджується відповіддю з Калінінського ВДВС Горлівського МУЮ №10020 від 17 квітня 2014 року. ( а.с. 12).

Відповідно до характеристики з Горлівського НВК «ЗОШ І-ПІ ст. №14 - БПЛ «Лідер», неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зарекомендувала себе, як учениця з високими здібностями. Проявляє зацікавленість до навчання, має широкий кругозір, до школи завжди ходе охайна, доглянута. Бере активну участь у виховних класних та шкільних заходах.

Визначається доброзичливе та турботливе ставлення до дівчинки у сім'ї. Мати дівчинки, приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, відвідує батьківські збори, постійно цікавиться успішністю доньки, дбає про її фізичний та духовний розвиток.( а.с.13)

Актом обстеження житлових умов, який був складений комісією НВК «ЗОШ І-ІП ст. №14 - БПЛ «Лідер» було встановлено, що стан квартири де мешкає донька відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Існують необхідні меблі для життя, побутова техніка, місце для відпочинку та навчання. Аліментів від відповідача сім'я не отримує з 2010 року. Відповідач не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, навчанням та проведенням вільного часу, не зустрічається з дівчинкою.

Комісія також зробила висновок, що їх спільна донька має всі спільні умови для розвитку, виховання та навчання, які забезпечує учениці рідна матір.

За результатами проведеної перевірки, адміністрація НВК «ЗОШ І-ІП ст. №14 -БПЛ «Лідер» вважає, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки і не має права займатися вихованням доньки, що відображено в окремому висновку, копія якого додається до позовної заяви. (а.с. 14, 15)

Зазначені вище обставини підтверджуються і актом №49 від 13 травня 2014 року, який був складений КП «Кіровський» Горлівської міської ради, за місцем проживання позивача у 2014 році.( а.с. 16)

Також зазначене вище підтверджується в інформацією, яка була надана Костянтинівською ЗОШ І-ІП ступенів №2. ( а.с. 17).

Той фат, що відповідач самостійно відмовляється від зустрічей з їх донькою та не бажає приймати участь у її вихованні свідчить про його відношенні до дитини та показує його ставлення до своїх прав та обов'язків, як батька.

Ухиляючись від сплати аліментних виплат та прийняття участі у вихованні своєї дитини відповідач підтвердив той факт, що він не відчуває до своєї дитини будь-яких батьківських відчуттів.

На думку суду, очевидним є той факт, що людина, яка фактично відмовляється від своєї дитини є неповноцінною з моральної точки зору, та за такими обставинами підлягає позбавленню батьківських прав.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

- батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Жодної участі у вихованні доньки, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Тобто, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні дочки, жодним чином не цікавиться її життям, не бере ніякої участі в її розвитку та вихованні та взагалі не цікавиться життям доньки.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Жодного батьківського обов'язку щодо вихованні дитини, спілкування з нею та утримання відповідач не виконує.

Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:

- не забезпечують необхідного харчування;

- медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає

на її фізичний розвиток як складову виховання;

- не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;

- не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;

- не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу;

- не створюють умов для отримання нею освіти.

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 жодним чином не цікавиться життям дочки - неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконує батьківських обов'язків та не проявляє ніяких почуттів до дочки, діючи в інтересах дитини, суд вважає, що відповідач, повинен бути позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своєї доньки, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість.

Тривалість такого ухилення свідчить про злісність дії відповідача. Вказані обставини в розумінні принципу 6 Декларації прав дитини є винятковими.

З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає недоцільним застосування до відповідача заходів, щодо покращення його поведінки та ставлення до виховання дитини, зокрема у відповідності з п.18 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ його попередження про необхідність зміни свого ставлення до дитини, оскільки з огляду на характер поведінки відповідача та тривалість ухилення такі заходи є зайвими і не дадуть позитивного результату, зокрема не призведуть до покращення ставлення відповідача до дитини.

Оскільки в судовому засіданні з вірогідністю встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню та утриманню дитини - неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - дитина постійно мешкає разом з матір»ю- позивачем по справі, відповідач тривалий час не виконує своїх обов»язків батька, не займається вихованням дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про її стан здоров»я, не цікавиться її вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з його сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власної дочки, не бажання спілкуватися з нею, не бажання допомагати у забезпеченні, то суд приходить до висновку про наявність законних підстав про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,- суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи - Органу опіки та піклування Слов»янської міської Ради Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця п.Усть-Омчуг Тенькінського району, Магаданської області, Росія, який зареєстрований і проживає за адресою - АДРЕСА_1, індекс 84642 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Горлівка Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Запорізької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Слов'янського міськрайонного суду Т.А.Хаустова.