25 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Барановської Л.В., Музичко С.Г.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третьої особи: КП «Дирекція з утримання та обслуговування Святошинськорго району м. Києва» про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, -
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи, а також те, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, щоквартира АДРЕСА_1 належить у рівних частинах по 1/4 ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 02.03.2001.

Справа 759/13910/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6313/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Із договору купівлі-продажу від 12.09.2009 вбачається, що ОСОБА_5 відчужив свою частку квартири на користь ОСОБА_3

Із довідки КП «Дирекція з утримання та обслуговування Святошинського району м. Києва» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та ОСОБА_4

25.06.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було зареєстровано шлюб, від якого у них народилися діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат площею 21,6 кв.м., 13,6 кв.м. та 10,6 кв.м., з яких ідеальна доля позивача мала б становити 11,45 кв.м.

Із позовної заяви та вимог апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 користувався кімнатою площею 10,6 кв.м., яка на 0,85 кв.м. менша за його ідеальну частку, тому він просить виділити в користування йому кімнату площею 13,6 кв.м., яка на 2,15 кв.м. більша за розмір його ідеальної частки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки кімната площею 13,6 кв.м., яку просить виділити позивач у користування не відповідає його ідеальній частці у спільній власності, так як площа зазначеної кімнати перевищує розмір належної йому частини і погіршуватиме інтереси відповідача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третьої особи: КП «Дирекція з утримання та обслуговування Святошинськорго району м. Києва» про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: