Номер провадження: 22-ц/785/1533/15
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 1), який уточнила в ході розгляду справи (а. с. 23) та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 50% від усіх видів доходів до досягнення ними повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачка, обґрунтовувала тим, що сторони перебували в зареєстровані шлюбу та є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2014 року шлюб між ними було розірвано. За час спільного проживання сторони задали та забезпечували достатній матеріальний рівень забезпечення дітей. З розірванням шлюбу матеріальний рівень забезпечення дітей різко знизився бо відповідач не надає кошти на утримання дітей. Діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні.

В судовому засіданні в суді першої інстанції позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі. Відповідач визнав позов частково, вважаючи, як зазначено в рішенні суду, що він дійсно повинен утримувати своїх дітей до їх повноліття, але був незгодний з розміром стягнення, вказуючи, що в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 всіх його прибутків щомісяця. Додав, що добровільно сплачує аліменти на дітей на придбання для них ліків та надає продути харчування. Звернув увагу на те, що надані позивачкою квитанції № 337 від 21 березня 2014 року та № 331 від 18 квітня 2014 рок, № 32 від 03 березня 2014 року свідчать про сплату за зайняттям фітнесом та англійською мовою. При цьому, фітнесом займається сама позивачка, як і сплата за няню по догляду за дитиною, не входить у поняття "аліментних платежів", а може розцінюватися, що як додаткові витрати на утримання дітей. Просив врахувати, що його щомісячні прибутки становлять близько 22 000 грн.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, що народився в смт. Красні Окни, Красноокнянського району, Одеської області на користь ОСОБА_4, аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і синів, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частини всіх його прибутків щомісяця до досягнення дітьми повноліття, почавши стягнення з 21 липня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_5 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. На підставі ст. 367 п. 1 п.п. 1 ЦПК України рішення суду по оплаті аліментів у межах суми платежу за 1 місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подала апеляційну скаргу на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2014 року, в якій просить рішення суду від 20.11.2014 року, в частині стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання 3-х неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, скасувати з постановленням в цій частині нового рішення суду, яким стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 50 % від усіх видів доходів до досягнення ними повноліття, посилаючись на те, що оскаржуване рішення в частині розміру стягнутих аліментів є незаконним, несправедливим та таким, що постановлене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу, відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2001 року по 17 липня 2014 року сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у сторін народилися діти: донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, сини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, батьком яких є відповідач по справі.

Згідно положень ст. 80 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до їх повноліття. Тому відповідач зобов'язаний надавати своїм дітям таку допомогу. При цьому, суд врахував положення ст. 182 СК України, з'ясувавши конкретні обставини справи, розмір доходів відповідача щомісячно, який ним визначено особисто.

Що стосується витрат позивачки на зайняття фітнесом (хоча б і дітьми) та оплати за послуги няні, зайняття іноземною мовою, то це дійсно може розглядатися як додаткові витрати на утримання дітей і у розумінні терміну "аліментні платежі" на думку суду першої інстанції не входять.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вважав можливим задовольнити позов частково, вважаючи правильним визначити розмір стягнення платежів з відповідача на утримання своїх дітей у розмірі 1/3 частини всіх його прибутків щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 180, 182, 183 СК України, ст. ст. 10, 60, 88 п. 1, 212, 215 ЦПК України, частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь держави судовий збір.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, задовольнивши частково позовні вимоги позивачки.

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника чи одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, (а. с. 6-7), які проживають з позивачкою, що не заперечується відповідачем, та перебувають на її утриманні.

Відповідач має постійне місце роботи та має регулярний, а не мінливий дохід (а. с. 10), що вбачається також з його заперечень на позовну заяву (а. с. 26-28).

За таких обставин, судова колегія вважає, що розмір аліментів може бути визначений у частці від доходу відповідача.

Також судова колегія погоджується з розміром аліментів визначених судом першої інстанції з урахуванням обставин, які враховувалися судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів, передбачених ст. 182 СК України та доказів наданих сторонами на підтвердження чи спростування цих обставин, в зв'язку з чим судом першої інстанції частково задоволено позов позивачки, але аліменти стягнуто в більшому розмірі ніж погоджувався відповідач, що не позбавляє сторони в подальшому відповідно до ст. 192 СК України при наявності підстав ставити питання в судовому порядку про зміну розміру аліментів.

Доводами апеляційної скарги з приводу того, що син - ОСОБА_8 хворіє, потребує додаткових коштів для його лікування та утримання, а дочка ОСОБА_6 відвідує курси іноземної мови, у зв'язку з чим необхідні додаткові кошти на її розвиток, судова колегія не приймає до уваги, оскільки ці витрати є додатковими витратами на дітей та спір щодо стягнення їх, при наявності підстав, може бути вирішений відповідно до ст. 185 СК України. Позивачка в своїх позовних заявах (а. с. 1, 23) хоча і посилалася на ст. 185 СК України, однак позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дітей не заявляла, а суд не може вийти за межі позовних вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно несправедливого розміру стягнутих судом аліментів. Оскільки, судова колегія вважає, що розмір стягнутих судом першої інстанції аліментів (1/3 частка від доходу відповідача), що в грошовому вимірі, як вказує позивачка в апеляційній скарзі, складає 7 630 грн. є справедливим, враховуючи, що обов'язок по утриманні неповнолітніх дітей покладається на обох батьків (ст. 180 СК України) та наявність у позивачки щомісячних доходів від діяльності, якою вона займається у встановленому законом порядку, що остання підтвердила в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Крім того, судова колегія приймає до уваги також те, що при наявності правових підстав, в судовому порядку може вирішуватися також питання про додаткові витрати на дітей.

Інші доводи апеляційної скарги стосовно заданого певного матеріального рівня дітей та матеріального стану батьків відповідача, судова колегія також не приймає до уваги, оскільки, враховуючи вище викладене, вони не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи наведене, надані докази, доводи апеляційної скарги, те що позовні вимоги хоча задоволені і частково, але аліменти стягнуто в більшому розмірі ніж погоджувався відповідач, з урахуванням встановлених обставин справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 необхідно відхилити, а рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич