Справа №589/2681/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Прачук О. В.
Номер провадження 22-ц/788/499/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Шосткинська міська рада Сумської області, Управління Держземагенства у Шосткинському районі Сумської області,

про визнання акту приймання-передачі межових знаків дійсним, про визнання погодженими меж земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, остаточно уточнивши який, просив визнати дійсним Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_1 скорегованою площею 0,0773 га, що виготовлений на його замовлення ПП «Укрторгпром» на підставі Договору про виготовлення технічної документації із землеустрою від 05 серпня 2013 року №255 без підпису відповідача - ОСОБА_3 та визнати погодженими межі земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , площею 0, 0773 га. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 що розташовані на земельній ділянці площею 742 кв. м, яка на підставі рішення Виконавчого комітету Шосткинської міської ради народних депутатів № 354 від 25 листопада1993 року була передана у власність спадкодавцю - ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, але документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 за життя не отримала. Позивач вирішив оформити право власності на вказану земельну ділянку, тому з метою розроблення необхідної технічної документації із землеустрою звернувся до ПП «Укторгпром», з яким уклав договір № 255 від 05 серпня 2013 року на виконання кадастрової зйомки земельної ділянки. Представниками ПП «Укрторгпром» була проведена кадастрова зйомка земельної ділянки, виконані роботи по встановленню меж земельної ділянки на місцевості, які були визначені за фактичним використанням земельної ділянки у відповідності до технічних матеріалів БТІ на житловий будинок та проходять по існуючим твердим ознакам. За результатами кадастрової зйомки був виготовлений Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання (далі - Акт), в якому всі суміжні власники та користувачі земельних ділянок, крім відповідача - ОСОБА_3, мешканця будинку АДРЕСА_2 поставили підписи на підтвердження відсутності претензій до встановлених меж. На звернення позивача до ОСОБА_3 поставити підпис в Акті останній відповів відмовою, про що зазначив в Акті. В зв'язку з відмовою відповідача погодити межу, він позбавлений можливості оформити своє право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний йому будинок.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволений частково.

Визнані погодженими межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0773 га, визначені скорегованим планом земельної ділянки, складеним за результатами огляду 19 грудня 2014 року земельної ділянки на місцевості.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги повністю.

При цьому зазначає, що раніше земельна ділянка, на якій знаходиться будинок позивача і земельна ділянка, на якій знаходиться його будинок, були однією ділянкою, що належала його (відповідача) бабусі - ОСОБА_6 Вказана ділянка була поділена між двома доньками бабусі: матір'ю відповідача та її сестрою -ОСОБА_5 (дружиною позивача). Тому земельна ділянка, на яку претендує позивач, має залежати йому - відповідачу, оскільки належала його бабусі. Крім того, вважає, що позивач незаконно здійснює розробку технічної документації, оскільки не надав підтвердження того, що звертався за відповідним дозволом до Шосткинської міської ради, на відміну від нього (відповідача). 05 серпня 2013 року, коли проводились заміри земельних ділянок представниками ПП «Укрторгпром», йому зателефонував сусід ОСОБА_7 та повідомив, що якісь чоловіки ходять по городу, коли він приїхав заміри вже робились. Його (відповідача) ніхто не запрошував і не повідомляв, що буде проводитись встановлення меж земельної ділянки позивача, тому ці заміри, а отже і Акт є незаконними. Відповідач сам переміряв земельну ділянку, і, якщо підписати Акт, то йому (відповідачу) залишиться лише 0,04 га землі. Трав'яна межа по городу з'явилась років 5 тому (потім пояснював, що з 90-х років), до цього була лише борозна, але оскільки позивач почав скопувати межу зі свого боку, збільшуючи таким чином площу своєї ділянки, він (відповідач) скопав межу й собі. План земельної ділянки, який виготовив ПП «Укрторгпром», не відповідає плану земельної ділянки, складеному БТІ в 1962 році, ні по конфігурації меж, ні по розмірам земельної ділянки. До того ж в інвентаризаційній справі на будинок позивача, що знаходиться в Шосткинському БТІ план земельної ділянки взагалі відсутній. В наданому позивачем плані земельної ділянки, датованим 1962 роком, що міститься в технічному паспорті на будинок НОМЕР_1 відсутня позначка «Пг», про що зазначається в свідоцтві про право на спадщину на будинок, а отже вказаний план вважає сфальсифікованим. Наявність планів земельних ділянок в управлінні Держземагенства Шосткинського району судом не перевірена. Також частина земельної ділянки від поворотної точки «Д» до точки «Ж» знаходиться в прибережній смузі річки Локотки і використовуватись як город не може, до того ж вказану частину земельної ділянки вже років 12-16 обробляє він, а тому, оскільки він, а не позивач користується цією ділянкою, вона повинна належати йому (відповідачу). Ввжаєає, що відповідач хоче відібрати в нього частину його землі, право на яку підтверджується архівом МБТІ та частину прибережної захисної смуги з метою збагачення, продати будинок ОСОБА_8 Однак не можуть зараз це зробити через те, що земля відповідача не приватизована, а по документах належить його (відповідача) бабусі - ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Вирішуючи наявний спір та частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку можлива лише після державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, для чого земельна ділянка має бути сформована, тобто визначені її площа та межі, які повинні бути погоджені з суміжними землевласниками та землекористувачами, а відмова ОСОБА_3погодити межі перешкоджає позивачу у встановленому законодавством порядку зареєструвати право власності на земельну ділянку. З огляду на викладене дійшов до висновку, що визнання погодженими меж, визначених корегованим планом земельної ділянки, не порушує прав і інтересів суміжних землевласників (землекористувачів), в тому числі й ОСОБА_3, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню.

У той же час, в частині визнання дійсним Акту приймання - передачі межових знаків без підпису відповідача, суд дійшов до висновку, що вимога не може бути задоволена з огляду на недійсність даних щодо проходження точок повороту 3-4, 7-8, 19-20-21-21 по зовнішній стіні будівлі відповідача, які згідно скорегованого плану віднесені від будівлі на 1 м, крім того, вимога погодити Акт фактично є вимогою погодити межу.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, до 1961 року земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1 були однією земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.87). Вказане домоволодіння належало ОСОБА_6. (а.с. 104-105).

Батьками ОСОБА_3 був збудований будинок, прийнятий в експлуатацію 14 грудня 1961 року (а.с.77-78), на обслуговування будинку виділена земельна ділянка площею 600 кв.м із землі, що відносилась до домоволодіння за № 29 (21). 16 лютого1962 року будинок зареєстрований на праві власності за батьками відповідача з присвоєнням адреси: АДРЕСА_3. (а.с. 79).

Зараз будинок за даною адресою належить відповідачу на підставі заповіту від 28 березня 1995 року, складеного ОСОБА_9, та договору дарування від 25 червня 1988 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 в особі ОСОБА_11 (а.с.25,26,27).

Право власності ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 зареєстроване 29 червня 2006 року, що підтверджується відповідним витягом (а.с.6).

Після розподілу земельної ділянки за будинком АДРЕСА_1 залишилася ділянка площею 742 кв.м, що підтверджується викопіюванням з плану, датованим 07 березня 1962 роком. Вказаний будинок з надвірними будівлями після смерті ОСОБА_6 успадкувала ОСОБА_5. (а.с.108).

Рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради народних депутатів №354 від 25 листопада 1993 року земельна ділянка площею 0,0742 га за адресою: АДРЕСА_1 була передана у приватну власність ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с. 197).

Вказане рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_5 прийняте відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» № 15-92 від 26 грудня1992 року.

Передання земельної ділянки у власність ОСОБА_5 також підтверджується довідкою управління Держземагентства у Шосткинському районі від 14 травня 2014 року №1058, однак документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку за життя нею отриманий не був (а.с.9).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 червня 2006 року спадкоємцем ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є ОСОБА_4. Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м.Шостка, АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 0,0742 га, на якій крім будинку, зазначеного в плані літерою «А-1», також розташовані: сарай, зазначений літерою «Б», погріб, зазначений в плані літерою «Пг» та огорожа «№» (а.с. 5). Як вбачається з технічного паспорту на будинок споруди, позначені в плані літерами «В», «Г» є самовільно збудованими.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували виділення батькам відповідача земельної ділянки площею 600 кв.м під збудований будинок. Суду не надане рішення міської ради з цього приводу. Крім того, відсутні докази про те, яким чином, хто і коли визначав (встановлював) межі між утвореними (внаслідок виділення земельної ділянки під забудову ОСОБА_3) двома відокремленими земельним ділянками,чи взагалі встановлювалась коли-небудь межа, де саме проходить межа між суміжними землекористувачами - сторонами у справі, яка має бути конфігурація земельних ділянок кожної із сторін. Із пояснень відповідача у суді апеляційної інстанції вбачається, що між ним та позивачем існує спір не тільки по межі вздовж їх земельних ділянок, а також відносно земельної ділянки, яка розташована в кінці городу відповідача, самовільно захоплена позивачем. Відповідач наполягає на тому, що конфігурація його земельної ділянка має бути у вигляді трикутника, як це відображено у матеріалах бюро технічної інвентаризації, а судом погоджена межа, яка розділяє земельну ділянку на два прямокутника (а.с. 251, зворотня сторона)

Відповідачем до апеляційного суду надана відповідь на його звернення Державної інспекції сільського господарства у Сумській області, з якої вбачається, що встановити факт порушення вимог земельного законодавства на даний час не вбачається за можливе, в зв'язку з тим, що технічна документація із землеустрою не виготовлена, межі земельної ділянки в натурі на місцевості не встановлені, межові знаки відсутні.

За ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка-це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до положень ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у значенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного растру. Формування земельних ділянок здійснюється: шляхом поділу чи обєднання раніше сформованих ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно ст.107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної земельної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема, з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

При здійсненні межування власник (користувач) земельної ділянки реалізує своє право. Проте така участь є також обов'язком кожного з сусідніх власників і землекористувачів, адже приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) забороняється.

За загальновизнаними нормами, власники й землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при здійсненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 ЗК України).

Відмова в узгодженні меж земельної ділянки може завадити іншій особі (сусідові) в оформленні прав на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів відносно меж земельних ділянок, що перебувають у власності й користуванні громадян, та дотримання громадянами правил добросусідства. Такими повноваженнями згідно з п.»Й» ст. 12 Земельного кодексу України наділені сільські, селищні, міські ради, які відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» можуть делегувати дане повноваження своєму виконавчому органу.

З пояснень у судовому засіданні ОСОБА_3 вбачається, що він особисто не звертався до компетентних органів з питання встановлення межі між його та позивача земельними ділянками. Йому не відомо про те, чи вирішувалось зазначене питання коли-небудь і ким-небудь добровільно чи у судовому порядку.

Приймаючи до уваги те, що між сторонами в даний час існує спір щодо земельних ділянок, який в установленому законом порядку не вирішений, не визначена конфігурація земельних ділянок, на які претендує кожна із сторін, в установленому порядку не визначені та не винесені на місцевість межі цих земельних ділянок, то заявлені у справі позовні вимоги про визнання погодженими меж не можуть бути задоволені.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першоїінстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2015 року.

Ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати за апеляційне оскарження рішення суду у розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: