АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1903/15 Справа № 186/1776/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондарьова Г. М. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Григорченка Е.І.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання свідоцтва на спадщину частково недійсним, поновлення строку для звернення до суду, визнання права на спадщину за законом,

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування та розпорядженням своїм майном шляхом зобов'язання зняття з реєстрації з квартири, виселення з квартири без надання іншого житла, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання свідоцтва на спадщину частково недійсним, поновлення строку для звернення до суду, визнання права на спадщину за законом посилаючись на те, що на початку 2000 року вона вступила у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_4, вони вирішили проживати разом однією сім'єю у його квартирі по АДРЕСА_1 в м. Першотравенську Дніпропетровської області, продати належну їй квартиру по АДРЕСА_2 в м. Першотравенську Дніпропетровської області, що вона і зробила. Продала належну їй квартиру, отримала гроші та поділила їх порівну між своєю донькою та донькою ОСОБА_4 18.04.2000 року вона зареєструвалася в квартирі ОСОБА_4 і вони стали жити разом, вести сумісне господарство, у них був сумісний бюджет, вони були поєднані правами та обов?язками як чоловік і дружина. ОСОБА_4 хворів, вона доглядала за ним, лікувала, надавала йому необхідну допомогу, піклувалася, і коли він перебував у безпорадному стані доглядала за ним, надавала всю необхідну допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер. Вона похоронила його і залишилася проживати в його квартирі як і було обумовлено з ним. Після поховань ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3, яка є його рідною донькою, запевнила її у тому, що вона залишається мешкати у квартирі до своєї смерті і що вона не буде мати ніяких претензій до неї щодо проживання в квартирі. Таким чином позивачка вважала, що фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 Напротязі всього часу проживання в квартирі вона несла витрати на утримання квартири, сплачувала витрати комунальні послуги. У вересні 2014 року до неї приїхала відповідач ОСОБА_3 і попередила про те, щоб до 15.10.2014 року вона звільнила квартиру, забрала свої речі і віддала ключі від квартири. Із попередження вона дізналася, що 21.06.2001 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. При таких обставинах вона залишилася без свого житла, але вважає, що з урахуванням цих же обставин вона має право на спадщину за законом нарівні з ОСОБА_3, як спадкоємицею першої черги, на підставі ч.2 ст.1259 та ст.1264 ЦК України як особа, яка проживала зі спадкоємцем однією сім?єю не менше п?яти років до часу відкриття спадщини та у зв?язку з тим що вона протягом тривалого часу турбувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцю, який внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва перебував у безпорадному стані, так як вона прожила з ОСОБА_4 6 років і 4 місяці до дня його смерті вона надавала йому допомогу, коли він тяжко захворів і перебував у безпорадному стані, вони мали спільний сімейний бюджет, спільні права та обов?язки як чоловік та дружина і тому вона має право на частку спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 Позивач просила суд встановити факт проживання однією сім?єю з ОСОБА_4 з 18.04.2000 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року, поновлення їй строку для звернення до суду, пропущеного із поважних причин, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом ВРЛ № 672030 реєстровий номер № 523 від 21.06.2014 року виданого на ім?я ОСОБА_3 частково недійсним, визнання за нею права на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 у вигляді 1/2 частини квартир по АДРЕСА_1

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування та розпорядженням своїм майном шляхом зобовязання зняття з реєстрації з квартири, виселення з квартири без надання іншого житла посилаючись на те, що що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2011 року вона є власником двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 в м. Першотравенську Дніпропетровської області, які вона успадкувала після смерті батька - ОСОБА_4 За життя батько проживав у зазначеній квартирі сумісно з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. Після смерті батька ОСОБА_2 попросила її ще деякий час залишитися проживати у квартирі батька. Так як між ними були хороші відносини, вона пішла ОСОБА_2 на поступки і вони домовились, що за першою вимогою ОСОБА_2 знімається з реєстрації, забирає свої особисті речі, віддає їй ключі і залишає квартиру. Весь цей час ОСОБА_2 проживала в квартирі, сплачувала комунальні платежі, але благоустроєм та ремонтно-відновними роботами квартири не займалась. На початку 2014 року між ними відбулася розмова про те, що вона, ОСОБА_3, прийняла рішення про продаж квартири. У зв?язку з чим вона попросила ОСОБА_2 добровільно знятися з реєстрації, забрати речі і переїхати в належне їй житло. Крім того, їй відомо, що ОСОБА_2 не є одинокою особою, у неї є діти та онуки з якими вона підтримує відносини. ОСОБА_2 пообіцяла їй, що виконає її вимоги в найкоротші строки. Сподіваючись та розраховуючи на порядність ОСОБА_2, з метою послідуючого продажу квартири, вона уклала договір задатку з ОСОБА_5, яка проживає у АДРЕСА_3 і визначили кінцевий строк продажу 31.10.2014 року. В порядку забезпечення зазначеного договору, ОСОБА_5 оплатила вартість звіту про оцінку майна № УВ140929-001 неохідного для подальшої угоди купівлі-продажу спірної квартири. 10.10.2014 року вона направила ОСОБА_2 попереджувальний лист про виселення та зняття з реєстрації, яке вона отримала 11.10.2014 року. Після чого ОСОБА_2 зв?язалась з нею по телефону та повідомила, що зніматись з реєстрації не має наміру, що у ОСОБА_3 не вийде її виселити, а також стала погрожувати їй становищем її родичів, які працюють правоохоронних органах, які за її словами притягнуть її, ОСОБА_3, до кримінальної відповідальності за надісланий на її адресу претензійний лист. Вона намагалась довести ОСОБА_2, що вона неправа, що у неї, ОСОБА_3, зірвалась угода купівлі-продажу квартири, що вона понесла у зв'язку з цим збитки і буде змушена звертатися до суду, у зв'язку з чим вона понесе матеріальні витрати за судові витрати, але ОСОБА_2 не вважала їх обґрунтованими. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в праві користування та розпорядження нею належною їй двохкімнатною квартирою по АДРЕСА_1 в м. Першотравенську Дніпропетровської області, зобов?язавши державну міграційну службу Першотравенський міський сектор в м. Першотравенську Дніпропетровської області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 з належної їй, ОСОБА_3, зазначеної двохкімнатної квартири без надання іншого житла, стягнути на її користь спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 1.250,00 грн., понесених нею витрат на юридичну допомогу 500,00 грн., та стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесених нею судових витрат у справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.16-18, 44-48).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в праві користування та розпорядження ОСОБА_3 належною їй двохкімнатною квартирою по АДРЕСА_1 в м. Першотравенську Дніпропетровської області, виселено ОСОБА_2 з зазначеної квартири без надання іншого житла (а.с.72-75).

В апеляційній скарзі (а.с.64-65) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині виселення її зі спірної квартири та стягнення судового збору, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не врахував наявність домовленості за життя ОСОБА_4 щодо права користування квартирою на весь час життя ОСОБА_2, тобто встановлено сервітут в розумінні ч.1 ст.402 ЦК України, що унеможливлює виселення апелянта зі спірної квартири, та розглянути скаргу за її відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив, що після смерті батька ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спірну квартиру, в якій проживає ОСОБА_2, яка є спадкоємцем четвертої черги, як особа, що проживала однією сім'єю з спадкодавцем не менш як п'ять років на час відкриття спадщини, але не довела, що набула право спадкоємця першої черги.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проживала однією сім'єю з спадкодавцем не менш як п'ять років на час відкриття спадщини та є спадкоємцем четвертої черги.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не надала суду доказів того, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечвувала, навала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець ОСОБА_4 отримав пенсію в сумі 1003,74 грн. та заробітну плату в сумі 710,11 грн. на день смерті, а ОСОБА_2 отримувала пенсію в сумі 363,14 грн. (а.с.26-30).

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо її проживання в спірній квартирі після його смерті.

Згідно ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Доказів того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір щодо її проживання в спірній квартирі після його смерті матеріали справи не містять.

Законом, а саме ч.1 ст.405 ЦК України передбачено право членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що власник спірної квартири змінився.

ОСОБА_4 як спадкоємцем не залишено заповіту з зазначенням права житлового сервітуту ОСОБА_2 щодо спірної квартири.

З позовом до суду про встановлення сервітуту ОСОБА_2 до суду не зверталася.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач доказів на підтвердження своїх вимог щодо права на проживання в спірній квартирі, тобто права на житловий сервітут, суду не надала.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і по становив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу ального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: