Справа № 308/8112/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.01.2015 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі
головуючої судді Сарай А.І.
при секретарі Товтін Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в особі відділення № 16 ПАТ «Міський комерційний банк» про зобов'язання повернути банківський вклад та стягнення моральної шкоди,
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 21.02.2014 р. між ПАТ «Міський комерційний банк» в особі відділення №16 ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/16/160458, згідно якого банк прийняв від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок в сумі 5000 євро, зі строком депозиту 89 календарних днів та з процентною ставкою річних у розмірі 9.7 %.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до пункту 1.1 частини 2 статті 1 договору банківського вкладу банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок у сумі 5000 євро на строк з 21.02.2014 р. по 21.05.2014 р. зі сплатою банком вкладнику процентів за зазначений період в розмірі 9.7 % річних.
21.02.2014 року на виконання умов договору, ОСОБА_1 як вкладник вніс у касу банку грошову суму в розмірі 5000 євро, що стверджується квитанцією банку від 21.02.2014 р.
26.05.2014 р. позивач звернувся до відділення № 16 ПАТ «Міський комерційний банк» із заявою про повернення йому коштів та нарахованих процентів за договором банківського владу № 2630/16/160458 від 21.02.2014 р., строк якого закінчився 21.05.2014 р.
У відповідності до змісту ст. 526 та ст. 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.
Як свідчать матеріали справи, сума вкладу позивачеві не виплачена.
Статтею 526 ЦК України регламентовано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
При цьому, відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Обмеження прав позивача щодо отримання коштів, які є його власністю є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України, а також Конституції України. Позивач не був позбавлений права на вищезазначені грошові кошти у встановленому законом порядку, а тому має право на їх повернення відповідачем без будь-яких обмежень.
Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, позовні вимоги про стягнення суми вкладу 5000 євро підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, то такі задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Якщо правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними, у разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). У даній справі між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані спеціальними законами та нормами ЦК України, що не передбачають такого виду відповідальності відповідача як відшкодування моральної шкоди, проте можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачали таку відповідальність в укладеному договорі.
Як встановлено судом, у договорі банківського вкладу № 2630/16/160458 від 21.02.2014 р. відшкодування моральної шкоди сторонами не передбачено.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати в сумі 393.6 грн. сплаченого судового збору.
Тому, керуючись ст. ст. 3, 11, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 611, 628, 629, 1058, 1060 ЦК України суд,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в особі відділення № 16 ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором банківського вкладу № 2630/16/160458 від 21.02.2014 р. у розмірі 5000 (п'ять тисяч) євро та 393 (триста дев'яносто три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.