Справа № 640/8557/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства ХДАВП про стягнення остаточного розрахунку та середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з подальшим уточненням просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платні в сумі 10 591,73 грн. та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 23.01.2003 року по 17.02.2015 року позивач працював у відповідача на посаді слюсаря-сантехніка 5 розряду. 17.02.2015 року позивача було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивачу не було виплачено остаточного розрахунку по заробітній платні, не сплачена заборгованість по заробітній платні, яка утворилась. Тому, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач зявився, уточнений позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання зявилась, позов визнала частково, а саме в частині сплати заборгованості по заробітній платні в розмірі 10 591,73 грн., а в іншій частині просила відмовити, посилаючись на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.04.2015 року, відповідно до якої відкрито провадження про визнання відповідача банкрутом.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 23.01.2003 року працював в ХДАВП та був звільнений 17.02.2015 року в звязку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України. (а.с. 6).

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При звільненні позивачу ОСОБА_1 не було виплачено остаточного розрахунку, у звязку з чим утворилась заборгованість по заробітній платні в розмірі 10 591,73 грн., яка стягується на користь позивача з відповідача, що визнається представником відповідача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Відповідно до ч.5 ст. 19 вказаного Закону, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобовязують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Відповідно до п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці: суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 15.04.2015 року, порушено провадження у справі про банкрутство відносно відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Тому, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно від задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 209,212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства ХДАВП про стягнення остаточного розрахунку та середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства ХДАВП () на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 591 (десять тисяч пятсот девяносто одна) гривень 73 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства ХДАВП () судовий сбір на користь держави в розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий