У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про стягнення коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що 4 червня 2011 року уклав із відповідачем договір про придбання автомобіля «ВАЗ 210994», предметом якого є надання товариством послуг з адміністрування системи АвтоТак з метою придбання автомобіля в групі. На виконання вказаного договору він сплатив вступний внесок та щомісячні обов'язкові платежі, а всього 53 967 грн 56 коп., однак автомобіль не отримав.

Оскільки автомобіль він не отримав і, вважаючи, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність, звернувся до ТОВ «Авто Просто» з вимогою про розірвання договору, проте отримав відповідь, що поверненню йому підлягають лише 27 532 грн 11 коп., які він до теперішнього часу не отримав.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_3 27 532 грн 11 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ТОВ «Авто Просто» просить рішення Любешівського районного суду Волинської області від 19 листопада

2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 січня

2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, й ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у зв'язку з розірванням між сторонами угоди, відповідач повинен повернути позивачу суму чистих внесків, сплачених останнім за право отримання автомобіля за угодою, виходячи з вартості автомобіля на момент укладення договору.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Судом установлено, що 4 червня 2011 року сторони уклали угоду № 363854 з додатками № 1 та № 2, предметом якої є надання послуг у системі АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля «ВАЗ 210994».

На виконання вказаної угоди ОСОБА_3 сплатив вступний внесок в сумі 2 311 грн 20 коп., вніс авансові внески та сплачував щомісячні платежі, а всього перерахував відповідачу 53 967 грн 56 коп.

Скориставшись своїм правом розірвання угоди, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою.

Листом від 6 жовтня 2011 року ТОВ «Авто Просто» підтвердило, що угоду № 363854 розірвано й вказало суму, яка підлягає поверненню, а саме: 27 532 грн 11 коп. чистих внесків.

Відповідно до ст. 2 укладеної між сторонами угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених угодою.

Статтею 3 цієї угоди передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2 додатку № 2 до угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ «Авто Просто» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі.

Відповідно до угоди між ТОВ «Авто Просто» та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатку № 2).

Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «Чисті внески» або «Внесок в оплату товару».

Пунктом 13.1 ст. 13 додатку № 2 до угоди передбачено, що учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ «Авто Просто» у письмовій формі.

Сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі 2 цілих чистих внесків (п. 13.3

ст. 13 додатку № 2 до угоди).

Строки та порядок повернення чистих внесків у разі розірвання угоди за ініціативою учасника також визначені ст. 13 додатку № 2 до угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ТОВ «Авто Просто».

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843725/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 653 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843727/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_10_14/pravo1/T041618.html?pravo=1> на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дав належної оцінки наявним у справі доказам; з огляду на те, що фактично спір виник не щодо суми повернення внесків, а щодо порядку повернення сплаченої суми, суди не врахували, що виплати проводяться у порядку черговості, що передбачено умовами угоди, а перед позивачем у черзі є інший учасник, чиї права у разі дострокового повернення коштів ОСОБА_3 будуть порушені, позивача було повідомлено про черговість повернення йому чистих внесків.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 303 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2014_10_14/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 315 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2014_10_14/pravo1/T041618.html?pravo=1> на вказані положення закону уваги не звернув, не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги, погодився з висновками суду першої інстанції щодо спірних правовідносин та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, оскільки судами при їх ухваленні допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи й є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 січня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення коштів передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук