Справа № 134/2082/14-ц Провадження № 22-ц/772/491/2015Головуючий в суді першої інстанції Глушкова В. Ф.
Категорія 5 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконкому Крижопільської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення виконкому Крижопільської селищної ради про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до суду зі вказаним вище позовом, у якому посилались на те, що рішенням виконкому Крижопільської селищної ради народних депутатів ОСОБА_4 на сім'ю з 4-х осіб була надана 3-х кімнатна квартира житловою площею 44,21 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 в смт Крижопіль. 30 грудня 2001 року на вказану квартиру був виданий ордер, в який були включені ОСОБА_6, її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_7, чоловік ОСОБА_8.

Рішенням виконкому Крижопільської селищної ради Вінницької області за № 132 від 29.05.2003 року, без згоди наймача квартири ОСОБА_4, зазначена квартира була приватизована на ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3. Приватизація квартири проведена відповідачем таємно. В заяві ОСОБА_9 до органу приватизації дійсні квартиронаймачі не зазначені. Відповідач не надала всіх необхідних даних для безоплатної приватизації житла у приватну власність, як того вимагає закон.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Крижопільської селищної ради Вінницької області № 132 від 29.05.2003 року в частині про безоплатну передачу ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11 липня 2003 року, видане виконкомом Крижопільської селищної ради, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_2 та члену її сім'ї ОСОБА_3 в рівних частках. В позові ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення районного суду і закрити провадження у справі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній. Представник ОСОБА_4, позивач ОСОБА_5 та його представник вимоги апеляційної скарги не визнали.

Представник виконавчого комітету Крижопільської селищної ради просить справу розглянути без представника виконкому селищної ради, вважає рішення Крижопільського районного суду законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що ОСОБА_6 не була зареєстрована в АДРЕСА_5 і не вселялася, так як фактично проживала в с. Летківка Тростянецького району Вінницької області. ОСОБА_5 хоча і був знятий з реєстрації за адресою спірної квартири, але місцем постійного проживання його була дана квартира.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), підтверджується письмово і додається до заяви.

Разом з тим, як випливає з матеріалів справи, до органу приватизації звернулася з заявою лише ОСОБА_2, яка на той час була зареєстрована разом з сином у спірній квартирі.

Суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_5 підлягають задоволенню з метою захисту порушеного права на житло, в задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити.

Проте повністю з таким висновком районного суду погодитись не можна, оскільки суд не правильно застосував норми матеріального права.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначає Закон України від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон).

Правилами ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону та п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян передбачено, що житло передається лише особам, які постійно проживають у ньому разом з наймачем або за якими зберігалося право на житло на момент введення в дію цього Закону. Проте це не означає, що до останніх припиняється дія ст. 71 ЖК, якою встановлено строки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, оскільки особливостей застосування даної норми в цих випадках законодавством не встановлено.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 10 постанови від 12 квітня 1985р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймачеві (членові його сім'ї), який був відсутній понад установлений законом строк без поважних причин. Суд вправі відмовити з цих мотивів у позові про вселення, обмін, поділ жилого приміщення. Ці роз'яснення слід враховувати і при розгляді вимог про його приватизацію, заявлених такою особою.

Частина 3 ст. 71 ЖК України визначає випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Відповідно до ч. 2 статті цей строк, в разі спору, може бути продовжено судом. Проте з матеріалів справи вбачається, що випадок, за яким би за ОСОБА_5 зберігалося спірне жиле приміщення понад шість місяців відсутній, з заявою про продовження цього строку у зв'язку з поважністю причин пропуску позивач до суду не звертався.

Враховуючи наведене судова колегія приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_5 слід відмовити у зв'язку з втратою останнім права на приватизацію спірної квартири. ОСОБА_6 в спірній квартирі не проживала, а тому право на приватизацію житлового приміщення не набула.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_4 був переданий у комунальну власність селищній раді розпорядженням Фонду державного майна України у Вінницькій області від 07.12.2007 року за № 1153/1 на підставі рішення Крижопільської селищної ради 6 сесії 5 скликання від 28.12.2006 року «Про надання згоди на прийняття в комунальну власність об'єктів соціальної інфраструктури».

Статтями 1-3 Закону встановлено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Частиною 9 статті 8 Закону встановлено, що державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 року №891 затверджено Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій.

Під час приватизації громадянкою ОСОБА_2 спірної квартири виконавчим комітетом Вінницької області зазначених вимог закону дотримано не було, оскільки квартира не знаходилася в господарському віданні Крижопільської селищної ради.

Отже рішення виконкому Крижопільської селищної ради Вінницької області № 132 від 29.05.2003 року в ці частині і свідоцтво про право власності на житло від 11 липня 2003 року видані щодо квартири, яка не належала Крижопільській селищній раді, а відтак не могла бути об'єктом приватизації без попередньої передачі будинку в комунальну власність.

Судова колегія дійшла висновку про те, що видані виконкомом Крижопільської селищної ради без законних підстав та повноважень акти порушують права та інтереси позивача ОСОБА_5, який після передачі спірного житла у комунальну власність проживає та зареєстрований у ньому, а відновлення порушеного права можливе шляхом визнання незаконними та скасування відповідних актів.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, якщо суд неправильно застосував норми матеріального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є неправильним і таким, що підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що справа підсудна суду загальної юрисдикції, при наявності публічно-правових відносин, не заслуговують на увагу.

Звернувшись до суду зі вказаним вище позовом позивачі посилалися на те, що наймач квартири державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї. Проте приватизація квартири проведена відповідачем ОСОБА_2 без такої згоди.

Орган місцевого самоврядування, у правовідносинах щодо реалізації житлових прав наймачів квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей може виступати не тільки як суб'єкт владних повноважень, а і як сторона у житлових правовідносинах. Справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних житлових прав таких мешканців згідно з частиною першою статті 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки такі позови є способом захисту мешканцями квартир (будинків) державного житлового фонду - фізичними особами своїх прав на набуття права власності на житлове приміщення, а правовідносини, які виникають з приводу приватизації житлових приміщень між ними та органом місцевого самоврядування, є приватноправовими, що вбачається із системного аналізу статті 47 Конституції України, статей 1 - 3 Закону N 2482-XII та статті 4 Закону N 500-VI.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Крижопільської селищної ради Вінницької області № 132 від 29.05.2003 року в частині про безоплатну передачу ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11 липня 2003 року, видане виконкомом Крижопільської селищної ради, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_2 та члену її сім'ї ОСОБА_3 в рівних частках.

В позові ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення виконкому Крижопільської селищної ради про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на квартиру відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.