22-ц/775/378/2015(м)
Головуючий у І інстанції Хараджа О.О.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 53
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сорока Г.П.,

суддів - Баркової Л.Л., Гаврилової Г.Л.,

при секретарі - Орловій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

29 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі за текстом ПАТ «ММК ім.Ілліча») та просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати суми індексації заробітної плати з компенсацією за період з 01.07.2006 року по день винесення рішення, моральну шкоду в розмірі 1 000грн та відшкодувати судові витрати на правову допомогу в розмірі 1 000грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 17.10.1983 року по 30.06.2006 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. В період її трудової діяльності відповідачем не проводилась передбачена діючим законодавством індексація заробітної плати з компенсацією. При звільненні з роботи індексація з компенсацією також не була виплачена. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.05.2014 року з відповідача на її користь була стягнута сума індексації заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по червень 2006 року у розмірі 1070,60грн. Тому на підставі ст.117 КЗпП України відповідач повинен їй сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення, а також відшкодувати моральну шкоду, яка виражається у душевних стражданнях, переживаннях, психічній травмі, перенесених нею із-за порушення її прав на оплату праці.

Діючи в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності представник позивачки ОСОБА_3 в письмовій заяві просила поновити тримісячний строк на звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що копію рішення Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 21.05.2014 року отримали лише 28.10.2014 року (а.с.2-3,16).

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «ММК ім.Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією та моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, недоведеність обставин, що мають значення, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування та порушення норм матеріального і процесуального права,

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні шляхом направлення телефонограми, зареєстрованої у встановленому порядку у журналі телефонограм, витяг з якого долучений до справи. Позивачка про причини неявки суду не повідомила, ніяких заяв не подала. Представник позивачки подала до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. З урахуванням наведеного, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу у відсутності позивачки та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча» Новгородської В.В., яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка в період з 17.10.1983 року по 30.06.2006 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ "ММК ім. Ілліча".

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.05.2014 року з відповідача на її користь була стягнута сума індексації заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по червень 2006 року у розмірі 1070,60грн. з утриманням ПАТ ММК ім.Ілліча з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті (а.с.7-8).

Згідно наданої відповідачем довідки №04-р-837 від 17.11.2014 року, платіжного доручення №13670 від 28.03.2014 року та роздруківки банківського рахунку працівниці ОСОБА_2 була нарахована в березні 2014 сума індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 1070,60грн., яка за вирахуванням податків та інших обов'язкових платежів, що підлягають вирахуванню із заробітної плати була 28.03.2014 року перерахована на картковий рахунок позивачки в розмірі 893,89грн. (а.с.24-26).

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що позивач при зверненні з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з індексації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди пропустила встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний строк, оскільки фактичний розрахунок з нею відповідач здійснив 28.03.2014 року, а з позовом до суду позивачка звернулася лише 29.10.2014 року та не надала доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони випливають з обставин справи та відповідають вимогам закону.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як вбачається з платіжного доручення №13670 від 28.03.2014 року відповідачем ПАТ «ММК ім.Ілліча» на карточний рахунок позивачки ОСОБА_2 перерахована сума індексації заробітної плати з компенсацією за період з 2003-2006 рр. у розмірі 893,89 грн, що з урахуванням обов'язкових платежів становить 1070 ,60 грн. (а.с.а.с.25-26).

Отже, 28.03.2014 року відповідач у повному обсязі розрахувався із позивачкою по заробітній платі.

З позовом до суду ОСОБА_2 звернулася 29.10.2014 року, тобто, за перебігом встановленого законом тримісячного строку.

Зі справи також вбачається, що виплата суми індексації заробітної плати з компенсацією позивачці була проведена на підставі її особистої заяви на адресу ПАТ «ММК ім.Ілліча» від 06.02.2014 року про нарахування та виплату сум індексації заробітної плати з компенсацією за період з 01.03.2003 року по 30.06.2006 року на картковий рахунок позивачки (а.с.26,60).

За таких обставин, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову із-за пропуску встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячного строку для звернення до суду за захистом порушеного права.

Доводи апеляції про те, що позивачка не знала джерело надходження на її рахунок суми у розмірі 893,89 грн. та вважала, що ці кошти є індексацією пенсії, спростовуються наданими відповідачем доказами, зокрема заявою позивачки від 06.02.2014 року, на підставі якої відповідачем проведено нарахування та виплата суми індексації заробітної плати з компенсацією, а тому вона могла і повинна була дізнатися в момент одержання коштів про те, що відповідач фактично з нею розрахувався 28.03.2014 року.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність об'єктивних та непереборних обставин, що перешкоджали позивачці у встановлений законом тримісячний строк звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням права на оплату праці, та які б підтверджували поважність причин пропуску цього строку, не наведено ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, а також не надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд залишив поза увагою те, що копія рішення суду від 21.05.2014 року, яким було задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення з відповідача суми індексації заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по липень 2006 року в сумі 1070,60грн., була отримана стороною позивача лише 28.10.2014 року, не може бути визнана поважною причиною пропуску встановленого законом тримісячного строку, оскільки фактично повний розрахунок з позивачкою був проведений 28.03.2014 року, перебіг тримісячного строку починається 29.03.2014 року та не пов'язаний з рішенням суду від 21.05.2014 року, що було ухвалено у відсутності сторін, які не повідомили суду про те, що спір уже вирішений в позасудовому порядку.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду, у справі не встановлено.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, які згідно положень ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані надати сторони на підтвердження своїх вимог чи заперечень, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.