УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

Нагорняка В.А., Писановї Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 23 600 грн. на строк до 28 серпня 2027 року зі сплатою 16,08% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 серпня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, в іпотеку було передано житловий будинок АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на 13 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 34 949 грн. 29 коп. Посилаючись на викладене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, звернути стягнення на будинок, що є предметом іпотеки. Також позивач просив виселити осіб, які зареєстровані та проживають у спірному будинку.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що розмір заборгованості за кредитним договором є неспівмірним з вартістю предмета іпотеки. Крім того, зазначив, що позивачем не надано доказів, що допущене боржником порушення основного зобов'язання завдає збитків іпотекодержателю й змінює обсяг його прав

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами установлено, що 29 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 23 600 грн. на строк до 28 серпня 2027 року зі сплатою 16,08% річних.

14 жовтня 2010 року ПАТ КБ «ПиватБанк» та ОСОБА_3 уклали додаткову кредитну угоду, за умовами якої погодили новий розмір процентної ставки, починаючи з 4 жовтня 2010 року - 25,42% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором , 29 серпня 2007 року між тими ж самими сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві приватної власності та придбаний на кредитні кошти (а.с. 15-18, 20-23).

Позивач свої обов'язки з надання ОСОБА_3 обумовленої договором суми повністю виконав. ОСОБА_3 у передбачені договором строки обов'язки по погашенню кредиту та процентів виконував неналежним чином.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 13 жовтня 2014 року у позичальника утворилась заборгованість у загальному розмірі 34 949 грн 29 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 19 521 грн 83 коп., з якої 313 грн 72 коп. - прострочена; заборгованості по процентам - 9 805 грн 15 коп., з якої 9 654 грн 45 коп. - простроченої; пені - 2 959 грн 96 коп., 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1652 грн. 35 коп. - штраф (процентна складова).

Вартість житлового будинку НОМЕР_1 з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 в укладеному між сторонами іпотечному договорі (п. 35.5 договору) визначена у 20 тис. грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 39 Закону України встановлено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Згідно п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Проте суди на зазначені положення закону уваги не звернули та не врахували, що боржник не виконав зобов'язання за кредитним договором, не погасив основний борг, нараховані проценти, неустойку за кредитним договором, у зв'язку з чим банк має законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Дійшовши висновку про неспівмірність вартості предмета іпотеки, на який позивач просив звернути стягнення, із розміром заборгованості, яку має боржник перед кредитором, суди попередніх інстанції не звернули увагу, що при передачі в іпотеку спірного домоволодіння, іпотекою забезпечувався отриманий ОСОБА_3 кредит у розмірі 23 600 грн., вартість предмету іпотеки сторонами було визначено у 20 000 грн. На момент звернення позивача до суду загальний розмір заборгованості за кредитним договором складав 34 949 грн 29 коп., тобто іпотечним договором забезпечувалося виконання зобов'язання у меншому розмірі, ніж розмір заборгованості яка утворилася і на погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України належно не мотивували свої висновки, не встановили дійсної вартості предмета іпотеки на момент розгляду справи та не перевірили, чи не позбавляє відмова у зверненні стягнення на предмет іпотеки позивача права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене постановлені судами рішення в частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню у цій частині, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Оскільки вимоги щодо виселення осіб, які проживають за адресою будинку - предмета іпотеки, є похідними від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення судів попередніх інстанцій в цій частині також підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:О.В. Кафідова
А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана