у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка А.В.,Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі − ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентної ставки за кредитом у розмірі 36 % річних. Порядок погашення кредиту визначений щомісячними платежами в розмірі 7 % річних від суми заборгованості.

У зв'язку із неналежним виконанням умов договору утворилася заборгованість в розмірі 31 245 грн 67 коп.

З урахуванням наведеного банк просив суд стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 19 квітня 2007 року у сумі 31 245 грн 67 коп., що складається з: 9 569 грн 01 коп. заборгованості за кредитом, 14 929 грн 08 коп. заборгованості за процентами, 4 783 грн 50 коп. нарахованої та простроченої комісії штрафів: 500 грн (фіксована частина) та 1 464 грн 08 коп. (процентна складова).

ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним, на обґрунтування якого вказала, що банком не дотримано письмової форми правочину, не досягнуто усіх істотних умов договору, Умови та правила надання банківських послуг нею не підписувалися та не були їй вручені.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 19 квітня 2007 року, а саме: 9 569 грн 01 коп. заборгованості за кредитом, 14 929 грн 08 коп. заборгованості за процентами, 4 783 грн 50 коп. нарахованої та простроченої комісії штрафів: 500 грн (фіксована частина) та 1 464 грн 08 коп. (процентна складова), всього у сумі 31 245 грн 67 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, керувався тим, що оскільки заява позичальника про припинення дії договору в матеріалах справи відсутня, а тому відбулась його пролонгація із збереженням тих умов, на яких його було укладено, отже, встановлено термін дії картки до 30 квітня 2011 року, а тому позивач звернувся в межах строку позовної давності.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки вони зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору, оформленого заявою від 19 квітня 2007 року, ОСОБА_6 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентної ставки за кредитом у розмірі 36 % річних. Строк дії картки − встановлено − квітень 2011 рік. Порядок погашення кредиту визначений щомісячними платежами в розмірі 7% річних від суми заборгованості.

Відповідно до поданої суду банком виписки з рахунку ОСОБА_6 було встановлений кредитний ліміт в розмірі 4 000 грн, який 27 грудня 2007 року було збільшено до 8 000 грн, а 26 вересня 2008 року − до 10 000 грн. Встановлення та зміна кредитного ліміту за рішенням банку відповідає вимогам п. 3.2 Умов і правил надання банківських послуг (а. с. 19).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 липня 2013 року у ОСОБА_6 виникла заборгованість у сумі 31 245 грн 67 коп., яка складається з: 9 569 грн 01 коп. заборгованості за кредитом; 14 929 грн 08 коп. заборгованості з процентів за користування кредитом; 4 783 грн 50 коп. нарахованої та простроченої комісії; штрафів: 500 грн (фіксована частина) та 1 464 грн 08 грн (процентна складова).

У пункті 9.12 Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що строк дії картки встановлений протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом строку ні одна із сторін не поінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматичною пролонговується на такий же термін.

У липні 2009 року строк дії кредитної картки закінчився, а ПАТ КБ «ПриватБанк» нової картки для відповідача не перевипускало.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права в квітні 2014 року.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного року позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-133цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 − 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обов'язків сторін, які встановлені договором, не врахував заяву відповідача про застосування строку позовної давності та дійшов передчасного висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції, що свідчить про його необґрунтованість та незаконність.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко Т.О. Писана