У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Ради національної безпеки і оборони України, ОСОБА_8 про спростування недостовірної інформації, захист честі та гідності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію, поширену щодо нього, а саме:

«...ОСОБА_6...є тим злочинцем, який протягом останніх років максимально залучався до того, щоб ця ситуація була створена...»;

«...лінія екстремістських груп, мережева структура створювалась протягом двох років. І...фінансування цих груп здійснювалось через ОСОБА_6...»;

«...ОСОБА_6 є одним з ключових організаторів й тих, хто готував заколот в Україні й який давав ґрунт для того, щоб російській війська вторглися на територію України».

Крім того, просив, щоб спростування було зроблено під час офіційної прес-конференції (брифінгу) Ради національної безпеки і оборони України за участю представників засобів масової інформації - невідкладно з моменту набрання рішенням суду законної сили, але не пізніше семи днів з такого моменту. А також просив стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі однієї гривні з кожного.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 04 липня 2014 року під час офіційного брифінгу Секретар Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_8 поширив вказану інформацію, яка принижує його честь, гідність й фактично звинувачує його у вчиненні злочинів, та нівелює його позитивну соціальну оцінку в особі оточуючих, яка ґрунтується на відповідності його діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року провадження у вказаній справі в частині вимог про стягнення моральної шкоди закрито.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_6, поширену на брифінгу Ради національної безпеки і оборони України 04 липня 2014 року ОСОБА_8 наступного змісту:

«...ОСОБА_6...є тим злочинцем, який протягом останніх років максимально залучався до того, щоб ця ситуація була створена...»;

«...лінія екстремістських груп, мережева, структура створювалась протягом двох років. І...фінансування цих груп здійснювалось через ОСОБА_6...»;

«...ОСОБА_6 є одним з ключових організаторів й тих, хто готував заколот в Україні й який давав ґрунт для того, щоб російській війська вторглися на територію України».

З метою спростування недостовірної інформації зобов'язано Раду національної безпеки і оборони України повідомити на офіційному сайті Ради національної безпеки і оборони України про ухвалене у справі за позовом ОСОБА_6 до Ради національної безпеки і оборони України, ОСОБА_8 про захист честі та гідності рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з Ради національної безпеки і оборони України та ОСОБА_8 по 121 грн 80 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до Ради національної безпеки і оборони України, ОСОБА_8 про захист честі та гідності шляхом спростування недостовірної інформації відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 -порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_8, обіймаючи посаду Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, в силу положень ст. ст. 7, 11 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» представляв Раду 04 липня 2014 року на офіційному брифінгу, під час якого, висвітлюючи події, що мають місце на сході України, поширив невизначеному колу осіб інформацію наступного змісту:

«...ОСОБА_6... є тим злочинцем, який протягом останніх років максимально залучався до того, щоб ця ситуація була створена...»;

«...лінія екстремістських груп, мережева структура створювалась протягом двох років. І ...фінансування цих груп здійснювалось через ОСОБА_6...»;

«...ОСОБА_6 є одним з ключових організаторів й тих, хто готував заколот в Україні й який давав грунт для того, щоб російській війська вторглися на територію України».

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, висловлена на брифінгу Ради національної безпеки і оборони України, підпадає під визначення недостовірної, поширення вказаної інформації порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди відповідним його особистим немайновим благам, зокрема мати репутацію особи, яка не вчиняла протиправних дій.

При цьому, вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка визнається цим рішенням недостовірною, суд першої інстанції, встановивши, що Указом Президента від 07 серпня 2014 року № 639/2014 ОСОБА_8 звільнений з посади Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, вважав, що способом спростування поширеної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов'язання Ради національної безпеки і оборони України повідомити на офіційному веб-сайті про ухвалене у вказаній справі рішення протягом місяця з дня набрання ним законної сили.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, встановивши, що Рада національної безпеки і оборони України не є юридичною особою, внаслідок чого не може спростовувати вказану інформацію шляхом повідомлення на своєму офіційному веб-сайті, а ОСОБА_8 на час ухвалення рішення судом першої інстанції не був Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, а тому не має повноважень на спростування такої інформації, виходив з того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

З такими висновками повністю погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Ради національної безпеки і оборони України, ОСОБА_8 про захист честі та гідності шляхом спростування недостовірної інформації.

Відповідно до вимог ст. 119 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, є юридична особа, в якій вона працює (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» (далі - Закон) Рада національної безпеки і оборони України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Склад і структуру Ради національної безпеки і оборони України визначено розділом ІІІ Закону.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону інформаційно-аналітичне та організаційне забезпечення діяльності Ради національної безпеки і оборони України здійснює її апарат, який підпорядковується Секретареві Ради національної безпеки і оборони України.

Апарат Ради національної безпеки і оборони України є юридичною особою.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, є юридична особа, в якій вона працює, а Рада національної безпеки та оборони України не є юридичною особою, тому відповідно до ст. 30 ЦПК України не може бути відповідачем та брати участь у справі, та на порушення п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не вирішив питання про коло осіб, які повинні бути відповідачами у справі.

Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказуючи на те, що позов заявлено до неналежного відповідача, суд апеляційної інстанції не врахував, що висновок щодо належності (неналежності) відповідача може бути зроблений лише щодо особи, яка може мати такий процесуальний статус.

Рада національної безпеки і оборони України, яка визначена відповідачем, не є юридичною особою, а тому вона не могла бути стороною у справі.

Оскільки юридична особа, яка мала бути відповідачем, участі у справі не брала, суд апеляційної інстанції з урахуванням ст. 303 ЦПК України не міг при розгляді справи в апеляційному порядку усунути допущені судом першої інстанції порушення, у зв'язку з чим ухвалене ним рішення та рішення суду першої інстанції з наведених підстав підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 335, ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник