Номер провадження: 22-ц/785/3011/15
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та право на спадщину, визнання права власності на будівельні матеріали у порядку спадкування за законом, визнання заповіту недійсним, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та право на спадщину, визнання права власності на будівельні матеріали у порядку спадкування за законом, визнання заповіту недійсним, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 2/6 частини домоволодіння, за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на 4/6 частини домоволодіння,

встановила:

До суду подана заява про перегляд рішення Малиновського районного народного суду м. Одеси від 30 липня 1979 року, в якій заявник ОСОБА_3 посилався на такі обставини.

Свою заяву обґрунтовував тим, що 30 липня 1979 року Малиновський районний суд м. Одеси розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння. Цим рішенням позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені у повному обсязі.

З цим рішенням заявник не погодився, та крім того про те, що суд розглянув цивільну справу та задовольнив позовні вимоги заявнику стало відомо 08 листопада 2007 року під час розгляду в Малиновському районному суді м. Одеси цивільної справи за його позовом про визнання права власності у порядку успадкування за законом після смерті батька та матері, а відповідачі по справі надали копію цього рішення.

У зв'язку з цим заявник просив суд зазначене рішення скасувати та притягнути його до участі у справі в якості відповідача.

ОСОБА_5 не погоджувався із заявою, посилаючись на те, що обставини, на які посилається заявник, не відповідають дійсності а саме, ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_9 Після його смерті залишилась спадщина у вигляді домобудівництва за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті спадкоємцями за законом були його дружина ОСОБА_8 та діти: ОСОБА_5, ОСОБА_7 та заявник ОСОБА_3 Заявник не подавав заяви про прийняття спадщини, вважав що її не надавав ніхто із спадкоємців, тому будівля не була прийнята до експлуатації у встановленому законом порядку.

Також зазначив, що заява про відмову від спадщини відсутня. Суду було відомо, що заявник є спадкоємцем, однак на підставі того, що заявник не вступив у спадщину, суд ухвалив рішення, не викликаючи його до суду, не визначивши, чи відмовився заявник від спадщини, чим порушив права заявника. За таких обставин, просив зазначене рішення суду від 30 липня 1979 року скасувати.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2008 року заява ОСОБА_3 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами була задоволена частково. Рішення Малиновського районного народного суду м. Одеси від 30 липня 1979 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння було скасовано та призначено справу до розгляду.

В подальшому до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_3

Разом з тим, відповідач ОСОБА_5 надав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 2/6 частини домоволодіння, третя особа: ОСОБА_6 У заяві зазначалось, що на час відкриття спадщини у зазначеному домоволодінні постійно проживали та були зареєстровані він, ОСОБА_5 зі своєю сім'єю та матір'ю ОСОБА_8 Так як він постійно проживав у спірному домоволодінні, а виходячи із цього фактично управляв та володів спадковим майном, являвся братом покійної по батькові та був співвласником домоволодіння, де знаходилась спадщина, то з часу відкриття спадщини ОСОБА_7 (ОСОБА_7), вважав себе спадкоємцем останньої за законом, та виходячи із вимог, передбачених ч. 1 ст. 549 ЦК України (від 1963 року) - особою, яка прийняла спадщину.

Також пояснив, що ніхто із спадкоємців ОСОБА_7 (ОСОБА_7) із заявою про прийняття від останньої спадщини до нотаріальної контори не звертався. Що стосується відповідача по справі, то він на час смерті ОСОБА_7 (ОСОБА_7) мешкав у місті Одесі, знав про смерть останньої та відкриття спадщини, але не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Більш того, на час відкриття спадщини відповідач за місцем знаходження спадкового майна не проживав і не був зареєстрований, тобто фактично не вступав в управління або володіння спадковим майном, що свідчить про неприйняття ним спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини, після остаточного уточнення позовних вимог, просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 2/6 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року та ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Також, виходячи із того, що предметом спору по даній справі є домоволодіння, розташоване у м. Одесі, по АДРЕСА_1, в якому його дружина ОСОБА_6 має на правах особистої власності у порядку успадкування за заповітом 4/6 частини спірного домоволодіння, просив суд допустити її до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

В свою чергу, до суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на 4/6 частини домоволодіння, посилаючись на те, що 06 серпня 1978 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 Від цього шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та постійно проживають разом з ними у спірному домоволодінні за адресою: м. Одеса АДРЕСА_1.

08 грудня 1952 року між житловим управлінням Одеської міської ради, в особі начальника управління Демидова Г.В., та батьком чоловіка ОСОБА_9 було укладено договір про надання останньому в безстрокове користування земельної ділянки площею 524,0 кв.м., розташованої в районі Ближніх Млинів у селищі Джутової фабрики Іллічівського району АДРЕСА_1

Земельна ділянка була надана для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, який у цей же день було нотаріально посвідчено.

У подальшому батьками чоловіка на зазначеній земельній ділянці були збудовані чотирьох-кімнатний житловий будинок, інші будівлі та споруди, які належали їм на праві особистої власності. Це будівництво є завершеним, але у встановленому законом порядку не було прийнято до експлуатації.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер батько чоловіка ОСОБА_9 Так як її чоловік з матір'ю вчасно звернулися із заявами про прийняття спадщини до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, постійно мешкали та були зареєстровані за місцем знаходження спадкового майна, то за ними було визнано право на спадщину за законом в рівних частках кожному. Тобто її чоловік, його мати ОСОБА_8 та донька покійного батька чоловіка ОСОБА_7 (ОСОБА_7) отримали право на 1/6 частину спадкового майна кожен.

Право кожного з них на 1/6 частину відкритої спадщини - 1/2 домоволодіння у м. Одесі по АДРЕСА_1, було підтверджено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 1979 року.

21 листопада 2001 року мати чоловіка ОСОБА_8 склала заповіт, за яким заповідала все своє майно їй, ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_8 померла, у зв'язку з чим усе майно, яке належало останній, перейшло за заповітом у її власність. Так як ОСОБА_8 належало на праві власності у порядку спадщини 4/6 частини домоволодіння (з урахуванням 1/6 частини спадкового майна прийнятого після смерті батька) за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, то після смерті останньої право розпоряджатися цим майном за заповітом перейшло їй.

На підставі викладеного, після остаточного уточнення, просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 4/6 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі за заповітом ОСОБА_8, посвідченим Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою 21 листопада 2001 року.

У травні 2009 року із зустрічною позовною заявою звернулась ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом, визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що її діду ОСОБА_9 та бабці ОСОБА_8 належало домоволодіння за адресою: м. Одеса, Ближні Млини у с. Джутової фабрики Іллічівського району м. Одеси, зараз адреса домоволодіння встановлена як м. Одеса АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння в цілому складається з одного житлового будинку під літ. "А" загальною площею 104,4 кв. м., літньої кухні літ. "Б", сараю літ. "В", убиральні літ. "Г", гаражу літ. "Д", душу літ. "К", які розташовані на земельній ділянці площею 546,0 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_6 р. помер її дід ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_10 р. померла її бабуся ОСОБА_8, після смерті яких залишилася спадщина у вигляді вказаного домоволодіння. Спадкоємцями за законом після смерті діда та бабусі були мати, як донька померлих - ОСОБА_7 (ОСОБА_7), та діти померлих ОСОБА_3 і ОСОБА_5

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_8 р. померла її мати ОСОБА_7 (ОСОБА_7), тому за правом представництва право на спадщину після смерті діда та бабці має вона. Також їй стало відомо, що її бабка ОСОБА_8 нібито видала заповіт на майно, яке залишилося після її смерті на ім'я ОСОБА_6, яка є дружиною ОСОБА_5. Вказаний заповіт, на її погляд, було складено під впливом омани з боку ОСОБА_6, та викликає значні зауваження автентичність підпису померлої, тому вона вважає що вказаний заповіт повинен судом бути визнаним недійсним.

На підставі викладеного, просила ухвалити рішення, яким встановити прийняття спадщини ОСОБА_4 за правом представництва після смерті ОСОБА_10, яка залишилося після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_8, визнати за ОСОБА_4 право власності за правом представництва у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 р., доньки померлих ІНФОРМАЦІЯ_11 р. ОСОБА_9, та ІНФОРМАЦІЯ_9 р. ОСОБА_8, визнати заповіт, укладений від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі - недійсним.

У червні 2009 року ОСОБА_3 подав до суду додаткову позовну заяву, в якій просив ухвалити рішення, яким встановити прийняття спадщини ОСОБА_3 як спадкоємця першої черги, яка залишилася після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі після смерті померлих ІНФОРМАЦІЯ_6 р. ОСОБА_9, та ІНФОРМАЦІЯ_9 р. ОСОБА_8, визнати заповіт, укладений від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі - недійсним.

Представник ОСОБА_5 заявив клопотання про об'єднання справ в одне провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду від 10 листопада 2009 року зазначені позови були об'єднані в одне провадження.

Після остаточного уточнення позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд встановити факт прийняття спадщини та право на спадщину за законом ОСОБА_3, як спадкоємця першої черги, яка залишилася після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_8, визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину будівельних матеріалів, з яких споруджено домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі після ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р., та ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 р., визнати заповіт, який було укладено від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі - недійсним, визнати за ОСОБА_3 право користування земельною ділянкою, на якій розташовано будинок АДРЕСА_1

Після остаточного уточнення позовних вимог ОСОБА_4 просила суд встановити факт прийняття спадщини та право на спадщину за законом на 1/3 частину за ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_10, яка залишилася після смерті ОСОБА_9, та за правом представництва після смерті ОСОБА_8; визнати за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину будівельних матеріалів, з яких споруджено домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі після ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 р. - доньки ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р., та ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 р.; визнати заповіт, який було укладено від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_6 на домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі - недійсним, визнати за ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою, на якій розташовано будинок АДРЕСА_1

У судових засіданнях сторони наполягали на своїх вимогах, просили їх задовольнити, заперечували проти пред'явлених до них вимог. У подальшому в судове засідання не з'явились, на своїх вимогах наполягали, просили суд розглядати справу за їх відсутності.

Справа була розглянута у відсутність представника Одеської міської ради.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року було задоволено частково позов ОСОБА_3 та було встановлено факт прийняття спадщини та право на спадщину за законом ОСОБА_3, як спадкоємця першої черги, яка залишилася після смерті ОСОБА_9

Визнано за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 частину будівельних матеріалів, обладнання, які були використані при споруджені домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі, що складається з: житлового будинку під літ. "А" загальною площею 104,4 кв. м., літньої кухні літ. "Б", сараю літ. "В", убиральні літ. "Г", гаражу літ. "Д", душу літ. "К", які розташовані на земельній ділянці площею 546,0 кв. м., після ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р.

Визнано за ОСОБА_3 право користування земельною ділянкою, на якій розташовано будинок АДРЕСА_1

В решті позовних вимог було відмовлено.

Позов ОСОБА_4 було також задоволено частково та було встановлено факт прийняття спадщини та визнано право на спадщину за законом за ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_10, що залишилася після смерті ОСОБА_9

Визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 частину будівельних матеріалів, обладнання, які були використані при споруджені домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі, що складається з: житлового будинку під літ. "А" загальною площею 104,4 кв. м., літньої кухні літ. "Б", сараю літ. "В", убиральні літ. "Г", гаражу літ. "Д", душу літ. "К", які розташовані на земельній ділянці площею 546,0 кв. м., після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_14.-доньки ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р.

Визнано за ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою, на якій розташовано будинок АДРЕСА_1

В решті позовних вимог було відмовлено.

Позов ОСОБА_5 було задоволено частково та було визнано за ОСОБА_5 право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 частину будівельних матеріалів, обладнання, які були використані при спорудженні домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі, що складається з: житлового будинку під літ. "А" загальною площею 104,4 кв. м., літньої кухні літ. "Б", сараю літ. "В", убиральні літ. "Г", гаражу літ. "Д", душу літ. "К", які розташовані на земельній ділянці площею 546,0 кв. м., після ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 було задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності у порядку спадкування за заповітом на 5/8 частин будівельних матеріалів, обладнання, які були використані при споруджені домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі, що складається з: житлового будинку під літ. "А" загальною площею 104,4 кв. м., літньої кухні літ. "Б", сараю літ. "В", убиральні літ. "Г", гаражу літ. "Д", душу літ. "К", які розташовані на земельній ділянці площею 546,0 кв. м., після ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 р.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право користування земельною ділянкою, на якій розташовано будинок АДРЕСА_1

Зазначене судове рішення вищевказаними особами визнано як законне, та в апеляційному порядку не оскаржується.

Разом з тим, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу Одеська міська рада, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні всіх позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а також зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавцю ОСОБА_9 у встановленому законом порядку в 1952 році в безстрокове користування була виділена земельна ділянка площею 524 кв. м., розташована в районі Ближніх Мельниць у АДРЕСА_1, для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності.

За життя ОСОБА_9 разом зі своєю співмешканкою, яка в подальшому стала його дружиною, ОСОБА_8, на вказаній земельній ділянці збудували житловий будинок із господарськими будівлями, однак не здали його в експлуатацію та не отримали на нього правовстановлюючих документів.

У зв'язку з цим, суд оскаржуваним судовим рішенням визнав за спадкоємцями право власності на будівельні матеріали, обладнання, які були використані при спорудженні вказаного житлового будинку (домоволодіння) АДРЕСА_1, а також право користування земельною ділянкою, на якій він розташований.

Разом з тим, суд відмовив у задоволенні решти позовних вимог, у тому числі, позовних вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, укладеного ОСОБА_8 21.11.2001 року, за яким вона заповідала все своє майно ОСОБА_6, а також позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку та надвірних споруд.

Судове рішення, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, які вказані вище, в апеляційному порядку не оскаржується.

Таким чином предметом апеляційного оскарження є рішення лише в частині задоволення позовних вимог.

Так, як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящихся від 5 вересня 1952 року № 1168 в користування ОСОБА_9 була виділена земельна ділянка площею 524 кв. м, розташована в районі Ближніх Мельниць у селищі Джутової фабрики Іллічівського району м. Одеси для індивідуального житлового будівництва (т.1, а.с.33).

На підставі цього рішення, 08 грудня 1952 року між житловим управлінням Одеської міської ради, в особі начальника управління Демидова Г.В., та ОСОБА_9 було укладено договір про надання останньому в безстрокове користування земельної ділянки площею 524 кв. м, розташованої в районі Ближніх Мельниць у селищі Джутової фабрики Іллічівського району м. Одеси, для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, який у цей же день було нотаріально посвідчено (т.1, а.с.35-36)

У відповідності до листа заступника директора КП "ОМБТІ та РОН" від 07.11.2007 року № 6695901.13 в теперішній час вищевказана адреса є наступною адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.32).

В подальшому, на зазначеній земельній ділянці ОСОБА_9 та його співмешканкою ОСОБА_8 були збудовані 4-х кімнатний житловий будинок, інші будівлі та споруди, які належали їм на праві особистої власності. За життя вказаних осіб будівництво було завершеним, однак у встановленому законом порядку не було прийнято до експлуатації та правовстановлюючі документи на нього не були отримані. Реєстрація права власності на домоволодіння, яке є предметом спору, в КП " ОМБТІ та РОН" відсутня, в технічному паспорті на домоволодіння від 19.10.2007 р. усі будівлі, розташовані на земельній ділянці, вказані як самовільні.

Вказане домоволодіння в цілому складається з одного житлового будинку під літ. "А" загальною площею 104,4 кв. м., літньої кухні літ. "Б", сараю літ. "В", убиральні літ. "Г", гаражу літ. "Д", душу літ. "К", які розташовані на земельній ділянці площею 546,0 кв. м.

У 1968 році між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, до цього часу, а саме з 1951 року вони фактично мешкали разом і вели спільне господарство як подружжя.

Від цього шлюбу у них народилися двоє дітей, а саме, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також, у ОСОБА_9 від першого шлюбу залишилась донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_9 Після його смерті залишилась спадщина у вигляді незареєстрованого домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1

Оскільки ОСОБА_9 не залишив заповіту, то спадкування здійснювалось за законом на підставі ст. 549 (ЦК УРСР 1963 року).

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями за законом залишилися: син - ОСОБА_3, син - ОСОБА_5, дочка - ОСОБА_7 (ОСОБА_7) та дружина померлого - ОСОБА_8 Кожен із них успадкував рівну частку у спадковому майні, що відкрилася після смерті ОСОБА_9 - у вигляді 1/2 частки спадкового майна.

Інша 1/2 частка спадкового майна належала ОСОБА_8, оскільки була набута останньою під час знаходження у шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_9

Таким чином, враховуючи рівність часток у спадковому майні, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що кожному зі спадкоємців повинно належати по 1/8 частці майна, на яку відкрилася спадщина, а дружина померлого спадкувала відповідно 1 /8 + 1/2 = 5/8 часток.

Так, ОСОБА_5 з матір'ю звернулися із заявами про прийняття спадщини до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, постійно мешкали та були зареєстровані за місцем знаходження спадкового майна, у зв'язку з чим за ними було визнано право на спадщину за законом в рівних частках кожному.

Тобто ОСОБА_3, ОСОБА_8 та донька покійного ОСОБА_7 (ОСОБА_7) отримали право на 1/6 частину спадкового майна кожен, що підтверджено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 1979 року.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла донька покійного батька ОСОБА_9 - ОСОБА_7 (ОСОБА_7), після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 1/6 частки спірного домоволодіння.

Оскільки за життя ОСОБА_7 (ОСОБА_7) заповіт не склала, то після її смерті її частку у спірному домоволодінні успадкувала ОСОБА_4, яка на час смерті проживала сумісно з матір'ю та прийняла спадщину, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 549 (ЦК УРСР 1963 року).

В свою чергу, 06 серпня 1978 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_6.

Від цього шлюбу вони мають двох дітей, сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, і доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та постійно проживають у спірному домоволодіння.

21 листопада 2001 року ОСОБА_8 склала заповіт, за яким заповідала все своє майно ОСОБА_6, та який було посвідчено нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 21 листопада 2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_8 померла, у зв'язку із чим усе майно, яке належало останній, перейшло за заповітом у власність ОСОБА_6, тобто 5/8 частина спірного домоволодіння.

Як було вказано вище, оскаржуваним рішенням суду у визнанні цього заповіту недійсним було відмовлено, і рішення суду в цій частині не оскаржується.

Ухвалюючи судове рішення, суд обґрунтовано виходив із вимог, передбачених пунктами 1, 4 і 5 Прикінцевих і Перехідних положень до ЦК України 2003 року, відповідно до яких цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Суд обгрунтовано виходив із того, що спірне домоволодіння, яке складається з житлового будинку та надвірних споруд, та на яке відкрилася спадщина, не прийняте до експлуатації, хоча і збудоване на законних підставах в період з 1960 - 2007 років, а саме - на підставі договору на право будівництва та на земельній ділянці, яка була відведена під будівництво у встановленому законом порядку.

З цих підстав суд правомірно визнав право на спадщину, право на будівельні матеріали, обладнання, які були використані при спорудженні домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі, що складається з: житлового будинку під літ. "А" загальною площею 104,4 кв. м., літньої кухні літ. "Б", сараю літ. "В", убиральні літ. "Г", гаражу літ. "Д", душу літ. "К".

Таких правових позицій дотримується Пленум Верховного Суду України в п. 7 своєї постанови № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", згідно якого якщо спадкодавцем здійснено самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Крім того, вирішуючи питання щодо права користування спадкоємцями земельною ділянкою, на якій розміщений самовільно збудований будинок, суд виходив із вимог ст.ст. 1218, 1225 ЦК України, згідно яких до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцеві житлового будинку, інших споруд і будов, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

Так, згідно п. 10 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому законом порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не склав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належної йому на праві власності.

Аналогічні правові позиції висловлені і в п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", в якому визначено, що відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_9 у встановленому законом порядку отримав земельну ділянку в користування, суд дійшов обгрунтованого висновку про виникнення у спадкоємців права щодо користування земельною ділянкою, на якій розташовано житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1

Доводи представника апелянта - ОМР про те, що спадкодавець ОСОБА_9 втратив право користування вказаною земельною ділянкою, так як протягом року не здійснив на ній будівництво, є безпідставними, оскільки як було зазначено вище, земельна ділянка площею 524 кв.м була надана ОСОБА_9 під будівництво житлового будинку і надвірних споруд 5 вересня 1952 року у безстрокове користування, із подальшим укладенням договору про право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 08 грудня 1952 року.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_9 набув право користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1 а також право на будівництво житлового будинку з надвірними спорудами за цією ж адресою у встановленому законом порядку.

Оскільки будь-яких рішень щодо вилучення вказаної земельної ділянки у ОСОБА_9, або його спадкоємців, а також щодо скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих ся № 1168 від 5 вересня 1952 року матеріали справи не містять, то доводи представника ОМР щодо незаконного зайняття вказаної земельної ділянки спадкоємцями ОСОБА_9, є безпідставними і необґрунтованими.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Що стосується доводів представника ОМР про те, що ухвалюючи рішення про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані при спорудженні домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Одесі, суд мав зазначити (поіменувати) ці матеріали чи обладнання, то вони є слушними.

Разом з тим, враховуючи, що спору між сторонами стосовно розподілу між ними цих будівельних матеріалів та обладнання не існує і суд цього питання не вирішував, визнавши за кожним із них право власності на ідеальну частку цих будівельних матеріалів і обладнання, а також те, що спір між сторонами фактично вирішується з 1979 року, зазначені обставини є формальними і не впливають на законність і справедливість судового рішення.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що у відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко