Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1391/15 Головуючий у 1 інстанції: Купавська Н.М.
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення розміру та розподіл судових витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення розміру та розподіл судових витрат, зазначивши в позові, що за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року (справа № 2-421/2012) з неї стягнуто судові витрати на користь ОСОБА_3 у сумі 549 грн. 20 коп. Посилаючись на неправильність такого висновку суду, оскільки вона є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, а натепер - інвалід 1-ї групи, ОСОБА_2 просила визначити розмір судових витрат та розподілити судові витрати між сторонами - у відповідності до вимог закону.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частині 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановивши 24 грудня 2014 року ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення розміру та розподіл судових витрат, суддя, посилаючись на приписи пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України, виходив з того, що така заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. В ухвалі також зазначено, що оскільки зі змісту заявлених ОСОБА_2 вимог вбачається, що вона не згодна з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року в частині розподілу судових витрат, то вона має захищати свої права в порядку оскарження судового рішення, а не в порядку позовного провадження.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що суд першої інстанції порушив вимоги норм процесуального права, не врахував положення статей 79, 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» і дійшов неправильного висновку, що її позов не може розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Такий довід апеляційної скарги є хибним. Так, зі місту позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення розміру та розподіл судових витрат вбачається, що за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року (справа № 2-421/2012) з ОСОБА_2 стягнуто судові витрати на користь ОСОБА_3 у сумі 549 грн. 20 коп. Посилаючись на неправильність такого висновку суду, оскільки вона є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, ОСОБА_2 просила визначити розмір судових витрат та розподілити судові витрати між сторонами.

З огляду на вищевикладене судова колегія зазначає, що вирішення питання про розподіл судових витрат не може бути предметом спору між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, оскільки правовідносини щодо сплати судового збору між сторонами не існують, а є лише судове рішення, яким на користь однієї сторони стягнуто з іншої сторони судові витрати.

Так, частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В частині 2 цієї статті вказано, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У відповідності до частини 4 статті 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Згідно пункту 6) частини 1 статті 214 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом під час ухвалення судового рішення.

В разі незгоди будь-якої сторони цивільного процесу з розподілом судових витрат при ухваленні судового рішення, сторона має право оскаржити судове рішення в цій частині.

Відповідно до пункту 4) частини 1 статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, діючим законодавством не передбачена можливість вирішення питання щодо поділу судових витрат шляхом подачі окремого позову. Тому висновок суду першої інстанції стосовно того, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення розміру та розподіл судових витрат не може бути розглянуто в порядку позовного провадження в цивільному судочинстві, є вірним.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що судом першої інстанції ухвалу про відмову у відкритті провадження у цивільній справі постановлено з додержанням вимог закону, підстав для її скасування не вбачається.

Виходячи зі змісту пункту 2) частини 1 статті 324 ЦПК України та пункту 4) частини 1 статті 293 ЦПК України в касаційному порядку оскаржуються ухвали апеляційного суду щодо відмови у відкритті провадження у справі, а не у разі відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: