Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/595/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондарчук Р.А.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.03.2015 колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Дуковського О.Л., Фомічова С.Є.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 9 січня 2013 року по справі за позовом кредитної спілки «Реал Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором,

ВСТАНОВИЛА:

1 листопада 2012 року кредитна спілка «Реал Кредит» пред'явила позов до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки у розмірі 106066 грн. 68 коп. Позов обґрунтовано тим, що 9 серпня 2008 року між КС «Реал Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 256/К-1. Згідно вказаного кредитного договору ОСОБА_2 було надано цільовий кредит в розмірі 10800 грн. За користування кредитом ОСОБА_2 повинна щомісячно сплачувати позивачеві проценти з розрахунку 0,1918 % за день від залишкової суми кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом, не включаючи його. 19 серпня 2008 року між КС «Реал Кредит» та відповідачами було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_4. зобов'язалася відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2012 року складається з: 9 250 грн. - сума неповернутого кредиту; 23 775 грн. 58 коп. - несплачені проценти; 63 133 грн. 43 коп. - пеня із розрахунку 1 % в день від суми прострочених платежів; 9 907 грн. 67 коп. - штраф. Загальна сума заборгованості становить 106066 грн. 68 коп., яку позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно.

Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 09 січня 2013 року позов задоволено. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь КС «Реал Кредит» 106 066,68 грн.

Ухвалою того ж суду від 21 березня 2013 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд. Скаргу обґрунтовано тим, що суд розглянув справу без належного її повідомлення. Під час розгляду справи суд не врахував спливу спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Так, як позивач ігнорував її звернення щодо розірвання кредитного договору або реструктуризації боргу тим самим відповідачем порушено приписи ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому договір є недійсним.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 6 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь КС «Реал Кредит» 106066 грн. 68 коп. заборгованості по кредиту. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 6 листопада 2013 року скасовано, справу повернуто на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідача ОСОБА_2, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, подавши письмове клопотання про розгляд справи без її присутності (Т. ІІ а.с. 68). Крім того, вона надіслала суду письмові пояснення по справі згідно яких ні вона, ні ОСОБА_4 не отримували вимог від позивача про виконання зобов'язання. Нарахування неустойки та процентів після закінчення строку дії кредитного договору вважає незаконним. Вважає, що при вирішенні спору в частині стягнення неустойки суд мав застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України. Крім того, вона вважає, що порука ОСОБА_4 припинилася так, як прострочення кредиту розпочалося з 2009 року, але позивач вимог до поручителя не пред'явив. Крім того строк дії договору поруки сплив 25 серпня 2011 року.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні визнала доводи апеляційної скарги і надала усні пояснення про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ч. 3 ст. 551, ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Позивач надіслав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу (Т. І а.с. 109 - 110, Т. ІІ а.с. 47) у яких вказав на те, що відповідачі були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, а отже суд мав підстави для прийняття рішення про заочний розгляд справи. Розрахунок неустойки проведено позивачем з урахуванням норми ч. 2 ст. 258 ЦК України в межах річного строку. З приводу посилань ОСОБА_2 на її звернення до відповідача про розірвання договору або розстрочення боргу, то це не відповідає дійсності. Позивач пред'являв свої вимоги до відповідачів раніше, у жовтня 2011 року, але ухвалою суду від 15 лютого 2012 року заяву було залишено без розгляду, а тому вважає, що вимога до поручителя була пред'явлена своєчасно, в межах шестимісячного строку. Відповідач вважає, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року було скасовано лише рішення апеляційного суду, а тому оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Норма ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає застосуванню за одночасної наявності двох умов: значне перевищення розміру неустойки над розміром збитків, наявність інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, дана норма застосовується судом лише за заявою сторони у справі, але така заява суду не подавалася.

Представник позивача - ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнала і просила відмовити в її задоволенні. Вона надала усні пояснення, які відповідають змісту письмових заперечень позивача на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, пояснення відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи підтверджується, що 19 серпня 2008 року між КС «Реал Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 256/К-1, відповідно до умов якого остання отримала цільовий кредит в розмірі 10800 грн. і зобов'язалася повернути кредит у строк до 25 серпня 2011 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,1918% на день. Повернення кредиту та сплата процентів ОСОБА_2 мала здійснювати частинами згідно графіку, передбаченого в договорі.

Виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором забезпечено неустойкою (штрафом і пенею) та порукою.

Так, 19 серпня 2008 року, між КС «Реал Кредит» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_4 несе солідарну відповідальність перед позивачем за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором заборгованість ОСОБА_2 станом на момент звернення із зазначеним позовом до суду становила 106066 грн. 68 коп., а саме: 9250 грн. - сума неповернутого кредиту, 23775 грн. 58 коп. - несплачені проценти, 63133 грн. 43 коп. - пеня, 9907 грн. 67 коп. - штраф.

Правильність встановлення судом першої інстанції вказаних обставин справи сторонами не оспорюється.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала належним чином і в установлений строк зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за його користування, а тому вона і ОСОБА_4 повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем за виконання кредитних зобов'язань.

Повністю погодитися з висновками суду не можна так, як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте оскаржуване рішення не відповідає цим вимогам закону.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_2 порушила свої зобов'язання перед КС «Реал Кредит» в частині повернення кредиту у строки встановленні графіком та договором в цілому та сплати процентів за користування ним.

В цій частині висновки суду не оспорюються.

Відповідно до п. 6.3. кредитного договору від 19 серпня 2008 року № 19 КС «Реал Кредит» і ОСОБА_2 дійшли згоди, що при простроченні погашення кредиту та/або процентів за користування кредитом згідно графіка платежів кредитодавець має право нарахувати пеню в розмірі 1% від суми простроченого зобов'язання по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом за кожен день прострочення.

Пунктом 6.4. договору встановлено, що при простроченні погашення кредиту та/або процентів за користуванням кредитом згідно графіка платежів більше ніж 30 календарних днів, Кредитодавець має право нарахувати штраф у розмірі 30% від суми простроченого зобов'язання по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом.

Відповідно до ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Наслідки спливу позовної давності передбачені ст. 267 ЦК України.

Як вбачається із зробленого позивачем розрахунку (Т. І. а.с. 9), неустойка ним розрахована з останні 365 днів (1 рік) до звернення до суду з позовом.

Суд першої інстанції стягнув неустойку за вказаний період, а отже доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом першої інстанції норм п. 1 ч. 2 ст. 258, ст. 267 ЦК України є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності кредитного договору через небажання позивача розірвати його або розстрочити сплату заборгованості не ґрунтуються на нормах закону так, як виконання або невиконання зобов'язань, які випливають з правочину, не впливає на його дійсність.

Водночас ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Суд першої інстанції безпідставно зазначив у заочному рішенні суду про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повідомленні про час та місце розгляду справи так, як відповідні докази у справі відсутні.

Таким чином суд не сприяв сторонам, в тому числі відповідачам, у реалізації їх прав. Крім того, він проігнорував норму матеріального права, а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка гарантують справедливе вирішення спору.

Як вбачається із розрахунку (Т. І а.с. 9), загальний розмір неустойки (штрафу і пені) становить 70941 грн. 08 коп., що значно більший від розміру боргового зобов'язання (несплаченого кредиту та процентів за користування ним) - 33 025 грн. 58 коп., яке відповідно до ст. 22 ЦК України підпадає під визначення збитків.

Суд на вказані обставини не звернув, не дав їм правової оцінки та не застосував ч. 3 ст. 552 ЦК України.

Доводи позивача про те, що вказану норму закону суд міг застосувати лише за заявою відповідача не заслуговує на увагу так, як суперечить змісту правовому висновку Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Хоч в апеляційній скарзі відповідач і не вказує на порушення судом першої інстанції ч. 3 ст. 551 ЦПК України, але виходячи із змісту ч. 3 ст. 303, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд вважає, що він в даному випадку не обмежений доводами апеляційної скарги.

У зв'язку викладеним апеляційний суд дійшов висновку про можливість зменшення неустойки до 25000 грн.

З урахуванням суми неповерненого кредиту, несплачених процентів та зменшеного судом розміру неустойки, загальна сума боргу становить - 58025 грн. 58 коп.

Крім того, статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки.

Відповідний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постановах від 17 вересня 2014 року № 6-6цс14, № 6-53цс14, який є для судів нижчих інстанції обов'язковим (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається з п. 5.1. укладеного між КС «Реал Кредит» (кредитодавець) і ОСОБА_2 (позичальник), ОСОБА_4 (поручитель) договору поруки від 19 серпня 2008 року (Т. І а.с. 8), він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 19 серпня 2011 року з урахуванням положень ст. 4 цього договору.

Оскільки строк договору поруки сплинув 19 серпня 2011 року, а позивач пред'явив позов до поручителя лише 1 листопада 2012 року, тобто після припинення зобов'язання поруки, то його вимоги до поручителя ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Ці обставини також лишилися поза увагою та оцінкою суду.

Твердження позивача про пред'явлення ним позову до відповідачів у жовтня 2011 року, який ухвалою суду від 15 лютого 2012 року був залишений без розгляду, не дає підстав для висновку про те, що вимога до поручителя була пред'явлена в межах строку дії договору поруки.

Решта строків, які передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України і на які посилається позивач у своїх запереченнях на апеляційну скаргу, застосовуються лише у випадку, коли в договорі поруки не визначено строк його дії.

У зв'язку з встановленням апеляційним судом фактів порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які потягли за собою неправильне вирішення справи, та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И РІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 9 січня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов кредитної спілки «Реал Кредит» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Реал Кредит» 58025 (п'ятдесят вісім тисяч двадцять п'ять) грн. 58 коп. заборгованості по кредиту та 1060 (одну тисячу шістдесят) грн. 00 коп. компенсації сплаченого судових витрат, а всього 59085 (п'ятдесят дев'ять тисяч вісімдесят п'ять) грн. 68 коп. В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні позову кредитної спілки «Реал Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити повністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: