Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/262/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бершадська О. В.
Спори, повязані із застосуванням Закону України "Про захист прав споживачів"
Доповідач Кодрул М. А.
УХВАЛА

Іменем України

03.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Кодрула М.А.

суддів: Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

08 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», (далі ПАТ «Укрсоцбанк»), про захист прав споживачів.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що норми укладеного між ним та банком кредитного договору, щодо односторонньої зміни банком розміру процентної ставки, є нікчемними відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України, в редакції чинній на час укладання договору, тому безпідставно списані кошти необхідно стягнути з банку на його користь. Стягнення моральної шкоди передбачено ст. 22 Закону України „Про захист прав споживачів".

Просив визнати неправомірними дії банку щодо збільшення в односторонньому порядку щомісячних платежів за договором кредиту від 18.07.2011 року, який укладений між ним та банком, стягнути з банку безпідставно списані кошти в сумі 716,55 грн. та 3000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

18 вересня 2014 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та не змінюючи підстави позову, а посилаючись на допущену арифметичну помилку, просив визнати неправомірними дії банку щодо збільшення в односторонньому порядку щомісячних платежів за договором кредиту від 18.07.2011 року, який укладений між ним та банком, стягнути з банку безпідставно списані кошти в сумі 815,75 грн. та 3000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що він сплачував кредит відповідно до детального розпису сукупної вартості кредиту, але відповідач безпідставно списав з його карткового рахунку на свою користь 815,75 грн. При цьому не повідомив його про дату, підстави та умови зміни розміру стягуваної суми, з яких складових складається збільшена сума, тобто в односторонньому порядку збільшив розмір платежу за користування кредитом. Вважає дії відповідача щодо збільшення розміру коштів за користування кредитом неправомірними та такими, що грубо порушують його права, як споживача. Вказує, що суд не взяв до уваги норми діючого законодавства, на які він посилався у позові та під час розгляду справи.

Крім того зазначає, що відповідач, на порушення п.2 ч.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", відмовляється від надання детального розпису сукупної вартості кредиту і навіть відмовляється повідомляти суму щомісячного платежу та розмір процентної ставки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем неправомірних дій відносно позивача не допущено, оскільки умовами кредитного договору визначено відсоткову ставку, порядок та строки її зміни, сторони також узгодили зміну плаваючої процентної ставки стосовно всієї непогашеної суми кредиту без укладення будь-яких додаткових договорів, починаючи з четвертого року дії кредитного договору, позивач про зміну фіксованої ставки по кредиту на плаваючу банком повідомлений.

Колегія суддів вважає, що покладені в основу рішення висновки узгоджуються з нормами матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, ґрунтуються на доказах та відповідають обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.07.2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 420MI1 на придбання житла на вторинному ринку.

Відповідно до п.1.1 договору кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 144 000,00 грн., зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладення цього договору фіксованої процентної ставки за кредитом в розмірі 16% річних, а починаючи з четвертого року від дати укладення цього договору, плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюється в порядку, визначеному п. 2.8 цього договору.

Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в додатку № 4 до цього договору, що є його невід'ємною частиною. При зміні процентної ставки за кредитом, кредитор за вимогою позичальника надає оновлений детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту.

Відповідно до п. 1.1.1 договору, погашення кредиту буде здійснюватися у наступному порядку: до 10 числа кожного місяця, починаючи з серпня 2011 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 17 липня 2031 року на умовах визначених цим договором.

Згідно з п.2.8 договору починаючи з четвертого року від дати укладення цього договору, процентна ставка за кредитом є плаваючою, тобто, змінною, її загальний розмір переглядається кредитором щорічно 01 липня, починаючи з липня 2014 року.

Згідно з абзацом 1 п.2.8.1 договору новий розмір плаваючої процентної ставки за кредитом встановлюється кредитором 01 липня кожного річного періоду, починаючи з 4-го року від дати укладення цього договору, без укладення відповідного договору про внесення змін до цього договору між сторонами.

14 червня 2014 року ПАТ „Укрсоцбанк" направив позивачу повідомлення про те, що відповідно до умов договору діюча процентна ставка за кредитом є плаваючою і починаючи з 01.07.2014 року буде переглянута та встановлена у розмірі згідно договору кредиту. Факт отримання цього повідомлення позивач підтверджує у своїх поясненнях до позовної заяви.

Згідно ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки, як складову частини кредитної політики банку.

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", (в редакції яка діяла на час укладення кредитного договору), у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, (в редакції яка діяла на час укладення кредитного договору), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

У п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Як убачається з оспорюваного договору, сторони даного договору погодили змінний тип процентної ставки, а також порядок її визначення, що не суперечить ст. 1056-1 ЦК України, (в редакції яка діяла на час укладення кредитного договору), та ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", (в редакції яка діяла на час укладення кредитного договору), про зміну відсоткової ставки відповідно до умов договору позивач повідомлений, тому суд першої інстанції, встановивши ці обставини, дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про визнання неправомірними дій банку щодо збільшення в односторонньому порядку щомісячних платежів за договором кредиту від 18.07.2011 року з тих підстав, що банк в односторонньому порядку не збільшував розмір відсоткової ставки за кредитом. Про зміну процентної ставки позичальник був повідомлений при укладенні кредитного договору, з чим погодився, засвідчивши договір особистим підписом.

В задоволенні інших позовних вимог суд відмовив, так як вони є похідними від визнання неправомірними дій банку, зазначивши, що вони є недоведеними.

Колегія суддів вважає такі висновки суду правильними, виходячи з того, що ОСОБА_2 в позовній заяві хоч і вказує на те, що норми договору щодо одностороньої зміни процентної ставки є нікчемними, в резолютивній частині позову не ставить питання про визнання нікчемним чи недійсним договору кредиту в частині, якою передбачено встановлення фіксованої процентної ставки протягом перших трьох років дії кредиту, а починаючи з четвертого року, змінної процентної ставки та з того, що за умовами договору передбачено зміну відсоткової ставки і тому її зміна банком не є односторонньою.

При укладенні договору сторони узгодили, що, починаючи з четвертого року від дати укладення договору, процентна ставка за кредитом є плаваючою, тобто змінною, її загальний розмір переглядається кредитором щорічно 01 липня, починаючи з липня 2014 року. Тобто, сторони дійшли домовленості про встановлення терміну перегляду розміру процентної ставки у визначену календарну дату, а саме «01 липня» починаючи з липня 2014 року, узгодивши у такий спосіб строк закінчення річного періоду у цю дату.

З огляду на наведене, є помилковими та відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги, що договором передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентів і ця умова є нікчемною.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідачем позивача про дату, підстави та умови збільшення платежу є недоведеними, адже згідно з листом банку від 14.06.2014 року він повідомив споживача про зміну фіксованої ставки по кредиту на плаваючу, яка встановлена банком відповідно до умов договору.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що рішення суду є незаконним, оскільки суд не взяв до уваги та не перевірив розмір встановленої кредитної ставки, правильність списання коштів та неправомірність дій банку щодо відмови надати детальний розпис сукупної вартості кредиту після зміни відсоткової ставки, повідомити встановлений розмір відсоткової ставки та суму щомісячного платежу, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі позовні вимоги в суді першої інстанції не заявлялися та судом не розглядалися.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вирішуючи справу в рішенні послався на ст. 1056-1 ЦК України в діючій редакції, а не в тій, яка була чинною на момент укладання кредитного договору, колегія суддів вважає, що вказана обставина не може бути підставою для скасування чи зміни рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Системний аналіз ст. 1056-1 ЦК України, в редакції яка діяла на час укладення кредитного договору та в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції, дає підстави для висновку, що вказана стаття в обох редакціях встановлювала, що розмір процентів та порядок їх сплати визначаються договором, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банк в односторонньому поряду розмір процентів не змінював.

Отже, посилання в рішенні суду на норму матеріального права в іншій редакції ніж та, що була чинною в момент укладення договору кредиту, не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не може бути підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та на їх правильність не впливають, у зв'язку з цим підстав для задоволення апеляційної скарги колегією суддів не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: