АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2-64449/11
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1482/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

4 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у жовтні 2014 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_4, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що на виконанні у Відділі ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві з 19 березня 2012 року перебували на виконанні виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва відповідно до рішення від 14 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 53 187 грн. 73 коп. та виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом .м Києва відповідно до рішення від 1 березня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 6 183 грн. 68 коп. 30 грудня 2013 року державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку із відсутністю майна у боржника. На повторне виконання зазначені вище документи надійшли 12 березня 2014 року. Зазначив, що станом на 21 серпня 2014 року на примусовому виконанні у відділі перебуває зведене провадження ВП № 44084961 з примусового виконання виконавчого листа № 755/20352/13-ц від 5 березня 2014 року, виконавчого листа № 2604/13946/12 від 27 лютого 2013 року. Посилаючись на те, що боржник з власних слів часто виїжджає за кордон, а тому рішення суду може бути не виконане, просив суд подання задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2012 року перебували на виконанні виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва відповідно до рішення від 14 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 53 187 грн. 73 коп. та виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом .м Києва відповідно до рішення від 1 березня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 6 183 грн. 68 коп.

30 грудня 2013 року державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

На повторне виконання зазначені вище документи надійшли 12 березня 2014 року.

14 березня 2014 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеними виконавчими листами.

17 липня 2014 року державним виконавцем винесено постанови про об'єднання виконавчих проваджень до зведеного.

Станом на 21 серпня 2014 року на примусовому виконанні у відділі перебуває зведене провадження ВП № 44084961 з примусового виконання виконавчого листа № 755/20352/13-ц від 5 березня 2014 року, виконавчого листа № 2604/13946/12 від 27 лютого 2013 року.

За положенням ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що подання державного виконавця не відповідає Інструкції з організації примусового виконання рішень від 17 квітня 2012 року, не зазначено дата народження ОСОБА_4, не надано доказів на підтвердження факту його ухилення від виконання рішення суду, не наведено підстав, що боржник має намір перетинати територію України.

Проте, з таким висновком суду погодитись повною мірою не можна.

Ухвала суду першої інстанції повинна відповідати вимогам ч. 2 ст. 208 ЦПК, ч. 4 ст. 209, ст. 210 ЦПК, та розд. VI ЦПК.

Вступна частина ухвали повинна містити час та місце її постановлення; повне найменування суду, що прийняв ухвалу; прізвище та ініціали судді та секретаря судового засідання; ім'я, прізвище, по батькові державного виконавця, який брав участь у справі (відповідно до ст. 3771 ЦПК України), а також предмет подання.

В описовій частині ухвали зазначається про суть питання, яке вирішується, зокрема зазначається: зміст і підстави внесеного подання; пояснення державного виконавця, якщо він брав участь у розгляді подання, а також зазначаються докази, подані державним виконавцем на підтвердження внесеного подання.

Мотивувальна частина ухвали повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновків, і норми закону, якими керувався суд, постановляючи ухвалу. У цій частині ухвали слід наводити встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні подання. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалось подання, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати.

Проте, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ЦПК України.

Виходячи з правового аналізу ст. 377-1 ЦПК України, подання державного виконавця має розглядатися судом у судовому засіданні за участю державного виконавця.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, подання державного виконавця розглянуте суддею одноособово, без проведення судового засідання, без повідомлення та участі державного виконавця.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд питання.

Керуючись ст.ст. 303,307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд питання.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді