Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/25/15 Головуючий у 1-й інстанції Зимогляд В.В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ПАТ КБ "Надра" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 14.01.2008 року між ВАТ КБ „Надра" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 05/2008/0046 Фкз, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 17000,00 (сімнадцять тисяч доларів США 00 центів) на придбання житла. Кредит Позичальнику надано строком до 13 січня 2023 року.

Відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49% (п'ятнадцять цілих дев'ять десятих) відсотків річних, (п. 1.3.1 Договору). Позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 248,79 (двісті сорок вісім доларів ) 79 центів.(п. 3.3.2 Договору)

У разі порушення Позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.1. Договору). У випадку порушення виконання Зобов'язань, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штрафні санкції, визначені в Договорі (п.5.2. Договору).

В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення Кредиту, Позичальник укладає з Банком договір іпотеки, предметом якого є квартира, що розташована на 5 поверсі п'ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 43,8 кв.м. яка складається з 2-х кімнат.

Для забезпечення повернення кредитних коштів Позичальника на користь Банку, ОСОБА_3, 14.01. 2008 року уклав з Банком Договір поруки № 05/2008/0046Фкз, за яким зобов'язався відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань у тому ж об'ємі, що і Позичальник, солідарно, всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п.п. 1.2., 1.4. Договору поруки).

Однак, незважаючи на умови Договору, Позичальник не здійснює виконання своїх зобов'язань тривалий час, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за Кредитним Договором., яка станом на 05.05.2014 року складає 29656,38 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 338082,73 грн., з яких: сума для погашення заборгованості за кредитом - 16345,13 дол. США 186334,48 грн.); сума для погашення заборгованості за відсотками - 10829,25 дол. США (123453,45 грн.); сума заборгованості за пенею -1631,19 дол. США (18595,57 грн.); сума за нарахованою комісією - 850,81 дол. США (9699,23 грн.).

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив солідарно стягнути з відповідачів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ "Надра" суму боргу за кредитом 338 082,73 грн. та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2014 року в задоволені позову відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

На зазначене рішення суду ПАТ КБ "Надра" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним положенням закону.

Судом встановлено, що 14.01. 2008 року між ВАТ КБ "Надра" в та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 05/2008/0046Фкз, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 17000,00 на придбання житла /а.с.10-11/.

В якості забезпечення виконання зобов'язань кредитного договору, між ОСОБА_2 та позивачем був укладений договір іпотеки № 05/2008/0046Фкз від 14.01.2008 року, предметом якого є квартира, що розташована на 5 поверсі п'ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 43,8 кв.м., яка складається з 2 кімнат.

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань кредитного договору, між ОСОБА_3 та позивачем був укладений договір поруки № 05/2008/0046Фкз від 14.01.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, та відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник.

Суд дійшов висновку проте, що ОСОБА_2 порушуючи умови кредитного договору, з 05.11.2009 року перестала сплату щомісячного платежу по кредиту, у зв'язку з чим станом на 05.05. 2014 року у неї виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 29 656,38 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 338082,73 грн., з яких сума погашення заборгованості за кредитом - 16345,13 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 186334,48 грн.; сума для погашення заборгованості за відсотками 10829,25 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 123453,45 грн.; сума заборгованості за пенею - 1631,19 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 18595,57 грн.; сума нарахованою комісією - 850,81 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 9699,23 грн., що підтверджується розрахунком /а.с. 6-9/.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку проте, що позивачем пропущено строк позовної давності про повернення коштів за кредитним договором, оскільки останній платіж відповідачка здійснила 05.11.2009 року.

Між тим останній платіж у сумі 12,50 доларів США зроблений відповідачем 28.04.2011 року (а.с. 8)

Отже, висновок суду першої інтонації суперечить фактичним обставинам справи, умовам кредитного договору та нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, право вимагати дострокового повернення позики є правом, а не обов'язком позикодавця. А тому посилання районного суду на те, що перебіг позовної давності розпочався з часу виникнення заборгованості за кредитним договором, а саме - з 05.11.2009 року є помилковим.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Судом першої інстанції не враховано, що за умовами за п. 1.4 Кредитного договору р № 05/2008/0046 Фкз, кредит надано позичальнику зі строком повернення до 13 січня 2023 року, та позивач у зв'язку із порушенням умов кредитного договору, заявив вимоги про дострокове стягнення усієї суми за кредитом. (а.с.10)

За умовами п. 3.3.2, 3.3.3 Договору позичальник зобов'язався починаючи з лютого 2008 року, щомісячно до 15 числа поточного місяця, сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 248,79 (двісті сорок вісім доларів ) 79 центів. За висновком суду останнє надходження коштів на погашення кредиту мало місце 05.11.2009 року.

Останній платіж відповідачем зроблений відповідачем 28.04.2011 року у сумі 12,50 доларів США (а.с. 8)

Приймаючи рішення щодо відмови у стягненні заборгованості, суд першої інстанції проігнорував правову позицію викладену Верховним Судом України у справі № 6-116 цс 13 року, яка за вимогами ст. 360-7 ЦКПК України є обов'язковою у застосуванні усіма судами України, у відповідності з якою перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення, ані всього кредитного договору.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Оскільки позовні вимоги позивачем заявлено до суду 16.06.14 року (а.с.3), відповідач у суді першої інстанції подали письмову заяву щодо застосування строку позовної давності до заявлених вимог. (а.с.63) Отже вимоги позивача щодо щомісячних платежів несплачених відповідачем за період до 16.06.2011 року заявлені за межами строку позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач та не підлягають стягненню відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. Між тим строк позовної давності щодо вимог про дострокове повернення суми кредиту та по платежам, які відповідач не сплачував в період з 16.06.2011 року, заявлені позивачем в межах строку позовної давності та підлягають задоволенню.

Із наданого апеляційному суду розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж боржником був 28.04.2011 року (ас..8), несплачені відсотки за останні три роки перед зверненням до суду тобто з 16.06.2011 року по 05.05.2014 року (в межах заявлених позивачем вимог) складають по тілу кредиту 16 345 доларів США, що становить 186 334,48 гривень по відсотках 6934,28 доларів США, що становить 79 050,79 гривень, по комісії 574,32 доларів США, що становить 6547,25 гривень, пеня за останній рік перед зверненням до суду за період з 15.05.2013 року по 04.05.2014 року складає 1729,80 доларів, що становить 19719 гривень 69 копійок, штраф за по порушення умов кредитного договору 1700 доларів США, що становить 19380 гривень.

Між тим позивач звертаючись до суду (а.с.4), вказував , що розмір пені складає 1631,19 доларів США, що становить 18 595,57 грн., а сума штрафу взагалі не була предметом позовних вимог.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За вимогами ст. 11 ЦПК України, яка передбачає принцип диспозитивності сторін, суд розглядає цивільні справи лише в межах вимог заявлених позивачем і на підставі доказів, наданих сторонами.

За вказаних обставин колегія судів вважає, що підлягає примусовому стягненню платежі не сплачені боржником за останні три роки, а пеня за останній рік перед зверненням до суду, але в межах заявлених вимог (а.с.4) а саме заборгованість по тілу кредиту 16 345 доларів США, що становить 186 334,48 гривень по відсотках 6934,28 доларів США, що становить 79 050,79 гривень, по комісії 574,32 доларів США, що становить 6547,25 гривень, пеня за останній рік перед зверненням до суду 18 595,57 грн., а всього 290 530 гривень 09 копійок.

Доводи банку проте, що відповідач писав заяву про отримання копії кредитного договору, чим визнав свій борг є хибним, бо визнанням отримання копії кредитного договору не може вважатися діями по визнанню боргу.

Крім того за правовим висновком Верховного суду України, який є обов'язковим для застосуванні у судовій у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, оскільки банк на протязі шести місяців після не сплати чергового платежу 28.04.2011 року не звернувся з вимогами до поручителя в суд, порука відносно ОСОБА_3 припинилася на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, оскільки свої зобов'язання по сплаті встановлених платежів відповідачка припинила виконувати з 28.04.2011, то з цього часу у позивача виникло вимоги по щомісячних платежах. До суду позивач звернувся 16.06.2014 року, а тому його вимоги до 16.06.2011 року заявлені з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, а тому його слід скасувати ухвалити нове рішення про стягнення боргу за останній три роки, а пеню за останній рік перед зверненням до суду , в межах позовних вимог з боржника ОСОБА_2 (а.с.3) Крім того підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати у суді першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам 2905 гривень 30 копійок, та в апеляцій інстанції 1452 гривні 65 копійок, а всього 4357 гривень 95 копійок.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 05/2008/0046 Фкз від 14.01.2008 року, заборгованість станом на 05.05.2014 року у сумі 290 530 (двісті дев'яносто тисяч п'ятсот тридцять) гривень 09 копійок, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 16 345 доларів США, що становить 186 334,48 гривень, по відсотках 6934,28 доларів США, що становить 79 050,79 гривень, по комісії 574,32 доларів США, що становить 6547,25 гривень, пені в розмірі 18 595,57 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" судові витрати понесені у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 4357 гривень 95 копійок.

В решті позову Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Надра" відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді