У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, стягнення коштів, виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 грудня 2010 року між ВАТ АКБ «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_10 укладений договір про переведення грошового зобов'язання за кредитним договором від 17 листопада 2006 року, згідно з яким грошове зобов'язання за кредитним договором переведено з ОСОБА_10 на ОСОБА_6 21 жовтня 2010 року між ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_10 була укладена Додаткова угода № 4 до кредитного договору від 16 листопада 2006 року про заміну сторони за кредитним договором, згідно з яким ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання за кредитним договором від 17 листопада 2006 року, що складається з основної суми кредиту за кредитним договором в розмірі 148 316,64 доларів США, процентів за користування кредитом за відсотковою ставкою 12 % річних, кінцевим терміном повернення кредиту до 16 листопада 2026 року, з погашенням відповідно до графіку платежів, наведеному в Додатку № 1 до Додаткової угоди № 4 від 21 грудня 2010 року до кредитного договору.

21 грудня 2010 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 листопада 2006 року між ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, згідно з яким ОСОБА_7 зобов'язався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором та всіх додаткових угод до нього, в тому числі тих, що можуть бути укладені в подальшому.

Крім того, 21 грудня 2010 року між ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_10 була укладена Додаткова угода про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 17 листопада 2006 року (у зв'язку з заміною сторони за кредитним договором), згідно з якою ОСОБА_6 передала в іпотеку банку житловий будинок з надвірними побудовами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,127 га, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_6 належним чином не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1 281 752,10 грн з урахуванням процентів за користування кредитом та пені, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та зобов'язати ОСОБА_6 виселитися з житлового будинку АДРЕСА_1 та знятися з реєстраційного обліку, а також стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором від 17 листопада 2006 року в розмірі 1 281 752,10 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 17 листопада 2006 року, а саме: житловий будинок з надвідними побудовами АДРЕСА_1, житловий будинок під літ. «А», загальною площею 258,6 кв. м, жилою площею 80,6 кв. м, господарські будівлі та споруди: сарай під літ. «Б», погріб під літ. «Б», огорожа № 1, ворота № 2, колодязь питний № 3; земельну ділянку, площею 0,127 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок задоволення грошових вимог позивача за кредитним договором від 17 листопада 2006 року на загальну суму в розмірі 1 281 752,10 грн.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки за іпотечним договором від 17 листопада 2006 року шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження та за початковою ціною реалізації, визначеною в ході виконавчого провадження, що буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ПАТ «Фідобанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Фідобанк» 1 281 752,10 грн заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати ухвалене рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове рішення апеляційної інстанції в частині позовних вимог ПАТ «Фідобанк» про виселення, сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних ПАТ «Фідобанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості, то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної інстанції та переглядати рішення суду апеляційної інстанції в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позичальник за кредитним договором допустив неналежне виконання його умов щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що дає право банку звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, суд першої інстанції, з висвноком якого погодився апеляційний суд, відмовив у задоволенні позовних вимог щодо про виселення, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що відповідачу як іпотекодавцю було направлено вимогу про добровільне звільнення житлового будинку, на яке вона не відреагувала та у добровільному порядку будинок не звільнила, що є підставою для її примусового виселення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості як з боржника так і з поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано спосіб захисту, що суперечить вимога ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, як з боржника, так і з поручителя, та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог, виходив із того, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена, тобто законом передбачено одночасне заявлення відповідних позовних вимог і це є правом позивача.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 листопада 2006 року року між ВАТ АКБ «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_10, був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 150 000,00 доларів США., строком на 240 місяців з 17 листопада 2006 року по 16 листопада 2026 року, процентна ставка за користування кредитом складає 12,00 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 листопада 2006 між банком та ОСОБА_10, був укладений договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними побудовами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,127 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

21 грудня 2010 року між ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_10 укладено Додаткову угоду № 4 до Кредитного договору від 17 листопада 2006 року про заміну сторони за кредитним договором та цього ж дня був укладений Договір про переведення боргу за кредитним договором відносно переведення грошового зобов'язання за Кредитним договором з ОСОБА_10 на відповідача ОСОБА_6

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором 21 грудня 2010 року між ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_7 зобов'язався перед банком відповідати у повному обсязі солідарно за виконання відповідачем ОСОБА_6 зобов'язань, що випливають з укладеного між сторонами кредитного договору та всіх додаткових угод до нього, в тому числі тих, що можуть бути укладені в подальшому.

Крім того, 21 грудня 2010 року між ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_10 була укладена Додаткова угода про внесення змін і доповнень до Договору іпотеки, згідно з яким ОСОБА_6 передала в іпотеку банку житловий будинок з надвірними побудовами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,127 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань, у неї виникла заборгованість за кредитним договором станом на 25 лютого 2014 року в розмірі 1 281 752,10 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_250/ed_2012_07_05/pravo1/T030898.html?pravo=1> в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_241/ed_2012_07_05/pravo1/T030898.html?pravo=1>; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Крім того, відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

З урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, як того вимагає ч. 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Що стосується задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з божника і з поручителя, то колегія суддів не може погодитися з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України та частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 7.2.3 договору поруки від 21 грудня 2010 року визначено, що він діє протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором.

Судами попередніх інстанцій було встановлено та не заперечувалось сторонами, що позичальник ОСОБА_6 перестала виконувати свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування ним.

Пунктом 6.5. Кредитного договору від 17 листопада 2006 року визначено, що кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках порушення позичальником умов кредитного договору.

В пункті 5.6 кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язується достроково здійснити повернення кредиту , відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору. Кошти мають бути повернені протягом 30 днів з моменту надіслання банком на адресу позичальника відповідного листа - повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2011 року ПАТ «Фідобанк» було пред'явлено вимогу до ОСОБА_6 про дострокове повернення кредиту, а саме - достроково повернути всю суму заборгованості за кредитним договором від 16 листопада 2006 року.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором як з боржника, так і з поручителя, апеляційний суд вказаних вимог закону не врахував та не з'ясував, чи не було банком змінено строк виконання основного зобов'язання, та чи не припинилась порука відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, з урахуванням того, що договором поруки визначено строк дії поруки, у зв'язку з чим прийшов передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить боржнику, в рахунок погашення зазначеного боргу та стягнення суми боргу з боржника призведе до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно. Вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, не можна залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки місцевим судом не були з'ясовані вищевказані фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, ухвалені судові рішення в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості визнати законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук