АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретар: Паучек І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Посилався на те, що 25 липня 2007 року між ним та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», укладено кредитний договір № 2503/0707/88-020 про надання кредиту в сумі 10 000 доларів США.

Вважає кредитний договір недійсним, оскільки він не містить умов щодо дати видачі кредиту та детального розпису сукупної вартості кредиту, а отже суперечить вимогам ч. 1 ст. 638 ЦК України, ч.З ст. 180 ГК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просив визнати недійсним кредитний договір № 2503/0707/88-020 від 25 липня 2007 року, підписаний між ним та АКБ «Тас-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Омега Банк»).

№22-ц/794/446/15 Головуючий у 1 інстанції Олексюк Т.І. Категорія 19/27 Доповідач Перепелюк Л.М.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права або неправильно застосовано закон, який не поширюється на правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним

Зазначений висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права та на підставі поданих сторонами доказів.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором , а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 25 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2503/0707/88-020 про надання кредитних коштів в сумі 10 000 доларів США.

Згідно п.1.1. кредитного договору банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 10 000 доларів СІІІА на строк з 25 липня 2007 року по 10 липня 2017 року.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції правильно врахував, що підстав для визнання недійсними кредитного договору немає, оскільки при укладенні між ОСОБА_1 та банком кредитного договору №2503/0707/88-020 від 25 липня 2007 року, волевиявлення його сторін саме на надання і отримання в кредит коштів було вільним і відповідало внутрішній волі як позивача, так і відповідача, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, договір вчинений в письмовій формі, встановленій законом для його виду, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст цього договору також не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів", а також моральним засадам суспільства, в ньому передбачені всі умови, які є обов'язковими для цього виду договору, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, як права, так і обов'язки, а також відповідальність за неналежне виконання умов договору обох сторін, він підписаний обома сторонами, а тому є законним, правомочним, підлягає виконанню сторонами.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст.ст.203, 207, 215 ЦК України, для визнання недійсним кредитного договору від 25 липня 207 року, укладеного між кціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», та позивачем ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не задовольнив позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору, то вони є необґрунтованими і недоведеними, спростовуються вищенаведеним.

Твердження апеляційної скарги щодо неповноти та необ'єктивності дослідження судом першої інстанції наявних у справі матеріалів та доказів, є безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та перевірив надані сторонами докази, дав їм відповідну правову оцінку.

Посилання апелянта на те, що всупереч вимогам ч.1 ст. 638 ЦК України, ч.3 ст.180 ГК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року у кредитному договорі № 2503/0707/88-020 від 25 липня 2007 року, укладеного між «ТАС-Комерцібанк» (правонаступник ПАТ «Омега Банк) та ОСОБА_4 не міститься умова щодо дати видачі кредиту та детального розпису сукупності вартості кредиту, спростовується правильним висновком суду 1 інстанції, викладеним ним у мотивувальній частині рішення, оскільки позивачем не надано жодного доказу, що спірний договір кредиту містить умови, які є несправедливими та такими, що містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Його посилання на Господарський Кодекс України, який регулює особливості майнових відносин суб'єктів господарювання, не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази на підтвердження факту недійсності кредитного договору.

Тому, висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову є правильним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України, позивач не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі повно з'ясованих обставин справи, із додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: