Справа № 452/3284/14 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/783/2021/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді - Берези В.І., суддів - Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання -Куцика І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою відмовлено у задволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалу суду оскаржила представник позивача - ОСОБА_6, просить таку скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

В апеляційній скарзі вказує на необґрунтованість постановленої ухвали, прийнятої з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відмову суд мотивував тим, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження того факту, що майно-об`єкт арешту належить обом відповідачам, та такі мають намір його відчужити. Однак, заявник не зобов`язаний пред`являти наведені докази, норми цивільного законодавства на заявника такого обов`язку не покладають.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції обґрунтовував таку відмову тим, що вказане майно перебуває в заставі та сторона позивачів не надала доказів про належність відповідачам майна-приміщення пилорами та прохідної загальною площею 1070 кв.м по вул. Клинівка, 41, в м.Самборі, Львівської області та їх наміру таке відчужити.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи, такі не містять жодних відомостей про те, що майно належне відповідачам, перебуває у будь-якій заставі, між цим, суд на дану обставину посилається як відомий факт. Таким чином, вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції голослівно послався на обставину, яку не перевірив наявністю доказів на її підтвердження.

Враховуючи наведене, питання щодо доцільності вжиття заходів забезпечення позову слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції для перевірки тих обставин, на які посилався суд при вирішенні заяви.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення. З метою перевірки тих обставин, на які посилається апелянт, та які не були перевірені та встановлені судом першої інстанції, ухвалу слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.312, ст.ст.313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала не оскаржується, оскільки не перешкоджає розгляду справи.

Головуючий: Береза В.І.

Судді : Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.