АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4621/15 Справа № 188/1107/13 Головуючий у 1 й інстанції - Полубан М.П. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Левцунові І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року по справі за позовом прокурора Петропавлівського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2, про визнання недійсним договору поруки, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року прокурор Петропавлівського району Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 27 грудня 2007 року між Дніпропетровським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (далі - Фонд) та ОСОБА_3 було укладено кредитну угоду №123/128/07-Д, відповідно до умов якої останній отримав кредитні кошти у розмірі 50.000 грн.

Зазначав, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою, 27 грудня 2007 року та 24 березня 2009 року Фонд уклав із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договори поруки.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитної угоди, договорів поруки, відповідачі не виконують свої зобов'язання по поверненню кредиту, не здійснюють чергові погашення, чим порушують взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами кредитної угоди та договорами поруки, внаслідок чого станом на 31 березня 2013 року загальна заборгованість відповідачів перед Фондом складає 26.098 грн.29 коп. з яких: заборгованість по кредиту 19.005 грн.14 коп.; заборгованість по відсоткам 2.423 грн. 38 коп.; заборгованість по пені 4.669 грн.77 коп., яку просили стягнути з відповідачів.

У червні 2013 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до Фонду та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки, мотивуючи тим, що вона не укладала, не підписувала та не мала бажання вчиняти договір поруки від 24 березня 2009 року.

Зазначала, що в день підписання договору поруки знаходилась на своєму робочому місці, через що просить визнати його недійсним.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року, з урахуванням додаткового рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року, позов прокурора Петропавлівського району Дніпропетровської області задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованість по тілу кредиту у розмірі 15.005 грн.14 коп., заборгованість по відсотках у розмірі 2.423 грн.38 коп., пеню у розмірі 4.669 грн. 77 коп. Визнано недійсним договір поруки від 24 березня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та Дніпропетровським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення або змінити його з урахуванням викладеного у апеляційній скарзі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року рішення районного суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по відсотках та нарахованої пені скасовано і в цій частині позову відмовлено. В частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по відсотках та нарахованої пені змінено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованість по відсотках у розмірі 2.423 грн.38 коп. та нарахованої пені у розмірі 4.669 грн.77 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розподілено судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року в частині вирішення позову прокурора Петропавлівського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитною угодою скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 27 грудня 2007 року між Фондом та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитну угоду №123/12/07-Д та ряд додаткових угод, відповідно до умов яких останній отримав кредитні кошти у розмірі 50.000 грн. на строк 8 років на добудову та реконструкцію житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У забезпечення виконання зобов'язання за даною кредитною угодою між Фондом та відповідачем ОСОБА_2 27 грудня 2007 року укладено договір поруки №117, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед банком за повернення ОСОБА_3 кредиту та відсотків за кредитною угодою № 123/12/07-Д.

Відповідно до ч.1 ст.553 та ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Частиною 1 ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Із договору поруки №117 від 27 грудня 2007 року убачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до моменту припинення поруки на підставах визначених ст.559 ЦК України не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 зазначено, що при вирішенні спорів про стягнення кредитної заборгованості із фінансових поручителів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Пунктом 2.3 кредитної угоди від 27 грудня 2007 року встановлено, що повернення отриманого кредиту здійснюється щомісячно грошовими коштами через місяць після перерахування коштів до моменту повного погашення згідно з графіком повернення кредиту, яким, зокрема, встановлено погашення кредиту щомісячно до 15 числа кожного місяця.

Звертаючись до суду з даним позовом 05 червня 2013 року, прокурор Петропавлівського району Дніпропетровської області зазначав, що відповідачем ОСОБА_3 за період з 01 лютого 2011 року по 31 травня 2013 року не внесено жодного платежу на погашення відсотків та кредиту (том 1 а.с.1-2).

Таким чином позивач звернувся до суду вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року №6-3цс13, від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 та від 08 жовтня 2014 року № 6-128цс14, які, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України.

Ухвалюючи рішення, районний суд не звернув уваги, що пропуск шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, є підставою для припинення договору поруки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року та додаткове рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року, в частині, що переглядається, підлягають частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові прокурора Петропавлівського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Прохання апелянта про скасування рішення у повному обсязі безпідставні, так як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надали ОСОБА_2 повноважень на захист їх прав та інтересів, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Статтею 220 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулася з зустрічним позовом до Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено і визнано недійсним договір поруки.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 13 травня 2014 року по даній справі призначив судову почеркознавчу експертизу щодо виконання підпису у кредитній угоді, додаткових угодах та договорі поруки ОСОБА_4

Згідно акту №1702-14 здачі-приймання висновку судової почеркознавчої експертизи №1702 по цивільній справі №188/1107/13, ухвала від 13 травня 2014 року, та квитанції №ПН8241 від 06 червня 2014 року ОСОБА_4 оплатила витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 2.361 грн.60 коп.

З урахуванням наведеного і на підставі ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим стягнути з Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати за проведення судової експертизи.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року та додаткове рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованості скасувати.

У задоволенні позовних вимог прокурора Петропавлівського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованість за кредитною угодою №123/12/07-Д від 27 грудня 2007 року у розмірі 22.098 грн.29 коп.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року та додаткове рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат скасувати.

В іншій частині рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року та додаткове рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, Дніпропетровського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_4 витрати на проведення судової експертизи в розмірі по 1.180 грн.80 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.