Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській Т.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Єременко Є.О., Баклан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", треті особи: приватний нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", третя особа - приватний нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 - про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а. с. 2-4).

У судовому засіданні від 11 грудня 2014 року до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи був залучений Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а. с. 58).

Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між нею та ВАТ "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України", був укладений кредитний договір № 181/07 від 12 жовтня 2007 року, за умовами якого позивач від відповідача отримала кредит у сумі 28 435,64 доларів США строком на 60 місяців. Також 12 жовтня 2007 року в забезпечення виконань зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між цими ж сторонами був укладений договір застави майна №181/07, а саме: автомобіля Hyundai Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, НОМЕР_3. В рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 181/07 від 12 жовтня 2007 року у сумі 51 604,73 грн. на зазначений автомобіль 24 червня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 був вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на даний автомобіль. Оскільки позивач вважає, що виконавчий напис вчинено без наявності достатніх правових підстав та з порушенням процедури, вона звернулась до суду з даним позовом та просила суд його задовольнити (а. с. 2-6).

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріус вчинив на законних підставах та за умов дотримання норм діючого законодавства.

Третя особа - приватний нотаріусу Дніпроптровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином.

Третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання свого представника для участі у розгляді справи не направили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Державний ощадний банк України" в забезпечення виконань зобов'язань за кредитним договором № 181/07 від 12 жовтня 2007 року був укладений договір застави майна №181/07, а саме: автомобіля Hyundai Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, НОМЕР_3 (а. с. 13-18).

Також судом було встановлено, що 24 червня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 був вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль Hyundai Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, НОМЕР_3 в рахунок погашення кредитної заборгованості перед ПАТ "Державний ощадний банк України", розмір якої станом на 27 березня 2014 року становить 51 604,73 грн. (а. с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що вказаний виконавчий напис від 24 червня 2014 року перебуває на виконанні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а. с. 21, 22-23).

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", Закону України "Про заставу".

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних та фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 1 статті 590 ЦК України, звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 6 статті 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Пунктом 9.3 договору застави майна № 17107 від 12 жовтня 2007 року, укладеного між сторонами, передбачено, що будь-які повідомлення та /або вимоги, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні здійснюватись в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Прикінцевими і перехідними положеннями вищевказаного закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності вищевказаним законом, застосовуються в частині, що не суперечать цьому закону.

Таким чином, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом.

Статтею 26 зазначеного закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжував має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяження зобов'язання в порядку, встановленому цим законом; 2) продаж обтягувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин діяли норми Закону "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Роблячи такий висновок суд також виходив і з того, що стороною позивача не було надано суду доказів на підтвердження фактичного направлення на адресу позивача вимоги від 27 березня 2014 року про повернення суми кредиту за кредитним договором № 181/07 від 12 жовтня 2007 року, як це передбачено умовами відповідного договору застави (а. с. 39).

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат по даній цивільній справі, суд, враховуючи результат вирішення справи та у відповідності до ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. (а. с. 7, 8).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 574, 590 ЦК України, ст. 12 ЗУ "Про іпотеку", ст. ст. 87, 88, ЗУ "Про нотаріат", ст. ст. 1, 24, 26 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст. 20 ЗУ "Про заставу", суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 24 червня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 1706 за договором застави рухомого майна № 181/07 від 12 жовтня 2007 року про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 51 604,73 грн. та 3 000,00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Повернути ОСОБА_1 транспортний засіб: автомобіль марки Hyundai Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4, видане РП 1-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 11 жовтня 2014 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой