АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3811/14-ц Номер провадження 22-ц/786/243/15Головуючий у 1-й інстанції Юхно С.П. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Чічіля В.А., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтава ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтава ради, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 03 жовтня 2009 року між нею та ОСОБА_4 було укладено щлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ленінського районного суду від 26 квітня 2011 року шлюб між ними розірвано.

ОСОБА_4 до народження сина залишив сім'ю та проживав окремо. Після народження дитини покладених на нього батьківських обов'язків не виконує, ухиляється від виховання, не піклується про здоров'я та моральний розвиток сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 та просила скасувати його і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 03 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Ленінського районного суду від 26 квітня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, визначено місце проживання сина з матір'ю.

Згідно довідки ЖБК «НИВА» від 04 квітня 2014 року №30, ОСОБА_6 зареєстрований та проживає разом з матір'ю - ОСОБА_2 ОСОБА_4 разом з ними не проживає, вихованням сина не займається.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2011 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 січня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідок ТОВ ВКК «АРІЯ» №№06-3/4402, 06-з/4408 від 15 вересня 2014 р., ОСОБА_4 працює на посаді менеджера з логістики відділу матеріально-технічного постачання, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2014 року, відсутня.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не в повній мірі виконував свої батьківські обв'язки відносно свого сина, проте поведінка відповідача та його ставлення до дитини носять такий характер, що не можуть стати підставою для позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до довідок про неотримання аліментів, виданих начальником Київського ВДВС Полтавського МУЮ (а.с. 20-23) ОСОБА_4 в період з 01 травня 2011 року по 01 листопада 2012 року аліменти на утримання сина не сплачував.

Згідно з виписки з історії розвитку дитини (а.с. 147) ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 щорічно хворів на ГРВІ, бронхіти 3-5 разів на рік; у квітні 2011 року лікувався стаціонарно в дитячому відділенні Полтавської обласної клінічної інфекційної лікарні з діагнозом гострий ентероколіт, середньої тяжкості, ацетон омічний синдром; з 2012 року знаходиться на обліку лікаря отоларинголога з приводу аденоїдів ІІ ступеня; з липня 2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в отоларингологічному відділенні ДМКЛ з діагнозом - хронічний некомпенсований тонзиліт, аденоїдні вегетації; у листопаді 2014 року хворів на ГРВІ, лікувався амбулаторно.

У відповідності до листа дитячої міської клінічної лікарні м. Полтави ОСОБА_4 до ДМКЛ з приводу надання медичної допомоги сину ОСОБА_6 не звертався. Станом здоров'я свого сина за період перебування його на обліку в дитячому поліклінічному відділенні №1 Полтавської ДМКЛ не цікавився.

З довідки, виданої ОСОБА_2 завідувачем ПДНС (ясла-садок) №2 (а.с 16), вбачається, що ОСОБА_6 2010 року народження відвідує ПДНЗ (ясла-садок) №2 з 2012 року. Вихованням дитини опікується мати ОСОБА_2 Батько в дошкільному навчальному закладі не з'являвся.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 284 від 28 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, що є підставою для позбавлення батьківських прав, тому Виконавчий комітет Київської районної в місті Полтаві ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В ч. 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Місцевий суд не погодився з висновком органу опіки та піклування, вказавши, що в ньому надана однобічна та необ'єктивна оцінка ставлення ОСОБА_4 до виконання батьківських обов'язків.

Проте, судом не обґрунтовано чому саме він вважає, що висновок органу опіки та піклування є однобічним та необ'єктивним.

Заперечуючи вимоги ОСОБА_2, відповідач вказував, що дійсно він не займався вихованням сина, рідко з ним бачився внаслідок того, що позивачка не надавала йому такої можливості.

Також вказував, що аліменти за рішенням суду у 2011-2012 роках не сплачував, так як ніде не працював, але надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання сина, купляв для нього речі.

Згідно зі ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем не було надано суду доказів того, що позивач перешкоджала йому у виконанні його батьківських обов'язків по вихованню сина, їх спілкуванні.

Лист виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 23 січня 2015 року про те, що ОСОБА_4 02 вересня 2014 року звертався за консультацією до служби у справах дітей по питанню участі у вихованні сина не підтверджує заперечень відповідача щодо створення позивачкою перешкод у вихованні ним сина.

Не надано відповідачем належних доказів і щодо утримання сина, надання позивачці матеріальної допомоги на ці цілі чи придбання речей у 2011-2012 роках.

Погашення заборгованості по аліментам станом на 01 вересня 2014 року не може бути розцінено як належне виконання відповідачем своїх обов'язків по утриманню сина, що передбачено ст. 180 СК України.

Місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що відповідач в судовому засіданні не довів, що він не мав можливості дбати про сина, спілкуватись з ним та брати посильну участь у його вихованні з об'єктивних причин, а отже він не в повній мірі виконував свої батьківські обв'язки відносно свого сина

Встановивши, що відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню сина, місцевий суд відмовив у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_4 любить сина та в подальшому має намір більш відповідально ставитись до його виховання, на даний час не має заборгованості по аліментам, за місцем роботи характеризується позитивно, періодично спілкується з сином.

Висновок місцевого суду зроблений з порушенням вимог ст. 164 ч.1 п.2 СК України, оскільки наведені судом обставини не вказують на виконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню сина.

Згідно ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створюючи належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 59 Закону України «Про освіту» та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, встановлено, що батьки зобов'язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів.

Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до ст. 164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Аналіз фактичних обставин справи та вимог діючого законодавства вказує на обґрунтованість вимог ОСОБА_2, оскільки у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, місцевий суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Оскаржуване рішеннявідповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3, 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ О.Ю. Кузнєцова

Судді: /підпис/ В.А. Чічіль

/підпис/ С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області _________ О.Ю. Кузнєцова