АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2128/13-ц 22-ц/774/238/К/15
Справа № 210/2128/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/238/К/15 Костенко В.В.
Категорія - 27 (ІV) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" - Ридоша Миколи Миколайовича,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" (надалі- ПАТ "КБ "Надра") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.01.2007 року між Відкритим акціонерного товариства комерційний банк "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра" та ОСОБА_4 було укладено договір кредитної лінії за № 8/2007/840/МК-22/3, а також Додаткові угоди до договору кредитної лінії № 8/2007/840/МК-22/3/1 від 31.01.2007р, 8/2007/840/МК-22/3/2 від 23.05.2007р. та №8/2007/840/МК-22/3/3 від 24.10.2007р, відповідно до умов яких відповідач отримав кредит у розмірі 146 000 доларів США, зі сплатою процентної ставки у розмірі 14,5% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 15.01.2014року. Відповідно до умов укладеного договору, відповідач зобов'язався повернути Банку кредит в повному обсязі, сплатити нараховані проценти, комісії та інші платежі у порядку, терміни та розмірах, що встановлені Графіками, які є невід'ємною частиною договору.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_4 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором не виконав, тому станом на 15.01.2013 року, утворилась заборгованість у сумі 314 732,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 515 660,79 грн., та складається з наступного:

- заборгованість за кредитом - 125 294,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 001 475,02 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 139 799,40 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 117 416,61 грн.;

- пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 16 595,72 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 132 649,59 грн.;

- штраф - 33 043,86 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 264 119,57 грн., які позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2014 року позов ПАТ "КБ "Надра" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840/МК-22/3 від 30.01.2007 року у загальному розмірі 2 515 660,79 грн., та судові витрати по справі у сумі 3441,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Так, суд першої інстанції не обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, щодо повернення кожного траншу та сплати відсотків, строки повернення яких погоджені та закріплені сторонами в графіках погашення кредиту та про призначення судової-почеркознавчої експертизи, оскільки як наголошував останній він ніколи не мав відношень з ПАТ "КБ "Надра" тим паче не підписував спірний кредитний договір.

Крім того, розгляд справи судом першої інстанції, за відсутності відповідача, призвело до порушення прав останнього, а саме він був позбавлений подавати докази, надавити пояснення, у зв'язку із чим рішення суду ґрунтувалось виключно на підставі матеріалів і доказів наданих лише позивачем ПАТ "КБ "Надра".

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 30 січня 2007 року між ВАТ "КБ "Надра" та ОСОБА_4 був укладений договір кредитної лінії за № 8/2007/840/МК-22/3, згідно умов якого Банк відкрив позичальнику ОСОБА_4 кредитну лінію в сумі 63000 доларів США, зі сплатою 14,5% річних, терміном на 84 місяці, тобто до 15.01.2014 року.

Відповідно до п.1.3 договору видача кредиту здійснювалась окремими траншами. Сторони погодили, що повернення кожного траншу та сплата відсотків за його використання здійснюється відповідно до графіків, які встановлюються в додатках до кредитного договору та є його невід'ємною часткою.

31 січня 2007 року між тими самими сторонами було укладено Додаткову угоду №8/2007/840-МК-22/3/1 до Договору кредитної лінії від 30.01.2007 року, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику відповідачу транш у розмірі 63000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 318150,00грн., зі сплатою 14,5% річних, з кінцевим терміном повернення до 15.01.2014 року.

23 травня 2007 року між тими самими сторонами було укладено Додаткову угоду №8/2007/840-МК-22/3/2 до Договору кредитної лінії від 30.01.2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили викласти п.1.1 у наступній редакції: Банк відкриває позичальнику кредитну лінію в сумі 140000 доларів США, терміном на 84 місяці тобто до 15.01.2014 року та надає транш у розмірі 45000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 227250,00грн., зі сплатою 14,5% річних по терміном кредиту і 25% річних по простроченому, термін користування траншем з 23.05.2007 року по 15.01.2014 року інші умови договору залишились без змін.

24 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду №8/2007/840-МК-22/3/3 з гідно умов якого Банк надав відповідачу транш у розмірі 38000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 191900,00 грн.,зі сплатою 14,5% річних по терміном кредиту і 25% річних по простроченому, термін користування траншем з 24.10.2007 року по 23.10.2013 року, ціль отримання траншу, було визначено сторонами як повернення основних засобів інші умови договору залишились без змін.

Всього Банк надав позичальнику ОСОБА_4 траншів на загальну суму 146 000 доларів США.

Підписуючи договір кредитної лінії та додаткові до нього договори, позичальник ОСОБА_4 погодився з тим, що він зобов'язався повернути Банку кредит в повному обсязі, сплатити нараховані проценти, комісії та інші платежі у порядку, терміни та розмірах, що встановлені Графіками, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі , визначеними кредитним договором.

Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 15.01.2013 року, утворилась заборгованість у сумі 314 732,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 515 660,79 грн., та складається з наступного:

- заборгованість за кредитом - 125 294,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 001 475,02 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом- 139 799,40 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 1 117 416,61 грн.;

- пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 16 595,72 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 132 649,59 грн.;

- штраф - 33 043,86 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 264 119,57 грн.

Вимоги Банку, щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 2 515 660,79 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог і нарахуванням банком заборгованості відповідно до умов кредитного договору, а також з непогашення боргу відповідачем в добровільному порядку.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про задоволення позову саме у розмірі 2 515 660,79 грн. з огляду на наступне.

Перевіряючи розрахунок заборгованості відповідача перед Банком, колегія суддів погоджується із сумою заборгованості, встановлену судом першої інстанції.

Проте, приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як зазначено у позовній заяві, сума боргу ОСОБА_4 за договором кредитної лінії № 8/2007/840/МК-22/3 від 30.01.2007 року, процентами та пенею складає 2 251 541,22 грн.

Крім того, Банк просить суд стягнути з відповідача штрафи за порушення зобов'язання: штраф -33 043,86 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 264 119,57 грн., однак колегія суддів не може погодитись з зазначеними вимогами банку з огляду на наступне.

Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

До вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст.258 ЦК України).

Колегія суддів з урахуванням вимог статтей 258,266 ЦК України вважає, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як убачається із п. 8.3 договору кредитної лінії № 8/2007/840/МК-22/3 від 30. 01. 2007 року (а.с. 6-8), у разі порушення позичальником строків платежів по будь - якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 25% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення.

В суді апеляційної інстанції представник банку не заперечував дійсність зазначеного порядку та способу нарахування штрафу.

Згідно наданих Банком розрахунків (а.с.16-17), відповідач порушив зобов'язання за договором кредитної лінії з 02.10.2008 року як по сплаті тіла кредиту так і по погашенню процентів за його використання.

За змістом норм ст.. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач звернувся до суду 26.03.2013 року.

Враховуючи наведене штраф підлягає стягненню лише в межах одного року до пред'явлення позову, а саме з 26 березня 2012 року.

Проте з поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається що нарахування штрафу з цього періоду та до звернення до суду (26 березня 2013 року) позивачем не провадилось.

Тобто відсутні позовні вимоги, щодо стягнення суми штрафів за останній рік перед зверненням Банку до суду.

Однак, суд першої інстанції не врахував положень кредитного договору, щодо нарахування штрафу, факту його нарахування станом на 31.01.2012 рік, та виходячи із меж позовних вимог дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення штрафу.

Враховуючи наведене та виходячи із положень договору кредитної лінії, в частині нарахування штрафу, фактичних обставин справи, меж позовної заяви, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволені позову Банку про стягнення з ОСОБА_4 штрафу у зв'язку відсутністю його нарахування в межах 12 місяців перед зверненням Банку до суду.

При цьому колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 06.11.2013 року (справа №6-116цс13) та від 19.11.2014 року (справа № 6-160цс14), які в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, відповідно до яких стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині стягнення інших сум заборгованості, згідно умов договору, колегія суддів вважає його законним та обґрунтованим.

Проте враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволені позову Банку про стягнення штрафу у сумі 264 119,57 грн., розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Банку становить 2 251 541,22 грн. (2 515 660,79 грн. - 264 119,57 грн.)

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянтом заявлялось клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, колегія суддів відхиляє як недоведені.

Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України), однак матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження зазначеного твердження відповідача. Навпаки, з наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач був повідомлений про розгляд даної справи в суді першої інстанції, однак своїм правом не скористався, як шляхом подання відповідної письмової заяви до суду чи заявляючи таке клопотання усно.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги з приводу твердження відповідача про відсутність між ним та Банком будь-яких правовідносин та відхиляє їх, оскільки зазначене спростовуються обставинами встановленими в суді апеляційної інстанції та матеріалами самої справи. Так з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з моменту укладення договору а саме з 30.01.2007 року по 02.10.2008 рік відбувалось часткове погашення сум кредиту, що також підтверджено у судовому засіданні і представником позивача, отже таке часткове погашення сум кредиту, визнається колегією суддів, як визнанням відповідачем свого боргу перед Банком.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині, клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, з початку з метою встановлення достовірності підпису на ньому а потім з метою встановлення відповідності екземпляру умов договору кредитної лінії № 8/2007/840/МК-22/3 від 30. 01. 2007 року та додаткових угод до неї, які знаходяться у відповідача з екземпляром, який знаходиться у Банку, та на підставі якого провадилось нарахування заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.

Так, призначення експертизи, у відповідності до ст.. 143 ЦПК України є правом а не обов'язком суду, за виключенням умов передбачених ст.. 145 ЦПК України.

В ході судового розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, відповідачу неодноразово надавалась можливість надати суду апеляційної інстанції, а потім і експертній установі, свій екземпляр кредитного договору та додатків до нього, однак відповідач ухилявся від надання вказаних документів, у зв'язку із чим обґрунтованості призначення експертизи по справі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" зазначено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи.

В даному випадку оцінюючи поведінку відповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, за відсутності екземпляру кредитного договору та додатків до нього відповідача, призведе до порушення розумного строку судового розгляду справи, отже наведений апелянтом довід, ґрунтується виключно на суб'єктивному бачені ситуації та продиктований його незгодою з рішенням постановленим судом, за результатами розгляду заявленого Баком позову.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині загального розміру заборгованості стягнутої з ОСОБА_4 на користь Банку, зменшивши загальний розмір заборгованості до 2 251 541,22 грн. В частині задоволення позову про стягнення з відповідача сум штрафу суд відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п.1, 4 ч.1 ст.309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2014 року, в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" штрафу у сумі 264 119,57 грн. -скасувати та ухвалити в цій частині позову нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення суду в частині загального розміру заборгованості стягнутої з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" змінити, зменшивши цей розмір з 2 515 660,79 грн. до 2 251 541,22 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: