Справа № 2-3538/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям,

в с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2013 року (суддя Бірса О.В.) позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям, - задоволено частково.

Судом присуджено стягнути зі ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1 19722 гривні матеріальної шкоди, 1000 гривень моральної шкоди, 205 гривень 72 копійки сплаченого судового збору, а всього 20927 гривень 72 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 28216 гривень 80 копійок матеріальної шкоди, 1000 гривень моральної шкоди, 290 гривень 66 копійок сплаченого судового збору, а всього 29507 гривень 46 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с.46-47 т.2)

Ухвалою Апеляційного суду мста Києва від 05 червня 2013 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 березня 2013 року залишено без змін. (аюс.113-115 т.2)

16 серпня 2013 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду зі спільною заявою про ухвалення додаткового рішення, яким не змінюючи рішення по суті, визначити точні суми грошових коштів, які підлягають стягненню з кожного відповідача (боржника) на користь кожного позивача (стягувача) та внести точні суми грошових коштів, які підлягають стягненню, до виконавчих листів для примусового виконання рішення суду, що набрало чинності, через Державну виконавчу службу Мін'юсту, з підстав, викладених у поданій заяві, яка передана в провадження судді Вернидубова Я.І. (а.с.118-120)

На підставі розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва Вишенської Л.М. від 27 січня 2015 року за №129 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи", відповідно до пункту 3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи №2-3538/11 провадження №6/755/391/15, у зв'язку з чим справу передано в провадження судді Савлук Т.В. (а.с.116)

Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до предмету позовних вимог, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 пред'явили спільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка завдана внаслідок залиття квартири.

На підставі протокольної ухвали суду від 30 червня 2011 року судом залучено до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_5. (а.с.89 т.1)

Відповідно до положень ч.1 ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до декількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Як роз'яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 за №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).

Суд, ухвалюючи рішення від 19 березня 2013 року, у мотивувальній частині зазначив наступне: "Про те, суд не приймає до уваги доводи представника співвідповідачів щодо необхідності пропорційного розподілу розміру шкоди, яка підлягала стягненню з кожного відповідача відповідно до частки, що належить їм у спірній квартирі, оскільки частки співвідповідачів визначені на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2012 року, що набрало чинності 02 жовтня 2012 року, а залиття мало місце 18 лютого 2011 року. Тобто на момент залиття квартира АДРЕСА_1, незважаючи на наявність спору, фактично мала статус спільного сумісного майна подружжя, а відтак, співвідповідачі мають нести солідарну відповідальність".

Переглядаючи рішення суду в апеляційному порядку, в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 05 червня 2013 року безпосередньо зазначено, що "Вірним також є висновок суду щодо покладення на відповідачів солідарного обов'язку відшкодувати шкоду, так як на момент залиття у відповідності до п.1 ст.60, ст. 68 СК України квартира АДРЕСА_1 мала статус спільного сумісного майна подружжя".

Підстави та порядок ухваленні у справі додаткового рішення визначено ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу, або якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

З огляду на викладене, заява позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволення, оскільки позивачами не доведено наявність підстав для ухвалення додаткового рішення, перелік яких визначено у ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України, в той же час посилання заявників щодо неможливості виконання рішення суду у спосіб визначений судом ґрунтується на припущеннях, оскільки відсутні докази, які мали підтвердити пред'явлення стягувачами виконавчих листів до примусового виконання та відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження, що зумовлювало б захист порушених прав та інтересів позивачів, як стягувачів в процедурі виконавчого провадження, у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 209-210, 220 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я: