ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5627/14-ц
Провадження № 2/362/399/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

при секретарі - Сілецькій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Санрайс" про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 15.08.2014 року він був прийнятий на роботу на посаду складальника до ТОВ виробнича фірма "Санрайс". Позивач стверджує, що йому не було виплачено заробітну плату, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовільнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі нарахованих позивачу коштів - 56,33 гривень.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 15 серпня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_1, було видано наказ ТОВ ВФ "Санрайс" "Про прийняття на роботу" №19-п, відповідно до якого ОСОБА_1 прийнято на посаду складальника, на наступний режим роботи: при неповному робочому тижні працювати один неповний робочий день ( в п'ятницю) тривалістю 2 години.

Відповідно до наказу ТОВ ВФ "Санрайс" "Про звільнення" №20.1-П від 05.09.2014 року, ОСОБА_1 було звільнено, про що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 було зроблено запис.

Як вбачається із витягу з табеля обліку використання робочого часу та із витягу з відомостей на виплату грошей №8 за серпень 2014 року, ОСОБА_1 нараховано та невиплачено заробітну плату в розмірі 56,33 гривень.

Згідно ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Приймаючи до уваги те, що позивач працював три дні по дві години, а всього 6 годин, що підтверджується витягом з табеля обліку використання робочого часу, а не 276 годин, як стверджує позивач, та враховуючи, що позивачу дійсно було невиплачено заробітну плату, однак не в розмірі 3000 гривень, а в сумі 56,33 гривень, розмір якої відповідач визнає, суд дійшов висновку що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Крім того, суд відмовляє в частині звернення до правохоронних органів, зобов'язання відповідача видати довідку про заробітну плату та зробити запис в трудовій книжці, оскільки вимогами ст. 16 ЦК України не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, окрім того, в трудовій книжці позивача було зроблено запис про прийом на роботу та звільнення ОСОБА_1

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.1, 3 , 11, 16, 47, 94, 115, 116 КЗпП України, ст. 10, 60, 88, 174, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 224-230 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Санрайс" про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Санрайс" на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 56,33 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Санрайс" в дохід держави судовий збір в розмір 4,50 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М. Ковбель