справа № 243/4955/15-ц
провадження № 2/243/2715/2015
17 червня 2015 року м. Слов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді Ільяшевич О.В.,
при секретарі Мороз К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про надання дозволу на виїзд з України дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другим з батьків,
28 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на вивіз дітей за межі України без згоди та супровіду другого з батьків. В обґрунтування своїх вимог, зазначив, що у відповідності до мирової угоди, визнаної Слов'янським міськрайонним судом 02 квітня 2015 року, молодша дитина повинна проживати тиждень із ним, а тиждень із відповідачкою. Однак дитина проживає з лютого 2015 року разом із ним, а старша дитина після розірвання сторонами шлюбу прийняла рішення проживати із ним. Щолітку вони із відповідачкою з метою оздоровлення дітей возили їх в Коктебель. З цією метою в цьому році він має намір вивезти дітей для оздоровлення та відпочинку у Турцію, про що письмово повідомив відповідача, яка на таке повідомлення не відреагувала. У зв'язку з цим, просить надати дозвіл на виїзд з України до Туреччини на строк з 01 липня 2015 року до 01 жовтня 2015 року неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1 без згоди та супроводу матері ОСОБА_2. Дозволити йому, ОСОБА_1, виготовити проїзні документи для виїзду за кордон неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди матері ОСОБА_2.
До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, за участю його представника адвоката ОСОБА_5
Представник позивача, ОСОБА_5, до судового засідання не з'явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачка ОСОБА_2 в призначений час в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутності не подавала.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, рішення просив винести на розсуд суду.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року, шлюб між сторонами розірваний .(а.с.10)
Згідно свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, Серії НОМЕР_1, та свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_2(а.с.7-8);
У відповідності до ухвали Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2015 року, визнано мирову угоду, за якою дитина ОСОБА_3 тиждень проживає із матір'ю ОСОБА_2, тиждень із батьком ОСОБА_1.(а.с.11);
У відповідності до копій довідок Дитячого садка «Аїст», у дитячий садок ОСОБА_3 з 30 березня по 21 квітня та з 21 квітня по 06 травня 2015 року дитину ОСОБА_3 приводить та забирає із дитячого садка батько ОСОБА_1.(а.с.9)
Суду представлена копія листа від 05 травня 2015 року, за яким ОСОБА_1 просить ОСОБА_2 надати дозвіл на вивіз дітей за межі України для організації відпочинку(а.с.6).
При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дитини до досягнення нею шістнадцятирічного віку суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
Приписами ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину.
Відповідно до статті 10 «Конвенції про права дитини» прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.
За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок.
Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 приймає участь у вихованні дітей та має намір влаштувати дітям відпочинок.
Цього року ОСОБА_1 разом з дітьми вирішив, що вони не поїдуть відпочивати до Криму цього року, а відвідають Туреччину.
Через немотивоване ухилення відповідачки від надання дозволу на оформлення документів для виїзду за кордон без згоди батька та надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди одного з батьків, позивач не може отримати дозвіл на виїзд їх неповнолітніх дітей у його супроводі за межі України з метою оздоровлення та відпочинку дітей.
Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за межі України без згоди відповідачки - матері та надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей без її згоди є обґрунтованими та в силу п.3 ч.3 ст.313 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки виїзд неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України відповідає інтересам дітей, їх здоров'ю.
Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позовної заяви до суду у сумі 243 грн. 60 коп. .
Керуючись п.2 Декларації прав дитини, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, ст.ст. 11,16, 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150 СК України, ст.ст. 10, 11, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України до Туреччини на строк з 01 липня 2015 року до 01 жовтня 2015 року неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дозвіл на тимчасовий вивіз за межі України до Туреччини на строк з 01 липня 2015 року до 01 жовтня 2015 року неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу їх матері ОСОБА_2.
Стягнути з ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 243( двісті сорок три) грн. 60 коп..
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області (Розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 33/0/38/-15 від 21 травня 2015 року «Про відновлення роботи Апеляційного суду Донецької області) через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 22 червня 2015 року.

Головуюча-суддя: О.В.Ільяшевич