Справа №591/5927/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/852/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Рибалки В. Г. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 24 березня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» до Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_3,

треті особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 24 березня 2015 року позов задоволено.

Знято арешт із заставленого майна ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» - автомобіля марки «CHEVROLET», модель: Aveo 1.5і, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що на праві власності належить ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_2), накладений постановами державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ: №19332 від 10 жовтня 2008 року, №9-16584 від 12 вересня 2008 року, №9-12865 від 09 червня 2008 року, №9-1911777 від 07 жовтня 2010 року, №9-14756 від 16 липня 2010 року, №9-24001 від 11 грудня 2009 року, №9-11417 від 27 травня 2008 року, №9-3010 від 02 листопада 2007 року, №9-1014 від 18 травня 2007 року, №2-864/06 від 05 травня 2006 року.

В апеляційній скарзі ВДВС Сумського міського управління юстиції, посилаючись на невірне та неповне дослідження доказів і встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. При цьому вказує на те, що під час винесення постанови про накладення арешту державному виконавцю не було відомо, що автомобіль СНЕVROLET AVEO, 2006 р.в., ВМ 6375 АВ, який належить на праві власності ОСОБА_3 перебуває в заставі ПАТ «ПриватБанк». На даний час точна вартість автомобіля не встановлена, вона може бути вищою, ніж сума заборгованості по кредиту, що дасть змогу при реалізації заставного майна задовольнити вимоги не тільки заставодержателя, а і інших стягувачів, які не є заставодержателями. Вважає, що при реалізації заставного транспортного засобу права Банку жодним чином не порушаться.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яке скасоване за його заявою, тому твердження позивача про те, що виконавчі дії проводились з приводу виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 05 лютого 2014 року не відповідають дійсним обставинам. Вказує, що рішення апеляційного суду до примусового виконання не пред'являлось. Вважає, що відсутні правові підстави для зняття арешту з автомобіля.

Заслухавши пояснення представника Відділу ДВС Сумського МУЮ, який підтримав доводи апеляційної скарги виконавчої служби, заперечення представника Банку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як заставодержатель має першочергове право на реалізацію предмета застави, а існування арешту на заставне майно, порушує таке право Банку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він відповідає зібраним у справі доказам та нормам матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2006 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останньому Банком надано кредит у розмірі 61349,93 грн. на придбання автомобіля (а.с. 16 - 19).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою 14 лютого 2006 року ці ж сторони уклали договір застави, згідно якого предметом застави є легковий автомобіль марки «CHEVROLET» Aveo 1.5і заводський номер НОМЕР_3 (а.с. 20 - 24).

Заочним рішенням від 30 серпня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 63655,46 грн. звернуто стягнення на предмет застави, а саме легковий автомобіль марки «CHEVROLET» Aveo 1.5і, що належить на праві власності ОСОБА_3, підлягає реалізації шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк», з наданням права Банку укладати від імені відповідача договір купівлі-продажу автомобіля, з зняттям його з обліку в органах ДАІ, а також всіх інших повноважень необхідних для здійснення продажу. Зі встановленням початкової ціни реалізації рухомого заставного майна 63 655,46 грн. (150 - 152).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 05 лютого 2014 року заочне рішення Ковпаківського районного суду від 30 серпня 2013 року змінено, а саме викладено перший і другий абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 60528,93 грн., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_3 В іншій частині рішення суду залишено без змін (155 - 162).

Відповідно до розрахунку заборгованості борг ОСОБА_3 за кредитним договором від 14 лютого 2006 року станом на 29 серпня 2014 року складає 191294,96 грн. (а..с 166 - 167).

Також з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі ДВС Сумського МУЮ знаходяться виконавчі листи № 2-293 виданий 03 квітня 2009 року та № 2-444 виданий 15 лютого 2006 року Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором в розмірі 20758,85 грн. та про стягнення з цієї ж особи аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини заробітку (а.с. 42 - 48).

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 19 вересня 2014 року в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про виконання боржником рішення по вищезазначених виконавчих документах.

Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на рухоме майно боржника ОСОБА_3, накладено арешти, а саме на підставі постанов державного виконавця Ковпаківського ВДВС СМУЮ про відкриття виконавчого провадження № 16646445 від 11 грудня 2009 року та № 20631254 від 16 липня 2010 року, також на майно існує приватне обтяження - застава рухомого майна, обтяжувач - ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 6 - 9).

Відповідно до карток арешту на автомобіль марки «CHEVROLET» Aveo 1.5і, що належить на праві власності ОСОБА_3, постановами державного виконавця ВДВС СМУЮ накладено арешт: № 19332 від 10 жовтня 2008 року, № 9-16584 від 12 вересня 2008 року, № 9-12865 від 09 червня 2008 року, № 9-19177 від 07 жовтня 2010 року, № 9-14756 від 16 липня 2010 року, № 9-24001 від 11 грудня 2009 року, № 9-11417 від 27 травня 2008 року, № 9-3010 від 02 листопада 2007 року, № 9-1014 від 18 травня 2007 року, № 2-864/06 від 05 травня 2006 року (а.с.12 - 15).

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 5 ст. 18 вищеназваного Закону передбачено, що заставодержатель має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1 - 4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 вказаного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 54 цього ж Закону та п. 5.3.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк», як заставодержатель, має переважне право на задоволення його вимог щодо стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Разом з тим, накладення арешту на автомобіль в межах виконавчого провадження з приводу виконання рішень суду, які не стосуються вимог заставодержателя, унеможливлює проведення дій щодо реалізації предмета застави Банком.

Доводи апеляційної скарги Відділу ДВС Сумського МУЮ, що реалізація предмету застави в межах виконавчого провадження не порушить права заставодержателя, оскільки при цьому будуть задоволенні вимоги Банку, не є підставою для скасування рішення суду, так як за рішенням Апеляційного суду Сумської області від 05 лютого 2014 року та заочним рішенням Ковпаківського районного суду від 30 серпня 2013 року Банк має право реалізувати предмет застави самостійно без залучення державної виконавчої служби. Умови звернення стягнення і реалізація предмету застави були обумовлені сторонами в п. 2.3 Договору про заставу (а.с. 23).

Необґрунтованими є посилання апеляційної скарги виконавчої служби на те, що реалізувавши предмет застави в межах виконавчого провадження, є можливість задовольнити вимоги не тільки заставодержателя, а і інших стягувачів. На а.с. 166 - 167 є розрахунок заборгованості згідно якого борг ОСОБА_3 за кредитним договором складає 191294,96 грн., вартість автомобіля є значно меншою, що підтверджується кредитним договором, договором застави, звітом про оцінку транспортного засобу (а.с. 16 - 24, 171 - 174).

Як на підставу для скасування рішення суду, ОСОБА_3 посилається на те, що виконавчою службою було відкрито виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент - Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, яке скасоване за його заявою, а рішення Апеляційного суду Сумської області від 05 лютого 2014 року до виконання не пред'являлось. Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки скасування вказаного судового рішення не є перешкодою для реалізації предмету застави заставодержателем.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не дають підстав для скасування судового рішення.

Рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -