АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/252/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЄльцова В. О.
суддівКарпенко О. В. , Нерушак Л. В.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив позов до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 липня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNH4KR75280166, відповідно умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 2 632 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленого договором. Проте, ОСОБА_6 не виконала за вказаним договором належним чином взяті на себе зобов'язання. З таких підстав, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь заборгованість у розмірі 40 204 грн. 55 коп.

В березні 2014 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 32 591 грн. 37 коп. та судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2014 року відмовлено повністю в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» було частково задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 32591,37 грн. за кредитним договором та 526,93 грн. судових витрат.

В касаційній скарзі ОСОБА_6 просила рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2014 року скасувати та залишити в силі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 було частково задоволено. Рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта Попельнюх Т.І. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Стаття 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, місцевий суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що укладений договір між позивачем і відповідачем є нікчемним. Свій висновок ґрунтує на тому, що при укладенні кредитного договору сторонами не було дотримано вимог письмової форми договору, зокрема заява позичальника на видачу кредиту підписана лише зі сторони ОСОБА_6 та не підписана уповноваженою особою зі сторони Банку.

При цьому, суд послався на положення ч.2 ст.1055 ЦК України згідно якої, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Проте, з таким висновком погодитись не можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і відповідачем фактично було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 2 632 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків за користування кредиту, строком на 24 місяці.

Оскільки відповідачка належним чином не виконувала свої зобов'язання то рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2009 року було стягнуто із останньої на користь Банку станом на 16 вересня 2009 року заборгованість за кредитом 2 632 грн. 50 коп., заборгованість по процентам 4 141 грн. 96 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 338 грн. 72 коп.

Вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки у даній справі беруть участь ті самі особи, то факт укладення кредитного договору, встановлений рішенням не підлягає доказуванню, а тому висновок суду першої інстанції про нікчемність кредитного договору є помилковим.

У свою чергу, відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором Банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, положеннями зазначеної статті передбачено необхідність повернення кредиту та сплати процентів на умовах встановлених договором.

Згідно абзаців 1, 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.16-17), з урахуванням зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за процентами за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафу за період з 19 червня 2009 року по 15 січня 2014 року.

Ураховуючи наведені вище положення норм матеріального права та те, що згідно укладеного кредитного договору від 27 липня 2006 року термін його дії визначено до 23 липня 2008 року і не передбачено можливість нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення дії договору та оскільки заборгованість по кредиту, за користування процентів і штрафів, була вже стягнута рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2009 року, тому у позивача відсутні правові підстави для стягнення заборгованості по кредиту, процентами за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у період з 19 червня 2009 року по 15 січня 2014 року.

Що стосується заяви відповідача (а.с.46) про застосування строку позовної давності, то колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Оскільки, колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутні порушення прав позивача на захист яких останній звернувся до суду, тому вважає необхідним відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості без застосування позовної давності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню, у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :