Справа № 441/1251/14 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/810/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2, п-к ОСОБА_3, ОСОБА_4, п-к ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду м.Львова від 05 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_7, ТзОВ "Землевпорядний центр "Наділ" про скасування рішення №361 від 07.11.2012 року Завидовицької сільської ради, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯН №479158 від 27.12.2012 року та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду м.Львова від 05 листопада 2014 року у позові ОСОБА_2 до Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_7, ТзОВ "Землевпорядний центр "Наділ" про скасування рішення №361 від 07.11.2012 року Завидовицької сільської ради, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯН №479158 від 27.12.2012 року та зустрічному позові ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що підтвердженням її порушеного права користування земельною ділянкою є кадастровий план земельної ділянки складений Городоцьким районним відділом Львівської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", де чітко зазначено, що спірна частина земельної ділянки перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2, але власником, згідно бази НКС, є ОСОБА_7 Крім того, в схемі розмежування землекористувань, підписаній ОСОБА_2 теж зазначена спірна земельна ділянка, що фактично перебуває у її користуванні, а межа йде по металевій огорожі. У листі Державної інспекції сільського господарства у Львівській області №485/3-21-8 від 25.01.2014 року також зазначено, що при виготовленні державного акта гр. ОСОБА_7 приватизовано частину земельної ділянки ОСОБА_2 та не враховано межі, що проходить частково по існуючій загорожі, а частково по існуючій канаві, яка розділяє суміжні землекористування. Вказує, що сільська рада фактично здійснила вилучення земельної ділянки, що не мала права робити. Просить рішення Городоцького районного суду м.Львова від 05 листопада 2014 року в частині відмови у первісному позові змінити та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.1ст.303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні первинного позову.

Рішення суду, згідно ст.213 ЦПК, повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає, доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів його законність та обгрунтованість.

Заявляючи позов про скасування рішення Завидовицької сільської ради №361 від 07.11.2012 року "Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_7 для ведення особистого підсобного господарства в межах с. Залужани площею 0,5056 га; скасування Державного Акта про право власності на земельну ділянку від 27.12.2012 року на ім'я ОСОБА_7, позивач обґрунтовує вимогу п.2 ст.107 та п.2 ст.108 Земельного Кодексу України.

Відповідно до ст.107, 108 ЗК України у редакції станом на 07.11.2012 року, на які покликається позивач як на підстави свої вимог, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів.

Однак, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом при апеляційному розгляді, позивач ОСОБА_2 документів щодо оформлення права власності чи права користування земельною ділянкою, суміжною з ділянкою відповідача, не оформляла.

Право на звернення до суду за захистом, як передбачено ст.3 ЦПК, має особа у разі порушення права. Суд першої інстанції, відмовляючи у позові повністю, правильно встановив обставини у справі та застосував закон, який їх регулює.

Своє порушене право позивач пов'язує з неузгодженістю меж земельної ділянки відповідача. Однак, у матеріалах справи наявний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_7 з усіма технічними документами, зокрема Актом встановлення (узгодження) меж землекористування з підписами ОСОБА_2, що не заперечувала сама позивач.

Відповідно до Земельного Кодексу України в попередній редакції, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ст.22 Кодексу). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ст. 23 Земельного Кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст.9 Земельного Кодексу до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; вилучення земель відповідно до статті 31 цього Кодексу; припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною; видача висновків про надання або вилучення земельних ділянок, погодження будівництва жилих та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні; вирішення земельних спорів у межах своєї компетенції; вирішення інших питань у галузі земельних відносин у межах своєї компетенції.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка позивачу землевпорядними організаціями на місцевості не виділялась, документи для набуття у власність земельної ділянки позивачу не виготовлялись. Відтак слідує висновок, що ухвала сільської ради про надання відповідачу земельної ділянки не та свідоцтво про право власності видано законно.

Земельний Кодекс у наступних редакціях зберіг ці норми також доповнивши їх обов'язковою реєстрації набуття права власності.

Така ж правова позиція закріплена у роз"ясненнях Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ". Також, що право на користування земельною ділянкою з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тому позивач не володіючи земельною ділянкою на законних підставах станом на час оформлення права власності на земельну ділянку відповідачу, не вправі заявляти про порушення законних прав.

Позивач, згідно ст.60 ЦПК, повинен довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, подати належні та допустимі докази, які стосуються об'єму доказування.

Однак позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів незаконність дій сільської ради у прийнятті рішення про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_7 та видачі йому державного акту на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, апеляційний суд, відповідно до ст.308 ЦПК України, прийшов до висновку про законність рішення суду першої інстанції та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, тому залишає його без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра