Справа № 489/7949/14-ц
Номер провадження 2/489/858/15
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю прокурора Кривди Т. В., представника позивача Довгої А. В., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа - служба у справах дітей Адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є матір'ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., дитина проживає разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. У вересні дитина захворіла та знаходилась на стаціонарному лікуванні в обласній дитячій лікарні, де був встановлений діагноз - гострий лімфобластний лейкоз. На лікуванні дитина перебувала з 16.09.2014 по 22.09.2014, від подальшого лікування мати відмовилась та забрала дитину з лікарні.

Зазначають, що стан дитини є загрозливим по летальному ризику, дитина потребує лікування, ситуація яка склалась загрожує життю дитини.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд відібрати малолітнього у матері без позбавлення її батьківських прав та передати дитину органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради. Стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що не надала дозволу на проведення хіміотерапії, бо перевіряла діагноз шляхом здачі повторних аналізів та Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що не надала дозволу на проведення хіміотерапії, бо перевіряла діагноз шляхом здачі повторних аналізів та лікарі сказали їй, що шансів, що хіміотерапія допоможе практично не має. Також зазначила, що згодом вона надала свій дозвіл. сказали їй, що шансів, що хіміотерапія допоможе практично не має. Також зазначила, що згодом вона надала свій дозвіл.

Прокурор Кривда Т. В. в судовому засіданні вказала, що позов задоволенню не підлягає, оскільки поведінка матері змінилася, дозвіл на лікування вона надала, тому в інтересах дитини її необхідно залишити з матір"ю.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_1, відповідач є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Реєстрація дитини в органах ДРАЦС була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно з довідкою СКП "Гуртожиток" від 04.09.2014 за № 3342 малолітній зареєстрований та проживає разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи у вересні син відповідача захворів та знаходився на стаціонарному лікуванні в обласній дитячій лікарні, де йому був встановлений діагноз - гострий лімфобластний лейкоз. Дитина перебувала на лікуванні у спеціалізованому відділенні з 16.09.2014 по 22.09.2014. Від подальшого лікування мати відмовилася та забрала дитину з лікарні.

Згідно з листом комунального закладу ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" від 03.10.2014 стан дитини є загрозливим по летальному ризику. Дитина потребує специфічного лікування. Ситуація, яка склалась загрожує життю дитини.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 05.11.2014 № 2348/02.02.01-22/14/14 виходячи з існуючої загрози життю та здоров'ю дитини вирішено за доцільне відібрати малолітнього у матері без позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Пунктами 2-5 ст. 164 СК України передбачені підстави для позбавлення батьківських прав, які згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 СК України можуть слугувати підставами відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Зокрема, це ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія батьків а також випадки, коли батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 16 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" № 3 від 20.03.2007 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З огляду на викладене, при вирішення питання щодо доцільності позбавлення осіб батьківських прав та/або відібрання дітей від батьків судам необхідно з'ясовувати конкретні обставини ухилення батьків від виконання своїх обов'язків та якими доказами вони підтверджуються.

Так, з листа Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 16.10.2014 за № 1875, вбачається що фахівцями центру здійснювалися відвідування сім'ї відповідача за адресою проживання, під час яких встановлено, що вихованням, розвитком і утриманням малолітнього займається відповідач, яка є одинокою матір'ю. Вона має підтримку в догляді та піклуванні про сина з боку бабусі дитини ОСОБА_4 Стосунки в сім'ї доброзичливі, конфліктні ситуації вирішуються конструктивним шляхом. Встановлено, що мати здійснює належний догляд та піклування за монолітнім, має підтримку з боку бабусі, дитина забезпечена речами першої необхідності: дитяча одежа, дитячі іграшки, дитяче харчування.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" № 3 від 20.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В даному випадку відсутні підстави для висновку про не виконання та свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків стосовно свого малолітнього сина.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Підставою для звернення до суду з позовом стала відмова відповідача надати згоду на лікування дитини, що загрожувало життю та здоров"ю дитини.

Як вбачається з матеріалів справи 07.11.2014 відповідач надала добровільну згоду на лікування (а. с. 47), тобто ще до звернення позивача до суду (14.11.2014).

За таких обставин, суд вважає, що відібрання дитини від матері не відповідає інтересам самої дитини, а тому в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 3, 15, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв