АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2619/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 640/1635/15-ц Сенаторов В.М.
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року у цивільній справі за заявою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (далі: КП «Жилкомсервіс») звернулося до Київського районного суду м. Харкова з заявою, в якій вказувало на те, що боржник ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються заявником.

Однак, надані йому житлово-комунальні послуги споживач ОСОБА_2 оплачує несвоєчасно та не в повному обсязі, в зв'язку з чим виникла значна заборгованість з оплати цих послуг, яка станом на 01.02.2015 року становить 3 842,28 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що в добровільному порядку погашати існуючу заборгованість боржник ОСОБА_2 не бажає, заявник - КП «Жилкомсервіс» просив суд видати судовий наказ про примусове стягнення з останнього на його користь заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у вищезазначеному розмірі.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року у прийнятті заяви КП «Жилкомсервіс» про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відмовлено на підставі ч. 6 ст. 100 ЦПК України.

Не погодившись із таким процесуальним рішенням судді районного суду, заявник - КП «Жилкомсервіс» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення, як незаконне, та направити матеріали справи до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття наказного провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали судді районного суду відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у прийнятті вищезазначеної заяви КП «Жилкомсервіс» про видачу судового наказу, суддя районного суду виходив із того, що отримана судом інформація від адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_2, що є підставою для застосування приписів ч. 6 ст. 100 ЦПК України.

Судова колегія погоджується з таким висновком судді районного суду, оскільки цей висновок є правильним і таким, що ґрунтується на законі.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Порядок розгляду справ у наказному провадженні врегульовано розділом II ЦПК України, що зумовлено його специфікою порівняно з позовним та окремим провадженнями (відповідно розд. III та IV цього Кодексу).

Наказне провадження - це особливий порядок судового розгляду окремих категорій справ.

Його метою є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано. Тому порядок розгляду справи про видачу судового наказу є менш тривалим в часі та простішим з організаційної точки зору, адже він не потребує виклику сторін, проведення відкритого судового засідання з усіма відповідними процесуальними діями.

За приписами ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 97 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Загальні підстави для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу визначені законодавцем у ч. 3 ст. 100 ЦПК України.

Згідно вказаної правової норми суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо:

1) заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу;

2) із заяви і поданих документів вбачається спір про право;

3) наявні обставини, зазначені у пунктах 2-5 частини другої статті 122 цього Кодексу.

Про відмову у прийнятті заяви суддя постановлює ухвалу (ч. 4 ст. 100 ЦПК України).

При цьому частиною 6 статті 100 ЦПК України передбачені й спеціальні підстави для прийняття суддею процесуального рішення про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до коментованої норми процесуального права, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу, щодо якої відсутні підстави для її повернення чи відмови у видачі судового наказу, вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

У разі якщо за результатами розгляду отриманої судом інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд повертає стягувачу заяву про видачу судового наказу для подачі її до належного суду.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання(перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Як зазначалося вище, заявник - КП «Жилкомсервіс» звернувся до Київського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вказавши місце проживання боржника: АДРЕСА_1.

На виконання приписів ч. 6 ст. 100 ЦПК України суддею районного суду було направлено запит до відділу адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області щодо надання інформації про зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника ОСОБА_2 (а.с. 4).

Згідно отриманої судом інформації божник ОСОБА_2 зареєстрованим за вказаною КП «Жилкомсервіс» адресою не значиться й дані про інше зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання останнього відсутні (а.с. 6).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суддя Київського районного суду м. Харкова своєю ухвалою від 12 лютого 2015 року обґрунтовано відмовив заявнику КП «Жилкомсервіс» у прийнятті його заяви про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на підставі ч. 6 ст. 100 ЦПК України.

При цьому судова колегія вважає доцільним також зазначити, що прийняте суддею районного суду вищевказане процесуальне рішення не позбавляє права КП «Жилкомсервіс» звернутися до того ж самого районного суду з тими самими вимогами до боржника ОСОБА_2, але в позовному порядку.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги КП «Жилкомсервіс», наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта, в даному випадку є несуттєвими, мають формальний характер і не містять передбачених законом підстав для зміни чи скасування процесуального судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилкомсервіс» - відхилити.

Ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: