АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3408/15 Справа № 206/2240/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Поштаренко О. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Дніпропетровськ Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (з урахуванням уточнень від 22.04.2014 року - а.с.47-50). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю його та ОСОБА_2, що сталася 16 травня 2013 року біля 12 годин 15 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ 11193», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Ладожській у м. Дніпропетровську, де на перехресті з вул. Іларіонівською не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та виїхала на вул. Іларіонівську де здійснила зіткнення з мотоциклом «Сузукі», номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, внаслідок чого мотоцикл «Сузукі» отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_3 тілесні ушкодження. Між відповідачем ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «АСКО - Донбас Північний» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 суму матеріальних збитків у розмірі 16 734,71 грн. та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Із ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» стягнути на його користь суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 5 775 грн. 82 коп.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року ухвалено: позов ОСОБА_3 - задовольнити частково; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 16397,65 грн. на відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП; стягнути із ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_3 суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 5775,82 грн.; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 15000 грн. на відшкодування моральних збитків, завданих внаслідок ДТП, а також судовий збір у розмірі 238 грн.; стягнуто із ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 57,75 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП у розмірі 16 397,65 грн., моральних збитків у розмірі 15 000 грн., судового збору у розмірі 238 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову пред'явленого до неї, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, недоведеність та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та відсутність підстав для стягнення із неї грошових сум на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося.

Справа неодноразово розглядалась судовими інстанціями.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій його частині повністю не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 2013 року біля 12 годин 15 хвилин мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Близько 12 годин 15 хвилин зазначеного дня в м. Дніпропетровську по вул. Ладожській в м. Дніпропетровську, де на перехресті з вул. Іларіонівською, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ВАЗ 11193», номерний знак НОМЕР_1, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та виїхала на вул. Іларіонівську, де здійснила зіткнення з мотоциклом «Сузукі», номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 Внаслідок чого мотоцикл «Сузукі» отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_3 тілесні ушкодження. Зазначені фактичні обставини ДТП, а також наявність вини ОСОБА_2 в її скоєні, встановлені постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2013 року, а отже відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України є преюдиційно встановленими і не підлягають доказуванню. Позивач ОСОБА_3 є власником мотоцикла «Сузукі», номерний знак НОМЕР_2. Розмір матеріальної шкоди, заподіяної мотоциклу «Сузукі», номерний знак НОМЕР_2, внаслідок ДТП, відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 171/13 від 07.08.2013 року складає 34 654,91 грн. Автомобіль «ВАЗ 11193», номерний знак НОМЕР_1 відповідно до страхового полісу №АВ/3296984 було застраховано приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний». 15 січня 2014 року позивач звернувся до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Страхова компанія виплатила страхове відшкодування у розмірі 28 579 грн.09 коп., посилаючись на те, що сума ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Внаслідок аварії позивач отримав тілесні ушкодження, а саме забій грудної клітини, грудного відділу хребта, множенні садна обох кистей, забій печінки, та тривалий час лікувався. Спочатку знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровська шоста клінічна лікарня». Після виписки за рекомендацією лікарів спостерігався у травматолога. Також звертався до державного закладу «Інститут гастроентерології НАМН України». За рекомендаціями лікарів проходив курс медикаментозного лікування, робив УЗД. Разом поніс матеріальні збитки на суму 16 397,65 грн.

Задовольняючи позов частково, суд виходив із того, що не викликає сумнівів, що в результаті ДТП позивачу була заподіяна певна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з пошкодженням і неможливістю експлуатації автомобіля, необхідністю докладання додаткових зусиль до організації свого життя, звернення до суду за захистом свого права. Окрім того, позивачу були завдані тілесні ушкодження, в зв'язку з якими позивачу довелося перебувати на стаціонарному лікуванні. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги у відповідній частині такими, що підлягають частковому задоволенню, у розмірі 15000 грн., що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 Сума відшкодування визначена судом з урахуванням характеру та тривалості заподіяних позивачеві страждань, переживань та незручностей, а також характеру дій відповідача, що протягом тривалого часу протиправно ухилявся від відшкодування заподіяної позивачу шкоди. Оскільки вина ОСОБА_2 підтверджується матеріалами справи та не заперечується останньою, завдана нею позивачеві матеріальна шкода підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження № 171/13 від 07.08.2013 року. Страховик приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на підставі страхового полісу та настанням страхового випадку повинна відшкодувати оцінену шкоду майну третій особі (ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), якою в даному випадку є позивач ОСОБА_3

Судова колегія не погоджується повністю з висновками суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не з'ясував характер спірних правовідносин та закон, який підлягає застосуванню до виниклих правовідносин; у рішенні суду відсутнє обґрунтування задоволення позову, суд неправильно застосував норми матеріального права; неповно суд з'ясував обставини, що мають значення для справи, в рішенні відсутній розрахунок суми матеріальних збитків та не зазначено в чому вони полягають, із чого складаються, у зв'язку з чим ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення суду.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене судом рішення не відповідає.

Вирішуючи питання щодо обов'язку відшкодувати в повному обсязі шкоду, завдану під час дорожньо-транспортної події, володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" укладено договір про таке страхування (на підставі ст. 1187 ЦК України), слід врахувати наступне.

Вказані правовідносини регулюються спеціальною нормою - ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки є додатковою (субсидіарною) і настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для відшкодування завданої шкоди. За цих умов володільцем сплачується потерпілому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Суд першої інстанції вказані вимоги Закону не враховував та до виниклих правовідносин їх не застосував.

15 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, Страхова компанія виплатила страхове відшкодування у розмірі 28 579,09 грн. без врахування франшизи та суми ПДВ.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшизи це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

З вказаного вбачається, що страховик відшкодовує оцінену шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки життю, здоров'ю, майну третьої особи у межах ліміту відповідальності страховика.

При цьому франшизи відшкодовується не страховиком, а особою, яка завдала шкоду потерпілому.

Суд першої інстанції не врахував вказані обставини справи та вимоги закону.

Суд першої інстанції визначив розмір відшкодування позивачу моральної шкоди в 15 тисяч грн., однак не навів у рішенні достатніх мотивів для такого висновку з огляду на засади розумності й виваженості та з огляду на відповідальність страховика.

Суд не врахував, що заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди стосуються як наслідок спричинення шкоди майну так і здоров'ю потерпілого, у зв'язку з чим страховик відшкодовує моральну шкоду, яка полягає тільки у каліцтві або іншому ушкодженні здоров'я потерпілого, моральна шкода, яка полягає у настанні інших негативних явищ, відшкодовується особою, яка її завдала, тобто законодавець розділив відповідальність за спричинення моральної шкоди між страховиком та винною особою.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1- 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині задоволеного позову до ОСОБА_2 скасовує з ухваленням нового рішення в цій частині позовних вимог.

Спірні правовідносини у сторін виникли щодо відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась16 травня 2013 року в результаті зіткнення джерел підвищеної небезпеки.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 і ст. 1167 ЦК України.

Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а обов'язок доведення наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою покладено законом саме на позивача.

З огляду на вказану норму закону для відшкодування майнової шкоди необхідно встановити, зокрема, наявність спричиненої шкоди завданої майну, належного позивачу.

Статтею 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: ч.1 - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно до вимог статті 1188 ЦК України "Відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки" ч.1 - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судова колегія вважає і це підтверджується матеріалами справи, що дорожньо-транспортна пригода (ДТП), яка відбулась 16 травня 2013 року, в результаті якої була завдана шкода позивачу, сталась з вини відповідача ОСОБА_2, що встановлено постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2013 року, за розглядом адміністративної справи ОСОБА_2 вину свою визнала та не оскаржила вказану постанову суду (а.с.25).

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року, із змінами, внесеними згідно із Законом N 2902-IV від 22 вересня 2005 року при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що згідно страхового акту №28/14ГО від 15 січня 2014 року вказана ДТП була визнана страховим випадком, у зв'язку з пошкодженням мотоцикла Сузукі позивачу ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» було виплачено 27 879,09 грн. із розрахунку розміру матеріальної шкоди в сумі 34 654,91 грн. з якої було вирахувана сума франшизи, яка відповідно до договору страхування складає 1000 грн., а також сума ПДВ у розмірі 5 775,82 грн., та виплачено позивачу 700 грн. на компенсацію витрат на проведення автотоварознавчої експертизи (а.с.72).

Ці обставини підтверджуються платіжним дорученням № 124 від 23 січня 2014 року про виплату позивачу вказаним страховиком 28 579,09 грн. (27 879,09 грн. + 700 грн. = 28 579,09 грн.) а.с.69.

В заяві про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 визначив вид відшкодування шкоди, а саме: пошкодження мотоцикла «Сузукі», номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 34 654,91 грн. та оплату послуг експерта в сумі 700 грн. (а.с.68).

Щодо відшкодування витрат на лікування, пошкодження іншого майна та відшкодування моральної шкоди позивач страховій компанії заяви не подавав.

Страхове відшкодування - це виплата, яка здійснюється страховиком в межах страхової суми, а страхова сума - це максимально можливий розмір виплати по страхуванню, відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування". У разі, коли страхового відшкодування може бути недостатньо для покриття всіх збитків потерпілої особи, потерпілий вправі звернутися безпосередньо до завдавача шкоди з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Автомобіль «ВАЗ 11193», номерний знак НОМЕР_1, що належить відповідачу ОСОБА_2, є забезпеченим транспортним засобом відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 вересня 2009 року, ліміт відповідальності: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) складає 100 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 100 000 грн., а відтак її цивільно-правова відповідальність застрахована й обов'язок по відшкодуванню завданої у результаті ДТП шкоди закон покладає на страховика

Розмір матеріальної шкоди, заподіяної мотоциклу «Сузукі», номерний знак НОМЕР_2, внаслідок ДТП, відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 171/13 від 07.08.2013 року (а.с. 5-19) складає 34 654,91 грн.

Тому відповідно до вимог ст.22,26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок відшкодування несе страховик.

З уточнених позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 вбачається, що матеріальні збитки позивача складаються з витрат на лікування тілесних ушкоджень отриманих ним внаслідок ДТП, а саме: на придбання ліків в сумі 3 348,87 грн., що підтверджується чеками; на проведення лікувального масажу в сумі 4 998 грн., що підтверджується квитанціями. Також позивач вважає, що відшкодуванню підлягають понесені матеріальні витрати з проведення експертизи у розмірі 700 грн., вартість відправки телеграми з повідомленням про місце і час проведення експертизи на суму 57,84 грн.; вартість мотошолома у розмірі 3890 грн. та мотокуртки у розмірі 3440 грн., які були зовсім нові, оскільки ним куплені тільки 10 травня 2013 року, тобто за шість днів до аварії, внаслідок якої вони були пошкоджені та стали непридатні для подальшого використання. Таким чином, загальна сума матеріальних збитків, що підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 складає 16 434,71 грн. (а.с.48-49).

Відповідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналізуючи докази у справі та з урахуванням того, що страховиком позивачу не відшкодована шкода на лікування і така можливість вже втрачена, тобто встановлена за обставинами справи недостатність страхового відшкодування для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, судова колегія вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин ст. 1194 ЦК України, стягнувши з відповідача ОСОБА_2, як винної особи в дорожньо-транспортній пригоді, матеріальні збитки спричинені позивачу ушкодженням здоров'я на придбання ліків в сумі 3 348,87 грн., що підтверджується чеками на суму 629,49 грн.(а.с.29) + 397,88 грн.(а.с.29 зв.) + 1018,72 грн.(а.с.30) + 846,89 грн.(а.с.30зв.) + 455,89 грн. (а.с.31) = 3 348,87 грн.; та на проведення лікувального масажу в сумі 4 998 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 29-31), а всього в сумі 8 346,87 грн. (3 348,87 грн. + 4 998 грн. = 8 346,87 грн.), тобто різницю між матеріальною шкодою і страховим відшкодуванням.

Крім того, підлягає відшкодування відповідачем ОСОБА_2 матеріальна шкода у вигляді суми франшизи в розмірі 1000 грн., оскільки закон покладає відповідальність у її виплаті саме на страхувальника, що вище було обґрунтовано, та на що звернув увагу судів Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі за розглядом цієї справи.

Не вбачає судова колегія підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесених матеріальних витрат з проведення експертизи у розмірі 700 грн., оскільки вказані витрати вже відшкодовані позивачу страховиком.

Не вбачає судова колегія підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесених матеріальних витрат на відправку телеграми з повідомленням про місце і час проведення експертизи на суму 57,84 грн., оскільки необхідність в надісланні такої телеграми не обґрунтована, належними та допустимими доказами у справі не доведена.

Не вбачає судова колегія підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесених матеріальних витрат на відшкодування вартості мотошолома у розмірі 3890 грн. та мотокуртки у розмірі 3440 грн., оскільки відсутні докази, що вказані речі були пошкоджені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, і неможливо їх використання в подальшому, та у зв'язку з тим, що суд не має права ухвалювати рішення на припущеннях та бездоказових доводах.

Відповідно до пункту 22.3 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєні дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що моральна шкода, яка спричинена позивачу внаслідок ушкодження здоров`я та пошкодження мотоцикла «Сузукі» з урахуванням обставин встановлених судом першої інстанції в межах заявлених позовних вимог підлягає відшкодуванню у розмірі 1 000 грн., що відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, обставинам справи та засадам розумності, виваженості та справедливості. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., судова колегія вважає занадто завищеними.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральних збитків підлягають частковому задоволенню в сумі 1000 грн.

Доводи апелянта про те, що позивач також є винною особою в дорожньо-транспортній пригоді, оскільки не мав права керувати мотоциклом, судова колегія вважає неспроможними, тому що вказані дії позивача не є в причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулася за виною відповідача ОСОБА_2, що вище було обґрунтовано.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржене і тому не було предметом апеляційного перегляду у зв'язку з чим залишається без змін.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, судова колегія вважає, що необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 у зв'язку із задоволенням позову понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 121,80 гривень.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_3 матеріальних та моральних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, 1981 року народження, яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3, на корить ОСОБА_3, 1979 року народження, який зареєстрований за місцем проживання за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Олександрівська, будинок № 1, ІПН НОМЕР_4, матеріальні збитки у зв'язку з ушкодженням здоров'я завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 16 травня 2013 року, у розмірі 8 346,87 гривень (вісім тисяч триста сорок шість гривень 87 коп.), моральні збитки у розмірі 1 000,00 гривень (одна тисяча гривень 00 коп.), в рахунок франшизи у розмірі 1 000,00 гривень (одна тисяча гривень 00 коп.), понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 121,80 гривень (сто двадцять одної гривні 80 копійок).

В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь