У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_10, міжрайонний реєстраційно-екзаменаційний відділ управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, шляхом укладання довідки-рахунка, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, шляхом укладання довідки-рахунка.

На обґрунтування позову ОСОБА_6 посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 09 липня 1999 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2013 року, яке набрало законної сили 05 квітня 2013 року, шлюб між сторонами розірвано.

У період шлюбу згідно з біржовою угодою від 25 квітня 2007 року № Г07042502 сторонами був придбаний вантажний автомобіль марки «МАN 8.163», 1999 року випуску.

26 травня 2007 року вказаний автомобіль було зареєстровано у міжрайонному реєстраційно-екзаменаційному відділі управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - МРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області) на ім'я ОСОБА_7, видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2.

ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_7 має намір переоформити автомобіль на іншу особу, у зв'язку із чим останній зняв його з реєстрації в органах МРЕВ, без погодження із позивачем. Даний факт став підставою для звернення ОСОБА_6 до суду із позовом про поділ спільно нажитого майна подружжя.

Ухвалою суду від 15 липня 2014 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на спірний автомобіль.

26 червня 2014 року позивачу стало відомо, що спірний автомобіль знятий з обліку ОСОБА_7, а 22 липня 2014 року укладений правочин купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 через фізичну особу-підприємця ОСОБА_10 (далі - ФОП ОСОБА_10.), шляхом укладення довідки-рахунка серії ВІА № 572230. Автомобіль зареєстровано в МРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області за новим власником ОСОБА_8, а також, що представники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі довіреності ОСОБА_7 від 15 вересня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_11, здійснили продаж спірного автомобіля, діючи у своїх інтересах.

У зв'язку із чим позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу вантажного автомобіля марки «МАN 8.163», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 22 липня 2014 року через ФОП ОСОБА_10, шляхом укладення довідки-рахунка серії ВІА № 572230, та скасування державної реєстрації вантажного автомобіля за ОСОБА_8, при цьому також посилалася на те, що вказаний автомобіль був проданий у період накладення арешту, що є окремою підставою для задоволення позову.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, шляхом укладання довідки-рахунка відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що в період шлюбу, 15 вересня 2010 року ОСОБА_7 видав довіреність на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на належний йому автомобіль марки «МАN 8.163», тип - фургон-С, із правом продавати, одержанням усіх без винятку необхідних документів, розписуватися за власника автомобіля, підписувати правочини тощо (а. с. 74).

На підставі вказаної довіреності 01 березня 2013 року ОСОБА_8 укладено договори транспортного експедирування № № 666, 227 (а. с. 75-86) та, відповідно, отримано товарно-транспортні накладні № № 97679, 98423 від 21 травня 2014 року (а. с. 87-88).

25 червня 2014 року ОСОБА_9 звернувся до Державної автомобільної інспекції з відповідною заявою про зняття з обліку для реалізації автомобіля марки «МАN 8.163», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 97-98).

22 липня 2014 року ОСОБА_8 звернувся до Державної автомобільної інспекції з відповідною заявою про вторинну реєстрацію транспортного засобу, придбаного в торговельній організації (а. с. 93-94). Уже після розірвання шлюбу між сторонами, 22 липня 2014 року ФОП ОСОБА_10 було складено довідку-рахунок на ім'я власника ОСОБА_8 на автомобіль марки «МАN 8.163», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, із зазначенням вартості автомобіля та правом користування ОСОБА_9 (а. с. 9).

Згідно з повідомленням від 05 серпня 2014 року № 9/10862 на транспортний засіб марки «МАN 8.163», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, в НАІС ДАІ накладено арешт 22 липня 2014 року, власником зазначено ОСОБА_8 (а. с. 36).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_8 на підставі довіреності користувався спірним автомобілем на законних підставах, вказана довіреність передбачала укладення правочинів, зняття або ставлення на облік автомобіля, з реалізацією прав власника автомобіля тощо, тому останній мав право на укладення довідки-рахунка на своє ім'я, оскільки вказаний автомобіль уже йому фактично належав, тому вважав, що автомобіль жодного відношення до спільної сумісної власності не мав.

При цьому, суд послався на те, що довідка-рахунок не може бути визнана судом недійсною з підстав недійсності правочинів, оскільки вона за своєю суттю не є правочином, а є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу. Цивільним кодексом України не передбачено визнання недійсними документів з підстав недійсності правочинів.

Щодо цінності майна, то суд послався на те, що спірний автомобіль для позивача не є цінним майном, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 користуються автомобілем з часу оформлення довіреності від 15 вересня 2010 року.

Відхиляючи посилання позивача на положення ст. 238 ЦК України, суд виходив з того, що з такої підстави також неможливо визнати недійсним оспорюваний правочин, оскільки відповідно до вказаної норми права представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, однак, реалізуючи автомобіль від імені позивача, ОСОБА_9 діяв у межах повноважень, наданих йому довіреністю, жодних доказів умислу відповідача діяти всупереч інтересам позивача та наявності домовленості з іншою стороною про діяльність всупереч інтересам позивача суду не надано.

Разом з цим, відхиляючи доводи позову про те, що автомобіль було передано у період існування арешту та порушення у зв'язку із цим ст. 232 ЦК України, суд вказав, що у позовній заяві такі підстави позову не зазначені та, відповідно, не були предметом судового розгляду.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Згідно зі ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ст. 237 ЦК України).

Відповідно до ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності.

Посилаючись на те, що після укладення довіреності вказаний автомобіль уже фактично належав ОСОБА_8, та вважаючи, що автомобіль не мав жодного відношення до спільної сумісної власності на момент його реалізації, суд на порушення ст. ст. 213-215 ЦПК України не врахував загальні підстави переходу права власності, не звернув уваги, що за договором доручення повірений не стає власником майна, яке йому довірене, а лише, з урахуванням умов наявної у матеріалах справи довіреності, останній має право на його розпорядження від імені довірителя.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Суд, вирішуючи спір, не взяв до уваги, що відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса; продаж через довідку-рахунок.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок), визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки.

Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу «вартість» вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку).

Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»), а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів слід дійти висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця, та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просила визнати недійсним саме договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 22 липня 2014 року через фізичну особу-підприємця ОСОБА_10, шляхом укладення довідки-рахунка серії ВІА № 572230 (а. с. 2-4).

Посилаючись на те, що довідка-рахунок не може бути визнана судом недійсною з підстав недійсності правочинів, оскільки вона по своїй суті не є правочином, а є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, а ЦК України не передбачено визнання недійсними документів з підстав недійсності правочинів, суд першої інстанції на вказані нормативно-правові акти уваги не звернув, не врахував, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця, та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу, а позивачем заявлено вимоги саме про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу з підстав, передбачених ст. 65 СК України.

Посилаючись на те, що спірний автомобіль для позивача не є цінним майном, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 користуються автомобілем з часу оформлення довіреності від 15 вересня 2010 року, суд не врахував, що для визначення цінності майна підлягає встановленню його вартість, значимість такого майна для одного з подружжя з урахуванням їх майнового стану, а не факт його користування чи не користування іншою особою.

Разом з цим не можна погодитися з висновками суду щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 238 ЦК України, оскільки із наявної у матеріалах справи довіреності вбачається, що ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розпоряджатися належним йому автомобілем від свого імені, а згідно з наявними у матеріалах справи даними щодо реалізації спірного автомобіля ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_7, продав спірний автомобіль ОСОБА_8, який також уповноважений за указаною довіреністю розпоряджатися спірним автомобілем, і у такому випадку не встановив, чи відноситься ОСОБА_8 до інших осіб, визначених законом, з якими представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє.

Отже, способом захисту порушеного права позивача є визнання недійсним саме договору купівлі-продажу транспортного засобу, однак на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, з урахуванням підстав позову, суд належним чином обставин справи не встановив, не з'ясував, чи надавала письмову згоду ОСОБА_6 на продаж автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 303, 309 ЦПК України допущених судом помилок не виправив та залишив рішення без змін.

За таких обставин ухвалені у справі рішення судів не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник