Справа №591/268/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/761/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський обласний центр служби крові"

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський обласний центр служби крові"

про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

20 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з названим позовом, посилаючись на порушення її трудових прав з боку відповідача та уточнивши позовні вимоги, просила суд скасувати наказ № 333 від 19 грудня 2014 року та наказ № 338-к від 22 грудня 2014 року про її звільнення; поновити її на посаді головного бухгалтера з 22 грудня 2014 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу ( ас. 127).

Рішенням суду від 11 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано як незаконний наказ № 333 від 19 грудня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного бухгалтера ОСОБА_3

Скасовано як незаконний наказ № 338-к від 22 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера ТОВ "СОЦСК".

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в ТОВ "СОЦСК" в посаді головного бухгалтера.

Стягнуто з ТОВ "СОЦСК"на користь ОСОБА_3 16207,02 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ТОВ "СОЦСК" на користь держави 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 20 грудня 2002 року та займала посаду головного бухгалтера (а.с.5-8,44).

Наказом № 338-к від 22 грудня 2014 року ОСОБА_3 була звільнена із займаної посади у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України. Зі змісту названого наказу вбачається, що позивачка була звільнена за допущені порушення ведення бухгалтерського обліку і звітності, неналежну організацію та контроль за роботою бухгалтерії, а також враховуючи факт застосування до неї заходів дисциплінарного стягнення 05 березня 2014 року, 19 грудня 2014 року (а.с.9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що суду першої інстанції були правові підстави для задоволення позову в частині скасування як незаконного наказу № 338-к від 22 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера товариства та її поновлення на цій посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, висновки суду в цій частині відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Зі змісту наказу про звільнення позивачки, зі змісту апеляційної скарги відповідача та пояснень його представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що при вирішенні питання про звільнення позивачки відповідач виходив з того, що на протязі останнього року перед звільненням позивачка двічі притягувалась до дисциплінарної відповідальності, а саме, наказами № 42-к від 05 березня 2014 року та № 333 від 19 грудня 2014 року і знову допустила порушення трудової дисципліни у вигляді невиконання покладених на неї посадових обовязків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення позивачки за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт систематичного невиконання позивачкою без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, у розумінні названої норми права. Зокрема.

Встановлено, що за допущені порушення ведення бухгалтерського обліку і звітності, неналежну організацію та контроль за роботою бухгалтерії, позивачка була звільнена за п.3 ст. 40 КЗпП, оскільки раніше до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення наказами № 42-к від 05 березня 2014 року та № 333 від 19 грудня 2014 року.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", що містяться в п. 22 постанови, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 КЗпП.

З наказу № 42-к від 05 березня 2014 року вбачається, що цим наказом позивачці була оголошена догана "за незабезпечення належної поведінки з донорами та трудової дисципліни підлеглих працівників" (ас. 45). Перевіряючи обставини притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності за наказом № 42-к від 05 березня 2014 року, колегія суддів запропонувала відповідачу дати з цього приводу письмові пояснення та надати суду відповідні письмові докази .

З письмових пояснень відповідача щодо обставин видання наказу № 42-к від 05 березня 2014 року вбачається, що 05 березня 2014 р. донор ОСОБА_4 здавала кров у ТОВ "Сумський обласний центр служби крові". Отримавши довідку для предявлення за місцем роботи та довідку на отримання коштів, донор звернулася до каси товариства з питання про виплату належної їй, як донору, суми. Проте, оскільки у ОСОБА_4 з собою не було паспорта, вона предявила водійські права і посвідчення співробітника КРУ, але їй у видачі коштів було відмовлено. У зв'язку із зазначеним ОСОБА_4 подала скаргу на ім'я головного лікаря. З пояснювальної записки медсестри ОСОБА_5 вбачається, що після описаної події до головного лікаря були викликані вона, тобто ОСОБА_5, касир ОСОБА_6 та керівники підрозділів, де названі особи написали відповідні пояснення. Після цього 05 березня 2014 р. був виданий наказ № 42-к .

Будь-яких інших письмових доказів (скарги, доповідні записки, пояснювальні записки, матеріали службової перевірки та ін.) щодо обставин видання названого наказу, з яких би вбачалось невиконання ОСОБА_3 без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, - відповідач суду не надав.

За таких обставин вбачається, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів про наявність винних дій (бездіяльності) ОСОБА_3 у невиконанні обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку під час описаних вище подій, а тому відсутні підстави вважати, що позивачка 05 березня 2014 року допустила порушення трудової дисципліни, яке необхідно враховувати при вирішенні питання про законність її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП.

Зі змісту п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України та вищенаведених розяснень, наданих у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 вбачається, що систематичними порушниками трудової дисципліни слід вважати тих працівників, які раніше допускали невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на них трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за які до них були застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, і знову допустили порушення трудової дисципліни.

З розяснень, наданих у п. 23 названої постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 вбачається, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), …, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

В той же час встановлено, що невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які стали підставою для видання наказів № 333 від 19 грудня 2014 року та № 338-к від 22 грудня 2014 року були допущені позивачкою до дати видання першого з цих наказів - № 333 від 19 грудня 2014 року, а тому наявність названих двох наказів також не свідчить про систематичне невиконання нею трудових обовязків у розумінні п.3 ст. 40 КЗпП.

При цьому колегія суддів виходить з того, що підставою звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності раніше застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції пришов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення позивачки за п. 3 ст. 40 КЗпП України, у тому числі і з урахуванням положень ч.3 ст. 149 КЗпП про те, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про незаконність наказу № 333 від 19 грудня 2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.", оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах та належної правової оцінки зібраних у справі доказів. Постановлене у справі рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Наказом № 333 від 19 грудня 2014 року ОСОБА_3 було оголошено догану за неналежне виконання службових обовязків, яке виразилось у порушенні правил ведення касових операцій, незаконному нарахуванні премій та надбавок.

З приводу названих порушень проводилось службове розслідування, за результатами якого був складений відповідний акт від 19.12.2014 р. (а.с.21, 90 ). Було встановлено, що видаткові платіжні відомості містять різноманітні виправлення та інші недоліки, які відповідно до вимог діючого законодавства є недопустимими.

Зокрема, відповідно до абз. 1, 4 п. 3.10 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затв. постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320, - прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості мають заповнюватися бухгалтером чорнилом темного кольору чорнильною або кульковою ручкою, за допомогою друкарських машинок, комп'ютерних засобів чи іншими способами, які забезпечили б належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну. Виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються.

Пунктами 3.4., 3.12. названого "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" передбачається, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо;

3.12. Під час одержання касових ордерів або видаткових відомостей касир зобов'язаний перевірити: наявність і справжність на документах відповідних підписів, а на видатковій відомості - дозвільного напису керівника підприємства або осіб, які ним уповноважені; правильність оформлення документів, наявність усіх реквізитів; наявність перелічених у документах додатків. У разі невиконання хоча б однієї із зазначених вимог касир повертає документи для відповідного оформлення. Касові ордери або видаткові відомості одразу ж після одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах ставиться відбиток штампа або напис "Оплачено" із зазначенням дати (число, місяць, рік).

В той же час з наявних в матеріалах справи ксерокопій "відомостей на видачу донорам грошових компенсацій" та видаткових касових ордерів, які містяться на ас. 92-106, вбачається, що окремі з них містять виправлення ( ас. 97, 102, 104), є неналежно оформленими відсутні відомості про серію та номер паспорту осіб, яким видавались грошові кошти ( ас. 99, 100), на них відсутні підписи головного бухгалтера або касира ( ас. 92, 93, 94, 95, 96, 97, 105, 106). На "відомості на видачу донорам грошових компенсацій" від 15 серпня 1014 року відсутній підпис і головного бухгалтера, і касира ( ас. 99). Окремі з названих документів підписані без достатніх підстав заступником головного бухгалтера замість головного бухгалтера ( ас. 99-102). При цьому слід зазначити, що у товаристві відсутній будь-який документ, який уповноважував би заступника головного бухгалтера або іншу особу підписувати касові документи. За таких обставин, приймаючи до уваги "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" єдиною особою, яка мала право підписувати касові документи, є головний бухгалтер.

З матеріалів справи вбачається, що вищеназвані недоліки у виконанні позивачкою своїх посадових обовязків були виявлені адміністрацією під час аудиторської перевірки товариства, проведеної у грудня 2014 року, та під час службового розслідування, проведеного 19 грудня 2014 року ( ас.90).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивачки та її представника про те, що за вищеназвані недоліки в роботі працівників бухгалтерії позивачка не може нести відповідальності, оскільки, за твердженням позивачки, названу ділянку роботи повинна контролювати її заступник ( ас.12). При цьому обґрунтованість названих доводів позивачки спростовується вимогами діючого законодавства. Зокрема.

Завдання та обов'язки головних бухгалтерів визначені у "Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників", затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 N 336 (випуск 1 Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності, розділ 1 Професії керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців)

Відповідно до "Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників" від 29.12.2004 N 336 головний бухгалтер : забезпечує ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методологічних засад, встановлених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", з урахуванням особливостей діяльності підприємства і технології оброблення облікових даних. Організовує роботу бухгалтерської служби, контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій. Вимагає від підрозділів, служб та працівників забезпечення неухильного дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну. Забезпечує складання на основі даних бухгалтерського обліку фінансової звітності підприємства, підписання її та подання в установлені строки користувачам. Здійснює заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства. Бере участь у підготовці та поданні інших видів періодичної звітності, які передбачають підпис головного бухгалтера, до органів вищого рівня у відповідності до нормативних актів, затверджених форм та інструкцій. … Здійснює контроль за веденням касових операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів. … Організовує роботу з підготовки пропозицій для власника (керівника) підприємства щодо: визначення облікової політики підприємства, внесення змін до обраної облікової політики, вибору форми бухгалтерського обліку з урахуванням діяльності підприємства і технології оброблення облікових даних; розроблення систем і форм внутрішньогосподарського (управлінського) обліку та правил документообігу, додаткової системи рахунків і регістрів аналітичного обліку, звітності і контролю господарських операцій; визначення прав працівників на підписання первинних та зведених облікових документів; … Керує працівниками бухгалтерського обліку підприємства та розподіляє між ними посадові завдання та обов'язки. …

Приймаючи до уваги вимоги названого нормативного акту вбачається, що позивачка, обіймаючи посаду головного бухгалтера товариства, була зобовязана вимагати від підлеглих їй працівників забезпечення неухильного дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів; вживати заходів для запобігання виправлень записів у первинних документах, здійснювати контроль за веденням касових операцій, керувати підлеглими працівниками та перевіряти їх роботу на предмет дотримання вимог діючого законодавства при виконанні своїх посадових обовязків.

В той же час позивачка не надала суду доказів про те, що зі свого боку вона приймала відповідні заходи для виявлення вищенаведених недоліків у роботі своїх підлеглих та приймала відповідні заходи для їх недопущення працівниками бухгалтерії у подальшій їх роботі .

На наведених обставин колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для визнання незаконним та скасування наказу № 333 від 19 грудня 2014 року про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обовязків, яке виразилось у порушенні правил ведення касових операцій, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні названої частини позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп.2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський обласний центр служби крові" задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 березня 2015 року в частині скасування наказу № 333 від 19 грудня 2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3." скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову про скасування наказу № 333 від 19 грудня 2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3." у звязку з його необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -