Справа № 465/9748/13 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/685/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, 3 особи ПАТ «Кредитпромбанк» про поділ майна, -

встановила:

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 25.06.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, 3 особа ПАТ «Кредитпромбанк» про поділ майна відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що 11.10.2007 року вона уклала кредитний договір про отримання коштів у кредит на споживчі цілі. Отримані кошти використовували для задоволення інтересів сім»ї, частина вказаних коштів витрачена на ремонт квартири. Відповідач не працював і кредитні кошти витрачав для своїх потреб. Просить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає відповідає.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Районним судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.1999 року. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача в користь позивача компенсації за частку у спільно нажитому майні у розмірі 8 045,75 грн., районний суд вірно виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування придбання за час перебування у шлюбі автомобіля вартістю 9 200 грн. та обладнання для здійснення дрібних будівельних робіт на суму 4000 грн., сплати нею половини вартості віброплити.

Районним судом також установлено, що 11.07.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 06/112/07-с, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит на споживчі цілі у сумі 25 000 доларів США строком до 10.10.2017 року із сплатою 13,55 процентів річних (а.с.12-15).

Відповідно до засад диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог.

З позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить розділити заборгованість по кредиту, що становить 223 477,87 грн. перед ПАТ «Кредитпромбанк» по кредитному договору №06/112/07-с від 11.10.2007р. порівну між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов»язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором у розмірі 223 477,87 грн. позивачем не погашена. Зобов»язання за кредитним договором № 06/112/07 с від 11.10.2007 року лежать на позичальнику ОСОБА_2 і не можуть бути покладені на ОСОБА_4 в судовому порядку, оскільки суд з огляду на положення ст. 520 ЦК України не вправі без згоди кредитора замінити боржника у зобов»язанні, а ПАТ «Кредитпромбанк» такої згоди не давав.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову про поділ заборгованості за кредитним договором порівну між сторонами.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Н.Л.Шумська