У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Маляренка А.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними рішення виконавчого комітету та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на спадкове майно; за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 13 березня 2015 року та касаційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 14 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 13 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в обґрунтування якого зазначала, що після ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. Вона є спадкоємицею ОСОБА_9 за заповітом, тому 19 лютого 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_2, однак державною нотаріальною конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_1 з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів про право власності спадкодавця на нього. Пізніше вона дізналася, що на підставі рішення Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 08 вересня 2004 року № 54, останньою 11 жовтня 2004 року видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на спірний будинок, забудовником якого була ОСОБА_9, її сину - ОСОБА_10, з подальшою реєстрацією останнім права власності в комунальному підприємстві «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». Позивач вважала, що зазначені вище рішення сільської ради від 08 вересня 2004 року № 54 та видане на його підставі свідоцтво на право власності на спірний житловий будинок є незаконними, оскільки власником спірного будинку була спадкодавець ОСОБА_9, якій була виділена земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва і яка з чоловіком ОСОБА_11 побудували спірний будинок, закінчивши будівництво у 1986 році. Належний їй будинок ОСОБА_9 не відчужувала відповідачу на підставі будь-якої цивільно-правової угоди. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсними рішення Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 08 вересня 2004 року № 54 та свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 11 жовтня 2004 року, визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок із господарськими спорудами та прибудовами в порядку спадкування за заповітом.

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_10, та визнання за нею права власності на 1/3 частки зазначеного домоволодіння в порядку спадкування за законом. Вимоги обґрунтовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері -ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належне останній майно, зокрема і на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований по АДРЕСА_1, що був збудований батьками на наданій для цього в користування земельній ділянці. Оскільки батьки не виготовили правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння, а ОСОБА_10 неправомірно оформив за собою право власності на цей будинок без відома та дозволу батьків, тому свідоцтво про право власності від 11 жовтня 2004 року серії НОМЕР_1 є недійсним. З урахуванням наявності трьох спадкоємців першої черги за законом, а саме її, її сестри ОСОБА_12 та їх брата ОСОБА_10, то кожен із них як спадкоємець має право на 1/3 частки вказаного будинку.

У листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10 та ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, виданого виконавчим комітетом Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області ОСОБА_10 та про визнання права власності за нею на 1/3 частки вказаного житлового будинку з господарськими спорудами та прибудовами в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позову посилаючись на обставини аналогічні вказаним вище.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 14 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсними рішення виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 08 вересня 2004 року в частині визнання за ОСОБА_10 права власності та свідоцтво про право власності від 11 жовтня 2004 року на житловий будинок по АДРЕСА_1. Визнано в порядку спадкування право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 У позові ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 13 березня 2015 року рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 14 січня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позовах ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у поданих касаційних скаргах порушують питання про скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просять ухвалити нове рішення про задоволення їх позовів.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з недоведеності позовних вимог.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Оскільки зі змісту касаційних скарг не вбачається порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваА.В. Маляренко О.В. Ступак