УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Грандфінресурс» про визнання договору недійсним та відшкодування збитків,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір № 229648 від 16 серпня 2014 року та додатки до нього, укладений між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Грандфінресурс» (далі - ТОВ «Грандфінресурс»); стягнути на її користь завдані матеріальні збитки у вигляді сплаченої ТОВ «Грандфінресурс» винагороди за фактично не виконану роботу в сумі 17 562 грн, витрати на юридичні послуги у розмірі 5 000 грн, а всього 22 562 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 16 серпня 2014 року вона уклала з ТОВ «Грандфінресурс» договір з метою отримати на умовах діяльності програми «Альянс Україна» позику у розмірі 225 000 грн. Для отримання цих коштів на вимогу товариства, як необхідну вимоги отримання коштів, вона сплатила на користь останнього одноразовий комісійний внесок у розмірі 15 750 грн та один щомісячний чистий внесок у розмірі 1 812 грн. Проте позику не отримала, хоча за домовленістю з відповідачем мала отримати грошові кошти до кінця місяця.

Вважала, що діяльність ТОВ «Грандфінресурс» містить ознаки пірамідальної схеми і вводить споживачів в оману, тому укладений правочин здійснений відповідачем з використанням нечесної підприємницької діяльності і не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак є недійсним (нікчемним), у зв'язку з чим просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13, дійшовши обґрунтованого висновку, що така діяльність не містить ознаки пірамідальної схеми та нечесної підприємницької практики, оскільки оплатні послуги адміністратора при виконанні умов договору забезпечують не можливість, а реальне отримання споживачем грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним погашенням цієї суми своїми внесками.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що ТОВ «Грандфінресурс» під час укладання договору не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності у зв'язку з відсутністю ліцензії на надання фінансових послуг є необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг, втім основним напрямком діяльності товариства є комерційна діяльність, а згідно законодавства України установи, які здійснюють комерційну діяльність, не мають бути внесені до Державного реєстру фінансових установ, та набувати статус фінансової установи.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана