Справа № 184/2591/14-ц
Номер провадження 2/184/6/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - Горбенко Н.В.,

при секретарі - Попівніч Н.І.,

за участю представника позивача - Касьянова Р.О.,

відповідачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Орджонікідзе цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду 05.08.2014р із зазначеним позовом і просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитом від 31.05.2005 року в розмірі 19 921,22 грн., з яких кредитна заборгованість - 4 815,14грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 106,08грн., а також судові витрати, тобто 243,60 грн. судового збору.

В судовому засіданні представник позивача Касьянов Р.О. підтримав позовні вимоги і пояснив, що позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про що було укладено кредитний договір від 31.05.2005 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.09.2009р. змінено найменування. Банк взяті на себе зобов'язання виконав повному обсязі. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених дійсним договором. Відповідно до умов кредитного договору, договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань. Кредитним договором встановлено, що укладений договір діє необмежений період часу, за виключенням положень викладених в кредитному договорі. У порушення умов договору відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання і станом на 30.06.2014 року має заборгованість в сумі 19 921,22 грн., з яких кредитна заборгованість - 4815,14 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 106,08 грн. Тому представник позивача просить стягнути зазначену заборгованість та судові витрати. А також представник позивача посилався на те, що 23.05.2014р строк позовної давності був перерваний зарахуванням грошових коштів в сумі 595грн.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона не погоджується з наданим розрахунком заборгованості, оскільки за ним не можливо прослідкувати рух коштів відповідно до погодженого сторонами графіку, наявність заборгованості і, відповідно, обґрунтованість проведених банком нарахувань. Крім того, з вказаного розрахунку не вбачається, коли останній раз вона виконувала свої зобов'язання перед банком. Вказана обставина має суттєво значення відповідно до вимог ЦПК України та правових висновок Верховного суду України по даній категорії цивільних справ. Перш за все вона не погоджуюсь з позовними вимогами банку у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 530, 631 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вона звернулась до банку, про надання їй довідки про рух коштів, такий документ від 17.10.2014 року їй був банком наданий. Відповідно до вказаного документу про рух грошових коштів за вказаним кредитним договором свої зобов'язання перед банком вона виконувала до жовтня 2007 року в зв'язку з чим 17.10.2007 року банк збільшив їй кредитний ліміт до цим договором на суму 5020 грн. 23.12.2008 року банк збільшив їй кредитний ліміт до 5100 грн., а вже 10.01.2009 року зменшив його до 4810 грн. Станом на 22.01.2009 року був встановлений кредитний ліміт у сумі 4810 грн. Після чого , як вбачається з вказаного документу про рух грошових коштів банк почав нараховувати їй проценти двічі : проценти за користування кредитним лімітом та проценти за прострочений кредит. З наданого позивачем до позову розрахунку вбачається , що банк нараховував їй проценти за користування кредитним лімітом у розмірі 36% на суму залишку заборгованості за кредитом, і у той же час і проценти за прострочений кредит у розмірі 72% теж на суму залишку заборгованості за кредитом. Тобто вказані додаткові відсотки у розмірі 72% були нараховані як неустойка. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). У даному випадку для позивача внаслідок прострочення виконання нею грошового зобов'язання не настало ніяких негативних наслідків. Причиною прострочення виконання нею своїх зобов'язань явилось тільки те , що вона втратила роботу і протягом тривалого строку не мала роботи. Останній раз вона виконувала свої кредитні зобов'язання за вказаним кредитним договором 31.10.2008 року. Вона погасила кредитний борг у сумі 326,50 грн. після чого банк 23.12.2008 року збільшив їй кредитний ліміт до 5100 грн. Після чого , відповідно до наданого документу про рух грошових коштів банк 10.01.2009 року зменшив їй кредитній ліміт внаслідок того, що вона знов своєчасно не здійснила черговий платіж. Ніяких грошових надходжень від неї на виконання вказаного договору більше не надходило. 23.05.2014 року банк сам здійснив службову автоматичну банківську операцію, зняв грошові кошти у сумі 595 грн. з її іншого банківського рахунку і перерахував їх на часткове погашення заборгованості на вказаним кредитним договором. Тобто з наданого нею документу про рух грошових коштів вбачається , що перебіг строку позовної давності в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого порушеного цивільного права розпочався з листопада 2008 року, коли вона повинна була здійснити черговий платіж. ПАТ «КБ Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом тільки у серпні 2014 року, тобто за межами строку позовної давності, визначеної законом у три роки.

Тобто вказаний позов поданий з порушенням строків позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку. Просить у разі якщо б з боку банку не мало місця порушення строків позовної давності, то у такому випадку є усі підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України до відсотків, які нараховуються як неустойка.

Представник ОСОБА_2- адвокат Шаврова Н.М підтримала відповідачку та просила відмовити в позові Приватбанку та застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що останній платіж з боку відповідачки за вказаним кредитним договором мав місце 31.10.2008року і з листопада 2008р для позивача почався строк позовної давності. Відповідно до наданих банком довідок про рух грошових коштів за зазначеним кредитом більше ніяких дій по виконанню прийнятих на себе зобов'язань відповідачка не здійснювала. 23.05.2014р банком була здійснена службова операція з автоматичного погашення простроченої заборгованості, що не можливо визнати виконанням відповідачкою прийнятого на себе зобов'язання. Таким чином позивач пропустив строк позовної давності. Крім того, відповідно правового висновку Верховного Суду України 6-240цс- 14 по справі за позовом Приватбанку про стягнення заборгованості за кредитним договором умови кредитування, які не узгоджені відповідачкою неможливо вважати складовою частиною кредитного договору.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про що було укладено кредитний договір від 31.05.2005 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.09.2009р. змінено найменування. Банк взяті на себе зобов'язання виконав повному обсязі. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених дійсним договором. Відповідно до умов кредитного договору, договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань. Кредитним договором встановлено, що укладений договір діє необмежений період часу, за виключенням положень викладених в кредитному договорі. У порушення умов договору відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання і станом на 30.06.2014 року має заборгованість в сумі 19 921,22 грн., з яких кредитна заборгованість - 4815,14 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 106,08 грн. Тому представник позивача просить стягнути зазначену заборгованість та судові витрати.

Остання операція за спірним договором (погашення платежів) була проведена відповідачем 31.10.2008 року, що вбачається з розрахунку заборгованості(а.с 51 об).

З позовом до суду банк звернувся 05.08.2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно спірного договору про надання банківських послуг від 31.05.2005 року (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів Починається після несплати чергового платежу.

Верховний Суд України на спільному засіданні судових палат у цивільних і господарських справах 6 листопада 2013 розглянув справу № 6 - 116цс13 , предметом якого була суперечка про стягнення заборгованості за кредитним договором зробив правовий висновок , згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов .

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора , що випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами ( щомісячними платежами ) починається стосовно кожної окремої частини , з дня , коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченого платежу .

Аналогічна правова позиція була висловлена 19.03.2014 року ??ВСУ у справі № 6 - 20цс14 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6 - 20цс14 про стягнення заборгованості за кредитним договором ВСУ зазначив , що «відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами ( щомісячними платежами ) у розмірі та у строки , визначені договором , і щомісяця платити відсотки за користування кредитом , а також сплатити пеню за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за користування ним .

Оскільки умовами договору передбачено окремі самостійні зобов'язання , які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку , то право кредитора вважається порушеним з моменту невиконання боржником терміну погашення кожного чергового платежу , а отже , і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення терміну його погашення.

Таким чином, початок перебігу позовної давності для стягнення платежів за кредитом і відсотками необхідно обчислювати з моменту (місяця , дня ) невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань».

Дослідженими письмовими доказами судом встановлено , що після 31.10.2008 року відповідачем більше не здійснювалося виконання прийнятих на себе обов'язків за кредитним договором.

Після 31.10.2008 року мали місце тільки службові автоматичні операції банки зі списання грошових коштів відповідачки з інших банківських рахунків на погашення її боргів за вказаним кредитом.

Посилання представника банку на те , що 23.05.2014 року строк позовної давності був перерваний з посиланням на здійснену банком його службову автоматичну банківську операцію суд не приймає як належний та допустимий доказ виконання відповідачем своїх обов'язків зі сплати чергового платежу внаслідок того , що таких дій відповідач не здійснював та не доручав їх здійснювати і банку відповідно до доказів , наданих сторонами по справі.

Відповідно до правовій позиції ВСУ , яка була сформована по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ « Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором , Умови надання споживчого кредиту в редакції , яка не підписана відповідачкою , ні є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Позивач на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог не надав суду Умов надання споживчого кредиту в редакції , узгодженою та підписаною відповідачкою.

З наданого позивачем та відповідачкою документів банку про рух грошових коштів вбачається , що перебіг строку позовної давності в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого порушеного цивільного права розпочався з листопада 2008 року, коли відповідач повинна була здійснити черговий платіж .

ПАТ «КБ Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом тільки у 05.08.2014 року, тобто за межами строку позовної давності, визначеної законом у три роки.

Виходячи з вище зазначеного та з урахування факту пред'явлення банком позову лише 05.08.2014 року, тоді як остання операція за спірним договором (погашення платежів) була проведена відповідачем 31.10.2008 року, тобто після спливу загальної позовної давності (3 роки відносно заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом і комісії), так і спеціальної позовної давності (1 рік відносно штрафів), оскільки право на звернення до суд з позовом у банку виникло у листопаді 2008 році, суд приходить до висновку про необхідність застосування позовної давності.

Таким чином, в силу ст. ст. 256,257, ч.1,5 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України, позовні вимоги банку, щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, не підлягають задоволенню, суд вважає, що в них слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10-ти днів з дня його проголошення до Дніпропетровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення викладено 20 березня 2015р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Н. В. Горбенко