№ апеляційного провадження:22-ц/796/ 1307/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В., Слободянюк С.В.

при секретарі Басюк Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва 01 жовтня 2014 року

У справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Приватного малого підприємства «Діол», ОСОБА_5 про визнання нікчемним правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 01 жовтня 2014 року у задоволенні зустрічного позову відмовлено./т. 3 а.с. 199-202/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не досліджено відмовні матеріали Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області по факту блокування його автомобіля на території ПП «Діол», ухвалено рішення про допит свідків, однак не допитано жодного. Крім того, не зважаючи на постановлення ухвали про обов'язкову участь у засіданні ОСОБА_5 для дачі особистих пояснень, засідання проходили за його відсутності, клопотання про виклик свідків та витребування доказів не розглянуті, а зустрічний позов по суті не розглядався. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати, задовольнити його зустрічний позов.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2007 року між ПМП «Діол» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір найму №31 про тимчасове платне користування виробничим приміщенням столярного цеху площею 390 кв.м. із устаткуванням та службово-побутовим приміщенням загальною площею 34 кв.м. згідно додатків №1,2,3 в м. Ірпінь по АДРЕСА_1 строком з 10.04.2007 р. по 01.04.2008 р., зі сплатою за користування об'єктом найму щомісяця 2000 грн., незалежно від наслідків діяльності, відповідно до п. 5.1. Крім того, відповідно до п. 5.3, щомісяця також здійснювалась плата за комунальні послуги, на підставі виставлених рахунків в кінці поточного місяця. / т. 1 а.с. 16-17/

Вказаний договір №31 від 10.04.2007 року був укладений між ПМП «Діол» в особі директора ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 Відповідно до п. 12.3 було визначено, що всі спори, що виникають між сторонами та по яким не досягнуто згоди, вирішуються у Господарському суді м. Києва /т. 1 а.с. 17 зворот/.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2012 р. провадження за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПМП «Діол», ОСОБА_5 про визнання нікчемним правочину, було закрито у зв'язку з тим, що спір між двома юридичними особами, та відповідно до ст. 12 ГПК України, підвідомчій господарському суду. / т. 2 а.с. 70/

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.04.2012 р., ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2012 р. була скасована, на підставі ч. 1 ст. 3 ЦПК України, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. / т. 2 а.с. 102-104/

На час розгляду вказаної апеляційної скарги, відповідно до пояснень ОСОБА_3 він, як фізична особа-підприємець не веде діяльності.

ОСОБА_3 заявлені вимоги про визнання недійсним вказаного договору в частині оплати об'єкту найму в сумі 13 000 грн. щомісячно з 10.04.2007 р. по 10.04.2008 р. та 20 000 грн. щомісячно з 10.04.2008 р. по 17.08.2009 р. у зв'язку з порушенням вказаним правочином публічного порядку відповідно до ст. 228 ЦК України. / т. 1 а.с. 14-15/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, встановивши, що спірний договір недійсним не визнавався, додаткових угод до нього укладено не було, зазначивши про відсутність підстав для визнання правочину нікчемним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, оскільки відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належних доказів в порядку ст. 60 ЦПК України, щодо оплати об'єкту найму в сумі 13 000 грн. щомісячно з 10.04.2007 р. по 10.04.2008 р. та 20 000 грн. щомісячно з 10.04.2008 р. по 17.08.2009 р. позивачем не надано, оскільки як вбачається з платіжних доручень / т. 1 а.с. 22-76/ ОСОБА_3 сплачувалась орендна плата у розмірі 2000 грн. щомісяця, та комунальні послуги, відповідно до виставлених рахунків, що було встановлено п. 5.1 та 5.3 договору найму, як і доказів укладання будь-яких додаткових угод в частині підвищення оплати, що не може бути підтверджено показами свідків в порядку ст. 59 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_3 щодо сум, вказаних у платіжних дорученнях №6 від 23.02.2009 р. / т. 1 а.с.64/ та №8 від 14.04.2008 р. / т. 1 а.с.41/, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у графі платіжних доручень щодо призначення платежу вказано «оплата за послуги за січень 2009 р., згідно договору найму №31 від 14.04.2007 р.» та «оплата за послуги за лютий 2008 р., згідно договору найму №31 від 14.04.2007 р.», а орендна плата за січень 2009 р. сплачена відповідно до платіжного доручення №3 у розмірі 2000 грн., за лютий 2008 р. відповідно до платіжного доручення №5/ т. 1 а.с. 40/, що не може свідчити про збільшення суми орендної плати.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним відповідно до ст. 228 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд обґрунтовано встановив, що позивачем в порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України належним чином не доведено, що договір найму №31 про тимчасове платне користування виробничим приміщенням столярного цеху порушує публічний порядок.

Доводи апеляційної скарги про розписку на 80 000 грн., яку ОСОБА_3 написав ОСОБА_5, що і є підтвердженням збільшення щомісячної суми оплати, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2013 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2013 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 р., в цій частині, безспірно встановлено що вказані кошти були перераховані за договором позики, та не мають відношення до договору найму.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва 01 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: