Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретаря судового засідання: Шептицької С.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31.10.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на:

- нежитлову будівлю недіючої каналізаційно-насосної станції №10 (літ. "А-1"), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 299,6 м. кв.;

- квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 68,5 м. кв.;

- вантажний автомобіль IVECO CARGO, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2;

- легковий автомобіль RENAULT LOGAN 90 K, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_3, кузов НОМЕР_7;

- вантажний автомобіль МАЗ 5337, (автокран) 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_4;

- екскаватор марки ЕО-2621, 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8, заводський номер НОМЕР_9;

- екскаватор марки ЕО-2626, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, заводський

________________________________________________________________________________

Справа № 569/11525/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Денисюк П.Д.

Провадження № 22-ц/787/1578/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

номер НОМЕР_13;

- трактор гусеничний марки ДТ-75, 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, заводський номер НОМЕР_10;

- земельну ділянку площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування комплексу житлових будинків, кадастровий номер НОМЕР_11;

- ? (одну другу) земельної ділянки загальною площею 1,3472 га за адресою АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_12.

В апеляційній скарзі ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» вказує на незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення, ухваленого за неповно з»ясованих обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині визнання автомобіля RENAULT LOGAN 90 K, 2010 року випуску особистою приватною власністю ОСОБА_2,

Зазначає, що 17.06.2010 року між ТОВ «Славекс-Авто» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу СА-825-К транспортного засобу RENAULT LOGAN 90 K, 2010 року випуску,1461 куб.см - об»єм двигуна, номер шассі НОМЕР_7. Пунктом 3 договору купівлі-продажу зазначено, що при вартості автомобіля в сумі 141 763,00 гривень, оплата здійснюється в два етапи: перший до 29.11.2010 року має бути внесено 70 882,00 гривень, на решту коштів в сумі 70881,00 гривень ОСОБА_3 оформляє кредит.

26.11.2010 року між ПАТ «Індустріально-експортним банком» /правонаступником прав та обов»язків якого являється ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»/ та ОСОБА_3 укладено кредитний договір в сумі 70 881,50 на купівлю автомобіля RENAULT LOGAN 90 K, для особистих потреб. Купівля автомобіля здійснювалась відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між позичальником та ТзОВ «Славекс-Авто».

26.11.2010 року з метою забезпечення зобов»язань за кредитним договором між банком та відповідачем укладено договір застави № Z/167470 автомобіля RENAULT LOGAN 90 K, 2010 року випуску,1461 куб.см - об»єм двигуна, номер шассі НОМЕР_7, а також договір поруки № Р/167470 з ОСОБА_2

В зв»язку з невиконанням зобов»язань за кредитним договором 12.04.2012 року Рівненським міським судом ухвалено рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кредитної заборгованості.

25.11.2013 року державним виконавцем ВДВС Рівненського МУЮ, в межах виконавчих проваджень, здійснено опис і арешт автомобіля RENAULT LOGAN 90 K, 2010 року випуску, 1461 куб.см - об»єм двигуна, номер шассі НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_3 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3

Стверджує, що при прийнятті оскаржуваного рішення та встановлення права особистої приватної власності за ОСОБА_2 на заставне майно банку, автомобіль RENAULT LOGAN 90 K, суд не з»ясував походження коштів в сумі 70 881,00 гривень при його сукупній вартості в 141 763,00 гривень.

Доводить, що судом першої інстанції порушено законні права банку та позбавлено його можливості реалізувати свої права як заставодержателя - звернути стягнення на предмет забезпечення в порядку ст.20 ЗУ «Про заставу».

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання автомобіля RENAULT LOGAN 90 K, 2010 року випуску особистою приватною власністю ОСОБА_2 та прийняти нове рішення, яким в позові в цій частині відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначає, що 17.02.2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» /правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк»/ та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 19/06/К, додатковий договір № 1 від 23.03.2007 року, додатковий договір № 2 від 28.08.2008 року, відповідно до умов яких банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 129 600,00 доларів США на строк до 16.02.2013 року із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 17.02.2006 року укладено договір іпотеки № 19/06/1. 23.03.2007 року додатковий договір № 1; 28.08.2008 року додатковий договір № 2, предметом якого є нерухоме майно: а саме нежитлова будівля недіючої каналізаційно-насосної станції №10, площею 299,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П.17.02.2006 року, реєстраційний номер 645.

В зв»язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов»язань за кредитним договором рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.06.2010 року з ОСОБА_3 на користь АК «Укргазбанк» стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 73136,34 доларів США та 23 656, 87 гривень, штраф в розмірі 32 570,00 гривень та звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлову будівлю недіючої каналізаційно-насосної станції №10, площею 299,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3

25.10.2012 року державним виконавцем ВДВС Рівненського РУЮ відкрито виконавче провадження, а 02.01.2013 року з метою виконання рішення суду накладено арешт на транспортні засоби автомобілі RENAULT LOGAN 90 K, вантажний автомобіль IVECO CARGO, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вантажний автомобіль МАЗ 5337, (автокран) 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_4.

Стверджує, що судом першої інстанції досліджені не всі обставини справи, а конкретні факти викривлені.

Доводить, що нежитлова будівля недіючої каналізаційно-насосної станції №10, площею 299,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_3 до укладення шлюбу з ОСОБА_2

Вказує, що в матеріалах кредитної справи знаходяться заяви від імені ОСОБА_3, посвідчені приватним нотаріусом Л.П. Поддубною, про те, що на момент придбання нежитлової будівлі 17.02.2006 року недіючої каналізаційно-насосної станції в шлюбі не перебував та будь-які поліпшення в період шлюбу не проводив. Крім того підтвердив, що вказана будівля не є об»єктом спільної сумісної власності, будь-яких прав щодо неї в інших осіб не має.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на нежитлову будівлю недіючої каналізаційно-насосної станції № 10, площею 299,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, думку сторін, що з»явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення /ч.ч.1;3 ст.303 ЦПК України/.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач позов визнав, а свідок ОСОБА_7, який є батьком ОСОБА_2 пояснив у суді, що все спірне майно придбане за кошти, які він подарував своїй дочці, то відповідно до положень п.3 ч.1 ст.57 СК України вищезазначене спірне майно є особистою приватною власністю жінки, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.05.2006 року. На день розгляду справи шлюб не розірвано.

За час проживання у шлюбі сторонами придбано майно, а саме - квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 68,5 м. кв.;

- вантажний автомобіль IVECO CARGO, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2;

- легковий автомобіль RENAULT LOGAN 90 K, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_3, кузов НОМЕР_7;

- вантажний автомобіль МАЗ 5337, (автокран) 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_4;

- екскаватор марки ЕО-2621, 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8, заводський номер НОМЕР_9;

- екскаватор марки ЕО-2626, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, заводський номер НОМЕР_13;

- трактор гусеничний марки ДТ-75, 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, заводський номер НОМЕР_10;

? (одну другу) земельної ділянки загальною площею 1,3472 га за адресою АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_12 /а.с.35-58/.

За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Натомість, зазначена обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції.

Як установлено судом, нежитлову будівлю недіючої каналізаційно-насосної станції №10 (літ. "А-1"), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 299,6 м. кв., було придбано відповідачем ОСОБА_3 17.02.2006 року, тобто до укладення шлюбу /а.с.26/, а тому висновок суду першої інстанції, що вказана спірна будівля придбана сторонами в період шлюбу не відповідає фактичним обставинам справи.

Колегія суддів не може погодитися і з висновком суду про те, що земельна ділянка на території Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування комплексу житлових будинків /три будинки/, господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_14 від 12.02.2009 року, придбана сторонами в період шлюбу за особисті кошти дружини ОСОБА_2, а тому являється об'єктом особистої власносності ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Як встановлено судом, вказана земельна ділянка була набута відповідачем у власність в порядку приватизації, встановленому ст.116 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ч.ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Так, Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

З системного аналізу ст. ст. 81, 116 ЗК України вбачається, що окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

За змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.

Таким чином громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року « Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» в п.15 роз»яснено судам, що суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України, які зобов'язують відповідача на засадах змагальності доводити свої заперечення проти позову переконливими, належними та припустимими доказами, таких доказів не надано ані до суду першої, ані апеляційної інстанції.

Прийшовши до висновку про те, що позивачка купила спірне майно за кошти, які вона отримала в дарунок від батька, суд першої інстанції не мотивував, на підставі яких доказів дійшов такого висновку, а взяв до уваги лише пояснення самої відповідачки та її батька, отже, такий висновок ґрунтується на припущеннях.

Суду не надано і договору, укладеного між сторонами, який би свідчив, що те чи інше майно придбане в особисту власність та за особисті кошти.

Самі по собі пояснення єдиного свідка ОСОБА_7, що є батьком позивачки, які він дав в судовому засіданні, не можуть бути безумовною підставою для визнання особистої приватної власності на спірне майно за ОСОБА_2

Оскільки стаття 60 СК України визначає, що існує презумція спільної сумісної власності, доки особа не доведене протилежного, а позивач не надала належних та допустимих доказів про те, що спірне майно куплено нею саме за кошти, які вона отримала в дарунок від свого батька, тому у суду не було законних підстав для задоволення позову.

Пунктом 4 ст.174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи положення ч.3 ст.303 ЦПК України та вийшовши за межі доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про скасування в повному обсязі рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю- скасувати.

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий : З.М. Максимчук

Судді: М.П. Григоренко

Ю.М. Рожин