Справа № 361/7148/14-ц
Провадження № 2/361/96/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Ярмоленко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до Броварської міжрайонної прокуратури Київської області, слідчого відділу Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області з обслуговування м. Бровари та Броварського району, третя особа: головне управління Державної казначейської служби України в Київській області про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілих осіб державними правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування моральної шкоди,

установив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 звернулися з позовом до Броварської міжрайонної прокуратури Київської області, слідчого відділу Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області з обслуговування м. Бровари та Броварського району, третя особа: головне управління Державної казначейської служби України в Київській області про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілих осіб державними правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування моральної шкоди.

Позивачі зазначали, що вони є потерпілими не тільки від злочину шахраїв, але також від порушення їхніх прав слідчими і прокуратурою м. Бровари Київської області, від їх неправомірних дій та бездіяльності протягом останніх десяти-дванадцяти років кримінального провадження.

При провадженні кримінальної справи № 57-720 позивачі фактично не могли вчасно, згідно з вимогами п.1 ст.303 КПК, оскаржити рішення слідчого (про зупинення досудового розслідування 30.07.2007 р.), постанови слідчого про закриття кримінального провадження в 2011 році та бездіяльність слідчих і прокурорів, бо жодних повідомлень від слідчих органів і прокуратури м. Бровари вони як потерпілі не отримували про їхні дії щодо кримінальної справи.

Отже через неможливість захистити свої права потерпілих в кримінальній справі шляхом подання своєчасних скарг на дії та бездіяльність державних правоохоронних органів при провадженні кримінальної справи № 57-720, позивачі змушені звернутися до суду з цією позовною заявою, щоб висвітити порушення прав потерпілих та вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої державними органами, які за законом повинні саме охороняти права потерпілих при кримінальних правопорушеннях.

Так групою осіб приватного підприємства «Редакція газети «Приватна справа» 30.08.1994 р. було засноване акціонерне товариство «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа». Головою ради компанії був ОСОБА_11, який одночасно являвся засновником, власником і заступником головного редактора газети. Функцію головного бухгалтера виконувала ОСОБА_12.

АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» було зареєстроване Броварською районною Радою народних депутатів 30.08.1994 р. Означені в статуті види діяльності компанії: акумуляція фінансових ресурсів громадян, випуск акцій та інвестиційних сертифікатів взаємних фондів, нерухомість, земельні ділянки, об'єкти приватизації, випуск цінних паперів.

Згодом слідством було виявлено, що ліцензії Фонду державного майна України на представницьку діяльність з приватизаційними паперами та дозволу Міністерства фінансів на випуск цінних паперів компанія не отримувала; в Державній комісії з цінних паперів та фондового ринку випуску акцій не реєструвала; у своїх філіях по всій Україні не мала жодних підстав для збору грошових коштів, приватизаційних майнових сертифікатів та житлових чеків громадян.

Отже діяльність акціонерної компанії із самого початку була протизаконною і направлена на незаконне заволодіння майном громадян України шляхом введення їх в оману, шляхом шахрайства.

В своїх рекламних листах та газеті «Приватна справа» керівництво компанії гарантувало громадянам-інвесторам в майбутньому стабільні та значні прибутки, але замість відсотків від використання залучених коштів, видавало громадянам незареєстровані сертифікати своїх акцій та свідоцтва про кількість акцій на певну суму інвестицій кожного громадянина. Всі залучені кошти використовувались керівництвом компанії лише для особистого збагачення та для участі в приватизаційному аукціоні з метою купівлі контрольного пакету акцій промислового підприємства «Радикал».

Позивачі, бажаючи захистити свої грошові заощадження від інфляції, яка в 1993 році досягала 10 256 %, та виконуючи заклики держави про інвестування економіки, вкладали свої кошти в діяльність АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа», сподіваючись на те, що їхні трудові гроші та заощадження, а також майнові права захищені законами України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 р., «Про інвестиційну діяльність» від 18.09.1991 р., «Про цінні папери і фондову біржу» від 18.06.1991р., Указом Президента України № 55 від 19.02. 1994 р. «Про інвестиційні фонди та інвестиційні компанії»

Але наприкінці 1997 року АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» зникло, залишивши своїх інвесторів з неіснуючими на біржовому і фінансовому ринках акціями компанії.

Згідно із заявами ошуканих громадян прокурор міжрайонної Броварської прокуратури ОСОБА_14 30.09.1997 року порушив кримінальну справу № 57-720 щодо посадових осіб АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» за ст.ст. 143, 148-8 частини 1 КК України (1960 р.). Розслідувати протизаконні діяння керівництва АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» доручили слідчому відділу Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області.

Слідчий СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Дяченко Р.Д. 01.02.2003 року склад злочинів керівників АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» перекваліфікував зі статей КК 1960 р. на ст.ст. 190, 223 ч. 1 КК України в редакції 2001 року, як шахрайство, вчинене повторно, в особливо великих розмірах, організованою групою. Санкція ст. 190 ч.4 КК України (2001 р.) передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна і відповідно до ст. 12 КК такий злочин є особливо тяжким.

В результаті розслідування діяльності АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа», злочинців не виявлено, знищено основні фінансові документи, що дало можливість керівнику слідчого відділу Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Євичу В.Г. в 1997 року заявити про «невстановлену» суму акумульованих злочинцями грошей.

Однак в цілому за перші два-три роки розслідування справи встановлено, що за роки злочинної діяльності керівники АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» через систему посередників-філій ввели в оману майже мільйон громадян, заволоділи 93-ма мільярдами крб., приватизаційними майновими сертифікатами на суму 37,4 млрд. крб. та житловими чеками на суму 70.3 млн. крб..

В постанові Броварського міськрайорнного суду Київської області від 08.06.2011 р., зазначено,що проведеними Броварським РВ ГУ МВС України в Київської області заходами протягом 15-річного строку не встановлено осіб, які в період з 1994 року по 15.12.1995 року вчиняли шахрайські дії в особливо великих розмірах у складі організованої групи, що дає підстави для закриття справи за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Про те, що особи, які вчиняли злочини в особливо великих розмірах відомі слідству і прокуратурі, свідчить той факт, що 30.12.2003 року слідчий Піхотний М.Д. ухвалив постанову про закриття кримінальної справи № 57-720 в зв'язку з тим, що в діях осіб, проти яких порушена кримінальна справа, відсутній склад злочину (том 1, арк. 47 справи № 57-720). А кримінально-процесуальне законодавство не передбачає можливість ухвалювання постанови про відсутність складу злочину щодо невідомих осіб.

В ухвалі Апеляційного суду Київської області від 14.11.2012 року, який залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора Мельниченка О.Ю. на постанову Броварського міськрайонного суду від 01.08.2012 року про відмову в черговому закритті справи, зазначено, що слідчий в своїй постанові вказує на осіб, причетних до вчинення злочинів, проте в подальшому зазначає, що особи, причетні до вчинення злочину, не встановлені. Слідчі, в провадженні яких перебувала кримінальна справа, не виконали покладені на них обов'язки щодо розшуку вказаних осіб, встановлення місця їх проживання та пред'явлення обвинувачення чи прийняття рішення про відсутність в їх діях складу злочину.

Слідчий М.В. Тимощук 30.07.2007 року зупинив розслідування кримінальної справи № 57-720 на підставі п.3 ч. 1 ст. 206 КПК України (2001р.) в зв'язку з не встановленням осіб, які вчинили злочин, не повідомивши про це потерпілих громадян ( т.45, арк.223 Справи).

В постанові Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2011 р. про закриття кримінальної справи № 57-720 зазначено ч.2 ст.49 КК України, яка передбачає загальний для всіх злочинів, 15-річний з дня скоєння злочину будь-якої тяжкості, строк звільнення від кримінальної відповідальності для осіб, що переховуються від слідства.

В 47 томах кримінальної справи є численні звернення потерпілих до Генеральної прокуратуриУкраїни, Міністерства внутрішніх справ України і різних його підрозділів з проханням про допомогу в справедливому розслідуванні кримінальної справи та поверненні втраченого майна.

Відповідно до ст. 4. КПК України, суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов'язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і притягнення їх до покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.04.2012 року постанову Броварського суду від 08.06.2011 року про закриття кримінальної справи скасовано.

25.05.2012 року Броварський міськрайонний суд розглянув чергову постанову слідчого СВ Броварського РВ ГУ МВС України від 05.05.2012 року про закриття кримінальної справи № 57-720 у зв'язку із закінченням строку давності. Суд відмовив в закритті справи і зазначив, що особи, які вчинили злочин, відомі, а слідство не виконало свої обов'язки.

01.08.2012 року Броварський міськрайонний суд розглянув чергову постанову слідчого Сопільняк К.П.(погоджену заступником Броварського міжрайонного прокурора) від 02.07.2012 року про закриття справи № 57-720 за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Присутній на суді прокурор Мельниченко О.Ю. наполягав на тому, що справа підлягає закриттю, і подав апеляційну скаргу 07.08.2012 року до Апеляційного суду Київської облатсі. В цій скарзі заподіяні шахраями потерпілим громадянам грошові збитки зменшено з 93 млрд. крб. до 3 млрд крб.

Отже, позивачам завдана шкода від скоєних організованою групою осіб злочинів в 1993-1997 p.p. і від умисно вчинених протиправних рішень, дій та бездіяльності посадових осіб державних правоохоронних органів, які не протидіяли здійсненню злочину в 1993-1997 p.p. та не бажають належним чином цей злочин розслідувати на даний час, сподіваючись на свою безкарність.

Чисельні порушення правоохоронними органами прав потерпілих за роки нерівної боротьби за свої права, за об'єктивне розслідування і судовий розгляд кримінальної справи похитнули їхнє здоров'я і душевний (моральний) стан, майже всі вони пенсійного віку, у них і членів їхніх родин з'явилися болі в серці, здають нерви, болить голова; мають місце розлад в родинних стосунках, душевні страждання через безуспішність ходіння по судах та звернень до різних інстанцій і посадових осіб, втрачання часу, грошей на підготовку скарг, позовів, участі в судах, а в підсумку - слабкість і млявість в тілі, швидко прогресуюче старіння, пігулки, уколи; у деяких - операції, інфаркти, нагальна необхідність все частіше звертатися до лікаря і лікуватися, що нині дорого коштує. Багато потерпілих є вже інвалідами або взагалі не дожили до цього часу.

Моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, які вони зазнали в зв'язку з втратою грошових коштів, вкладених у діяльність АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» та небажанням правоохоронних органів розшукати шахраїв, притягнути їх до відповідальності; у душевних стражданнях, які вони зазнали у зв'язку з неповагою правоохоронних органів до їхніх конституційних прав, прав потерпілих від злочину.

Посилаючись на викладене, просили суд визнати факти порушення конституційних прав державними правоохоронними органами СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області та Броварською міжрайонною прокуратурою при провадженні кримінальної справи №57-720 та відшкодувати моральну шкоду у розмірі: ОСОБА_1 - 260 (двісті шістдесят) тисяч гривень, ОСОБА_2 - 60 (шістдесят) тисяч гривень, ОСОБА_6 - 60 (шістдесят) тисяч гривень, ОСОБА_5 - 60 (шістдесят) тисяч гривень, ОСОБА_3 -60 (шістдесят) тисяч гривень, ОСОБА_4 - 60 (шістдесят) тисяч гривень, ОСОБА_7 - 60 (шістдесят) тисяч гривень, ОСОБА_8 - 60 (шістдесят) тисяч гривень, ОСОБА_10 - 60 (шістдесят) тисяч гривень, ОСОБА_9 - 60 (шістдесят) тисяч гривень.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали та просили суд про їх задоволення в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні позовній заяві.

В судове засідання позивачі ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомляли належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача Броварської міжрайонної прокуратури Київської області прокурор Броварської міжрайонної прокуратури Київської області Мольченко О.О. позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення до позову, в яких зазначено, що пунктом 2 частини 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Крім того, статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Зокрема, статтями 1173-1175 ЦК України визначено, що шкода, завдана незаконними діяннями правоохоронних органів та суду, визначеними у статті 1167 цього Кодексу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету в повному обсязі незалежно від вини службових осіб вищезазначених органів.

Порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 1 цього Закону, відшкодуванню підлягають: заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановления виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Крім цього, оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора (ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»),

У відповідності до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Проте випадки, умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення на даний час законодавцем не визначені, нормативно-правовий акт, котрий регулював би вищевказані правовідносини не прийнятий.

Таким чином, мається на увазі, що право на звернення до суду з позовом на підставі ст. 1177 ЦК України виникає, якщо кримінальну справу закрито у зв'язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Окрім наведеного, статтею 1167 ЦК України унормовано, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Оскільки, у зв'язку з набранням чинності у 2012 році нового Кримінального процесуального кодексу України, вищевказана кримінальна справа 13.01.13 р. внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 0000477, досудове розслідування якої на даний час триває, проводяться оперативно розшукові заходи, спрямовані на встановлення осіб, які вчинили зазначені правопорушення, відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Окрім наведеного, Кримінальним процесуальним кодексом України 2012 року визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, у тому числі оскарженні бездіяльності слідчого, прокурора, рішення слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження стаття 303 КПК України).

Частиною 1 статті 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 Кодексу.

Таким чином, позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача слідчого відділу Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області з обслуговування м. Бровари та Броварського району не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

В судове засідання представник третьої особи головного управління Державної казначейської служби України в Київській області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Судом встановлено, що за фактами порушення випуску (емісії) та обігу цінних паперів і шахрайства з боку службових осіб АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» 30 вересня 1997 року прокурором Броварського району Грицаєнко Л.Р. порушена кримінальна справа № 57-720 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.148-8, ст.143 КК України 1960 року.

Слідчий СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Дяченко Р.Д. 01 лютого 2003 року склад злочинів керівників акціонерного товариства перекваліфікував зі статей КК 1960 р. на ст.ст. 190, 223 ч. 1 КК України в редакції 2001 р., як шахрайство, вчинене повторно, в особливо великих розмірах, організованою групою. Санкція ст. 190 ч.4 КК України (2001 р.) передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна і відповідно до ст. 12 КК такий злочин є особливо тяжким.

30 грудня 2003 року ця справа слідчим СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_20 закрита за відсутності в діях службових осіб АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» складу зазначених злочинів.

Кримінальну справу було вивчено в прокуратурі області. Оскільки під час слідства не з'ясовані суттєві обставини справи, постанову про її закриття 19 квітня 2004 року скасовано (а.с.15).

За час розслідування справи встановлено, що за роки злочинної діяльності керівники АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» через систему посередників-філій ввели в оману майже мільйон громадян, заволоділи 93-ма мільярдами крб., приватизаційними майновими сертифікатами на суму 37,4 млрд. крб. та житловими чеками на суму 70.3 млн. крб. ( том 3, аркуш 111 справи № 57-720).

30 липня 2007 року начальником СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Тимощуком М.В. розслідування кримінальної справи було зупинено на підставі п.3 ч.1 ст.206 КПК України, у зв'язку з не встановленням осіб, які вчинили злочин.

02 липня 2010 року заступником Бровраського міжрайонного прокурора Бургелою О.В. скасовано постанову про зупинення кримінальної справи та направлено до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області для організації подальшого досудового слідства.

10 лютого 2011 року кримінальну справу прийнято до провадження слідчим СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Лукіяновою М.Д..

05 травня 2011 року слідчим Лукіяновою М.Д., за результатами розслідування вказаної кримінальної справи, було підготовлено постанову, погоджену із заступником Броварського міжрайонного прокурора, про направлення справи до суду для вирішення питання про її закриття за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2011 року, зазначено, що проведеними Броварським РВ ГУ МВС України в Київської області заходами протягом 15-річного строку не встановлено осіб, які в період з 1994 року по 15 грудня 1995 року вчиняли шахрайські дії в особливо великих розмірах у складі організованої групи, що дає підстави для закриття справи за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.16-17).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2012 року постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2011 року скасовано, а кримінальну справу направлено до Броварського міськрайонного суду Київської області для розгляду по суті.

Броварським міськрайонним судом Київської області розглянуто чергову постанову слідчого СВ Броварського РВ ГУ МВС України від 05 травня 2012 року про закриття кримінальної справи №57-720 та винесено постанову від 25 травня 2012 року про відмову у закритті кримінальної справи №57-720 у зв'язку із закінченням строку давності, а вказану кримінальну справу направлено для проведення подальшого розслідування. В постанові вказано, що особи, які вчинили злочин відомі, а слідство не виконало свої обов'язки (а.с.93-95).

01 серпня 2012 року Броварський міськрайонний суу Київської області розглянув чергову постанову слідчого Сопільняк К.П. від 02 липня 2012 року, погоджену із заступником Броварського міжрайонного прокурора, про закриття кримінальної справи №57-720 за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та виніс постанову, якою в черговий раз відмовив у закритті кримінальної справи №57-720 у зв'язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В ухвалі Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2012 року, який залишив без задоволення апеляцію прокурора Мельниченка О.Ю. на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2012 року про відмову в черговому закритті справи, зазначено, що слідчий в своїй постанові вказує на осіб, причетних до вчинення злочинів, проте в подальшому зазначає, що особи, причетні до вчинення злочину, не встановлені. Слідчі, в провадженні яких перебувала кримінальна справа, не виконали покладені на них обов'язки щодо розшуку вказаних осіб, встановлення місця їх проживання та пред'явлення обвинувачення чи прийняття рішення про відсутність в їх діях складу злочину (а.с.18-20).

Згідно листа від 14 грудня 2010 року, складеного заступником Броварського міжрайонного прокурора Київської області, вивченням кримінальної справи №57-720 за фактом порушення випуску та обігу цінних паперів та шахрайства за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.148-8 та ст.143 КК України (в редакції 1960 р.) у Броварській міжрайонній прокуратурі встановлено, що досудове слідство у справі проводиться тривалий час та зводиться до формального надання запитів, вказівки Броварської міжрайонної прокуратури до теперішнього часу не виконані, а тому 14 грудня 2010 року за неналежне виконання службових обов'язків відносно начальника СВ Броварського МВ ГУМВС України Київської області ОСОБА_22 порушено дисциплінарне провадження.

Відповідно до ст. 4. КПК України, суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов'язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і притягнення їх до покарання.

Позивачі стверджували, що розслідування кримінальної справи, порушеної за фактом шахрайства, порушень правил випуску і розповсюдження цінних паперів АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» є надміру тривалим, протягом розслідувань ігнорувалися вказівки наглядових органів і що розслідуванням бракувало комплексності та ретельності.

Судом встановлено, що за період з 2003 по 2012 роки органами слідства було винесено чотири постанови про закриття кримінальної справи. Однак ці постанови скасовувались вищестоящими органами, які не вважали розслідування ретельним та вказували на необхідність вжиття додаткових слідчих дій.

Ці факти свідчать, що протягом тривалого часу слідчі органи не здійснили щирих спроб щодо ретельного розслідування шахрайства службовими особами АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа».

До того ж не вбачається виправданою загальна тривалість кримінального провадження.

Ефективність розслідування включає в себе вимоги щодо його швидкості та своєчасності. Навіть якщо можуть існувати перепони або складнощі, що перешкоджають успіхові розслідування за певних обставин, своєчасні дії органів державної влади є абсолютно необхідними для збереження впевненості суспільства у їх відданості принципу верховенства права та запобіганню будь-яким проявам терпимості до протиправних дій. Крім того, зі спливанням часу вірогідність проведення ефективного розслідування суттєво зменшується.

Чисельні порушення правоохоронними органами прав потерпілих за роки нерівної боротьби за свої права, за об'єктивне розслідування і судовий розгляд кримінальної справи похитнули їхнє здоров'я і душевний (моральний) стан, майже всі вони пенсійного віку, а дехто із потерпілих вже померли (а.с.40-43, 54-57).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже після смерті ОСОБА_23, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 її права як потерпілої в кримінальній справі №57-720 прейшли до її чоловіка - позивача ОСОБА_1, а померлих ОСОБА_24, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_25, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, права потерпілих перейшли до їхнього сина - позивача ОСОБА_7 (а.с.44-46).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Стаття 13 Конвенції зазначає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

Суд вважає, що позивачі зазнали страждань та тривоги у зв'язку із встановленим порушенням. Керуючись принципом справедливості, суд присуджує заявникам по 5 000 (п'ять тисяч) гривень кожному, а разом - 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та керуючись нормами національного та міжнародного права, практикою Європейського суду з прав людини (Справа «Реус та інші проти України», заява № 40587/07, 16 жовтня 2014 року, справа «Олександр Ніконенко проти України», заява № 54755/08, 14 листопада 2013 року), ст.ст. 6,13, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.3, 10, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати головне управління Державної казначейської служби України в Київській області за рахунок коштів державного бюджету здійснити на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 виплату в розмірі по 5 000 ( п'ять тисяч) грн. кожному, а всього 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На рішення протягом десяти днів може бути апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області.

Суддя В. С. Сердинський