Справа № 711/3398/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

при секретарі Палієві В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Логос» про визнання недійсним договору констатації №010911 від 11 листопада 2011 року ,-

встановив:

ОСОБА_1Є.Х. звернувся в суд з позовом до ФОП ОСОБА_2, третя особа ТОВ «Торговий Дім «Логос», в якому просить визнати недійсним договір-констатації №010911 від 11 листопада 2011 року що укладений між позивачем та відповідачем. Як вбачається із заяви про зміну підстав позову від 5 лютого 2015 року, позовні вимоги мотивує тим, що укладаючи спірний договір відповідач, як сторона правочину не розраховував на реальне настання тих наслідків, що обумовлені ним. Зокрема укладав договір не з метою повернення позивачу депозитного вкладу про що вказано в п.1 спірного договору, а з метою звільнення третьої особи ТОВ «ТД «Логос» від майнової відповідальності перед банком ПАТ «Банк-Столиця», на що вказують дії відповідача після укладення договору, а тому вважає, що на підставі ст.203, 215 ЦК України такий договір має бути визнаний недійсним.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судові засідання призначені 6 травня, 20 травня, 4 червня та 11 червня 2015 року не зявилася, при цьому 11 червня 2015 року надіслав на адресу суду заяву, в якій повідомляє, що прибути до суду не може, та просить відкласти розгляд справи, одночасно просить ознайомити його з матеріалами справи.

Вирішуючи клопотання відповідача суд враховує: що справа направлена для розгляду до Смілянського міськрайсуду саме з ініціативи відповідача, що вбачається з ухвали від 1 квітня 2015 року (а.с.70); в матеріалах справи є підтвердження належного повідомлення відповідача про дату і час трьох із призначених Смілянським міськрайонним судом засідань (а.с. 75, 93-94, 111-112), в жодне із призначених судових засідань відповідач не зявився, в своїй заяві про відкладення судового засідання призначеного на 11 червня 2015 року причину неможливості зявитись до суду відповідач не наводить взагалі, крім того, в матеріалах справи знаходиться аналогічна заява ОСОБА_2 від 4 лютого 2015 року, в якій він звертався з проханням ознайомитись з матеріалами справи, та не дивлячись на дозвіл судді (а.с.52) будучи присутнім в приміщенні суду 13 лютого 2015 року, що вбачається із його розписки (а.с.63) та 1 квітня 2015 року, що вбачається зі змісту журналу судових засідань (а.с.68-69) з матеріалами справи так і не ознайомився, тобто свідомо не скористався таким своїм правом, хоча мав для того реальну можливість.

Всі наведені судом обставини вказують на те, що відповідач всупереч вимогам ч.3 ст.27 ЦПК України не добросовісно здійснює свої процесуальні права, та явно зловживає ними, чим затягує розгляд справи по суті.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд його справи в межах розумного строку, а тому суд з метою недопущення порушення відповідної норми Конвенції, відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України, ухвалив проводити судовий розгляд без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи звернулась із заявою про проведення судового розгляду без їх участі. Та подала письмові заперечення (а.с.83-86), в яких зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із того, що на думку третьої особи умовами спірного Договору взагалі не передбачено обовязку відповідача повернути позивачу суму вкладу, а передбачено лише надання консультацій з питань правового регулювання дій по поверненню певних грошових коштів. Зауважила, що з п.4 спірного договору вбачається що свої зобовязання за цим договором відповідач виконав повністю.

Крім того, вважає, що згідно умов спірного договору ФОП ОСОБА_2 брав на себе зобовязання лише щодо повернення депозитного вкладу в сумі 1 390 052,70 грн., які не мав можливості повернути ОСОБА_1-Х. банк ПАТ «Банк Столиця», що в результаті і було виконано. При цьому ФОП ОСОБА_2 не приймав на себе обовязків за спірним договором щодо забезпечення повернення на користь ОСОБА_1-Х. решти суми його депозитного вкладу, оскільки такі умови суперечили б приписам чинного законодавства у сфері банківської діяльності, яке передбачає обмеження на задоволення вимог вкладників певною сумою коштів, що гарантовані державою, а відтак обовязок повернення цих коштів залишився за ПАТ «Банк Столиця». Також зауважила, що аналіз відповідності вимогам закону спірного договору було проведено під час розгляду справи №711/5930/13-ц Придніпровським районним судом м. Черкаси, який не знайшов порушень закону при укладенні відповідного договору, а тому просила відмовити у задоволенні позову.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, звернулись із заявою в якій просили справу розглянути без їх участі, та задовольнити позов з наведених у ньому підстав. Крім того надали відзив на заперечення третьої особи, в якому зауважили, що питання про обсяг зобовязань, що регулюються спірним договором вирішив Вищій спеціалізований суд своєю ухвалою від 17 грудня 2014 року, а тому їх твердження про відсутність відповідних зобовязань є надуманими.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію позивача та третьої особи, висловлену у письмовій формі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

11 листопада 2011 року між ОСОБА_1-Х. (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір- констатація № 010911, згідно з п. 1 якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе обовязок надати замовнику консультації з питань правового регулювання (юридичні послуги - правову допомогу). Метою цих дій було: досягнення домовленостей, узгодження деталей та підписання між замовником та ТОВ «Торговий дім «Логос» (боржник) ряду угод (договорів) щодо переходу до замовника прав кредитора за кредитним договором від 24 травня 2007 року № 31-17/07-К на суму 1 500 000 грн., укладеним між боржником та ПАТ «Банк Столиця», та набуття замовником прав іпотекодержателя за іпотечним договором із предметом іпотеки - овочесховищем (літ. «В1») по вул. Різдвяній, 175/10 у м. Черкаси, що належить боржнику на праві власності. Наслідком цих дій повинно було стати «повернення» належних замовнику грошових коштів, що несплачені за депозитним вкладом у ПАТ «Банк Столиця» (а.с. 8).

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, правочин повинен бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що зобовязання за п. 1 договору-констатації від 11 листопада 2011 року № 010911 ФОП ОСОБА_2 не виконані, а саме депозит за договором банківського вкладу від 09 липня 2010 року № 31-09/10 ОСОБА_1-Х. не повернуто.

Дана обставина встановлена рішенням суду касаційної інстанції Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 11 грудня 2014 року (а.с.43-45), та відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Також судом обєктивно встановлено, що ФОП ОСОБА_2 після укладення спірного договору та до повного виконання його умов, перестав виконувати будь-які дії в інтересах позивача, направлені на реальне настання відповідних умов, а навпаки виступав представником ТОВ «Торговий Дім «Логос» в судовому процесі де ОСОБА_1-Х. був відповідачем, та в результаті якого втратив право іпотекодержателя за іпотечним договором із предметом іпотеки - овочесховищем (літ. «В1») по вул. Різдвяній, 175/10 у м. Черкаси (а.с.4-5, 102-107)

Встановлені судом факти обєктивно вказують на дії відповідача, що направлені на ненастання відповідних умов договору- констатації № 01091, та підтверджують відсутність у нього на момент укладення договору спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором.

В свою чергу відповідач не навів суду жодних обставин, та не надав жодних доказів, що вказували б на існування у нього спрямування на реальне настання правових наслідків договору- констатації №01091 в момент укладення.

З огляду на це судом встановлено, що договір-констатація № 01091 укладений 11 листопада 2011 року між ОСОБА_1-Х. та ФОП ОСОБА_2, не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Тому для відновлення законності такий договір належить визнати недійсним.

Заперечення третьої особи суд вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки їх зміст повністю суперечить висновкам наведеним в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 11 грудня 2014 року (а.с.43-45).

На підставі ст.88 ЦПК України з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1-Х. слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 232 грн. 84 копійок. (а.с.1)

Керуючись ч.5 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ст. 10, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Логос» про визнання недійсним договору констатації №010911 від 11 листопада 2011 року - задовольнити.

Договір-констатацію №010911, укладений 11 листопада 2011 року між ОСОБА_1 до Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2, визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 232 грн. 84 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий Т.В. Васильківська