У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Національний університет «Одеська юридична академія», про стягнення витрат за період навчання, за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області) звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 за направленням ГУ ПФУ в Одеській області навчалась в Національному університеті «Одеська юридична академія» (далі - Університет) з 2008 по 2013 роки на соціально-правовому факультеті. 01 серпня 2008 року між Університетом та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця, згідно з яким навчальний заклад забезпечує підготовку фахівця з вищою освітою у вищому навчальному закладі за спеціальністю «Право» на соціально-правовому факультеті, освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» для роботи в органах Пенсійного фонду України. 25 липня 2012 року між ними ж було укладено договір про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «Спеціаліст» за спеціальністю «Правознавство». Відповідно до пп. 1.3.2, п. 1.1. договору ОСОБА_5 було направлено на роботу до Управління ПФУ в Овідіопольському районі Одеської області, де вона повинна була пропрацювати не менше трьох років, та розпочато проведення спеціальної перевірки стосовно неї. Після закінчення перевірки ОСОБА_5 написала заяву про призначення на посаду головного спеціаліста управління, проте в подальшому відмовилась від роботи в управлінні без зазначення причин.

У зв'язку із цим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму витрат за навчання в Університеті, а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ГЦ ПФУ в Одеській області просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що зміст позовних вимог позивача не є чітким, сума, яка підлягала б стягненню за навчання, не визначена, оскільки згідно з листом Університету надати дані щодо вартості навчання одного студента за державним замовленням або відповідних довідок-розрахунків вартості навчання та кошторису витрат на підготовку одного студента не вбачається можливим. Крім того, апеляційний суд зазначив про відсутність механізму щодо зобов'язання випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, відшкодувати вартість навчання та компенсувати замовнику всі понесені ним витрати, у зв'язку з чим будь-які матеріальні претензії є неправомірними, тому вимоги позивача суперечать положенням Конституції України та Конвенції про скасування примусової праці.

Проте погодитись із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судом установлено, що 01 серпня 2008 року між Університетом, Управлінням та студентом ОСОБА_5 було укладено договір про підготовку студента, як фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця за спеціальністю «Право» на соціально-правовому факультеті, освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» для роботи в органах пенсійного фонду України.

25 липня 2012 року між національним університетом «Одеська юридична академія» та ОСОБА_5 було укладено договір про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «Спеціаліст» за спеціальністю «Правознавство».

Пунктом 1.3.4 договору передбачено, що у разі відмови їхати за призначенням та працювати протягом трьох років у замовника студент зобов'язується відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання в установленому порядку.

24 вересня 2013 року відбувся конкурс на зайняття вакантних посад начальника відділу ВББО КВК - головного бухгалтера та головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку інформаційних систем та мереж управління.

За результатами конкурсу ОСОБА_5 була рекомендована начальником управління на посаду головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку інформаційних систем та мереж управління.

У зв'язку з відмовою ОСОБА_5 зайняти зазначену вище посаду позивач звернувся до суду з дійсним позовом. Однак у позовних вимогах не зазначив, яку саме суму необхідно стягнути з відповідача за період навчання з 2008 року по 2013 рік.

Як вбачається з листа Університету, надання даних щодо вартості навчання одного студента за державним замовленням або відповідних довідок-розрахунків вартості навчання та кошторису витрат на підготовку одного студента вбачається неможливим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, та Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 27 червня 2002 року № 11-2, органи Пенсійного фонду України є органами державної виконавчої влади.

Відповідно до п. 2 Порядку формування та розміщення державних замовлень на поставку продукції для державних потреб і контролю за їх виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29лютого 1996 року № 266 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державне замовлення за пріоритетними напрямками, зокрема підготовка фахівців, формується Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції разом з міністерствами, іншими органами державної влади, установами, організаціями.

Пунктом 11 зазначеного Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль за виконанням державного замовлення покладено на державних замовників і Міністерство економіки та з питань європейської інтеграції.

Згідно із Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Із результатів аналізу зазначених норм матеріального права випливає, що чинним законодавством не визначено державний орган, який має право пред'являти відповідні позови в інтересах держави, проте це не є підставою для звільнення від такого відшкодування.

Замовник послуг з підготовки фахівця має право здійснювати контроль за виконанням цього державного замовлення, а як сторона договору - вимагати виконання його умов та застосування передбачених законодавством і договором наслідків його невиконання, зокрема, вимагати відшкодування до Державного бюджету України вартості навчання.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, послалися лише на лист Університету про неможливість надання даних щодо вартості навчання одного студента за державним замовленням, однак зазначена обставина не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування цих витрат.

Оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська