АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3695/14-ц Номер провадження 22-ц/786/307/15Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2014 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 10 січня 2008 року 6 225,38 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 10 січня 2008 року між КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір про надання кредиту в розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22, 80 % на рік.

Вказувало, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав та на момент звернення до суду має заборгованість в розмірі 6225, 38 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вказане рішенняв апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме неврахування пролонгації спірного кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 січня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір( а.с. 102-103 ).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

За умовами кредитного договору укладеного між сторонами по справі позивач надав відповідачу кредит в сумі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22, 80% річних та комісії в розмірі 1% від суми заборгованості.

Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Погашення заборгованості за договором має здійснюватися шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості.

Договір складається із заяви кредитора, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідач зобов'язався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

В подальшому позичальнику ОСОБА_2 змінювався кредитний ліміт по платіжній картці в сторону зменшення до 1140, 00 грн.

Встановлено в судовому засіданні, позивачем зобов'язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, але відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав.

Станом на 31 липня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 6225, 38 грн.

Відповідно до пункту 3.1. Умов та правил надання банківських послуг, позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок, видає держателю платіжну картку, вид та строк дії якої зазначається в заяві клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, Кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

У заяві позичальника від 10 січня 2008 року зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що останній платіж відповідачем здійснено 18 серпня 2009 року ( а.с .7 , 42- зворотна сторона).

Згідно інформації про картрахунок дія картки закінчилася в травні 2011 року, нова картка відповідачу не видавалась.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що визначений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності сплив у травні 2014 року, а отже позивач, звернувшись до суду із позовом у вересні 2014 року, пропустив строки позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Проте, кредитний договір №б/н від 10 січня 2008 року не встановлює графік погашення кредиту та не визначає обов'язку позичальника здійснювати щомісячні платежі до 02 вересня 2011 року, як на це вказує ПАТ КБ «ПриватБнак» у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги щодо пролонгації кредитного договору №б/н від 10 січня 2008 року не спростовують висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем строків позовної давності.

Як зазначено у правововій позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, яка є обов'язковою для всіх судів України в силу положень ст. 360-7 ЦПК України відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, пролонгація кредитного договору не впливає на строк позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі.

Доводи апелянта щодо необхідності стягнення з ОСОБА_2, на його користь неустойки є необґрунтованими.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, враховуючи, що строк позовної давності до основної вимоги сплинув у травні 2014 року, то позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення неустойки.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про помилковість судового рішення спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України як підстави для скасування або зміни рішень.

Керуючись ст. ст. 205 ч.1 п.6, 303 ч.1, 307 ч.1 п.4, 310 ч.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.Ю. Кузнєцова

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: