У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним. Зазначав, що 5 травня 2008 року між кредитною спілкою «Флагман» (далі - КС «Флагман») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 44 800 грн строком до 5 травня 2010 року зі сплатою 60 % річних. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між КС «Флагман» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладені окремі договори поруки. 29 травня 2009 року між КС «Флагман» та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір № 22/С-1 до кредитного договору, відповідно до умов якого позичальнику зменшено розмір плати за користування кредитом до 36 % річних із дня підписання, проте, в разі пропущення строків сплати або сплати в меншому розмірі хоча б одного платежу за кредитом розмір процентної ставки збільшується до 80 % річних. 1 березня 2010 року між КС «Флагман» та ОСОБА_3, який є її членом, укладено договір про відступлення права вимоги та виконання зобов'язань, про що повідомлено ОСОБА_4 Враховуючи, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, ОСОБА_3 як новий кредитор просив задовольнити позов.

Рішенням Корецького районного суду від 9 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 вересня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 основний борг у розмірі 32 448 грн 90 коп., 3 % річних та інфляційні втрати - 9 038 грн 65 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 5 травня 2008 року між КС «Флагман» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано кредит в розмірі 44800 грн на строк до 5 травня 2010 року зі сплатою 60% річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між КС «Флагман» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, із кожним окремо, було укладено договори поруки, за умовами яких останні несуть солідарну відповідальність за порушення ОСОБА_4 умов кредитного договору.

29 травня 2009 року між КС «Флагман» та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір № 22/С-1 до кредитного договору, відповідно до умов якого позичальнику зменшено розмір плати за користування кредитом до 36 % річних з дня підписання, проте, у разі пропущення строків сплати або сплати у меншому розмірі хоча б одного платежу за кредитом розмір відсоткової ставки збільшується до 80 % річних.

1 березня 2010 року між КС «Флагман» та ОСОБА_3, який є її членом, укладено договір про відступлення права вимоги та виконання зобов'язань, про що ОСОБА_4 була повідомлена.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позичальник за кредитним договором допустив неналежне виконання його умов щодо повернення кредиту та відсотків за користування ним, кредитор у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству України, уступив право вимоги іншій особі, яка правомірно ставить питання про стягнення заборгованості за кредитом. За своєю правовою природою укладений між КС «Флагман» та ОСОБА_3 договір про уступку права вимоги є цесією, а не факторингом.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна.

Як вбачається із матеріалів справи, 1 березня 2010 року між КС «Флагман» та ОСОБА_3 укладено договір про уступку права вимоги за яким кредитна спілка відступила позивачу право вимоги до боржників на загальну суму 127999 грн 99 коп., що зазначені в реєстрі боржників серед яких є і відповідачі, а новий кредитор приймає зазначене право грошової вимоги та на цю ж суму погашає первісному кредитору кредити його позичальників за рахунок вкладу, що зберігається у первісного кредитора, на депозитному рахунку на ім'я нового кредитора.

Виходячи з наведеного, відступлення права вимоги первісним кредитором новому відбулось за плату.

Відступлення права грошової вимоги за плату є договором факторингу, права і обов'язки сторін якого визначаються відповідно до Глави 73 Розділу III Книги п'ятої ЦК України.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про те, що правовідносини між КС «Флагман» та ОСОБА_3 регулюються іншими нормами права.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 вказувала на те, що укладений між кредитною спілкою та ОСОБА_3 договір про відступлення права вимоги є нікчемним, на таке вона посилалась і в апеляцій скарзі, яка була предметом розгляду і за результатами розгляду якої апеляційним судом постановлена оскаржувана ухвала.

Неправильно визначившись із нормою права, яка підлягала застосуванню, щодо прав і обов'язків сторін договору про відступлення права вимоги апеляційний суд фактично цих доводів не перевірив, не з'ясував, чи встановлено недійсність вказаної угоди законом, а якщо встановлено, то яким, що у свою чергу тягне за собою нікчемність правочину (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

У випадку якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин є оспорюваним і може бути визнаний судом недійсним.

Отже від того, оспорюваним чи нікчемним є правочин про відступлення права вимоги, залежить наявність у ОСОБА_3 права вимоги до боржників, - при нікчемності правочину таке право у нього не виникає, а якщо правочин є оспорюваним, то воно припиняється у випадку, коли він буде визнаний судом недійсним.

При вирішенні спору апеляційний суд на наведене уваги не звернув, дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Порушення судом апеляційної інстанції при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому постановлена ним ухвала не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 вересня 2014 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук