АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів,

ВТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, яка з уточненням позовних вимог просила стягнути заборгованість по аліментам в розмірі 51 322,70 грн.; неустойку (пеню) по несплаченим аліментам за період з травня 2004 року по грудень 2011 рік в розмірі 599 682,33 грн.; понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 51 024,10 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2013 залишено без розгляду вищевказаний позов в частині вимог про стягнення заборгованості по аліментам та додаткових витрат (т. 2, а. с. 4).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2014 вищевказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у сумі 59 137,93 грн. У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Справа № 2-1911/12
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1531/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що судом була надана невірна оцінка доказів, зроблені помилкові висновки, невірно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що існують докази на підтвердження наявності заборгованості по аліментам, судова економічна експертиза була призначена з порушенням процесуальних норм та порядок розрахунку заборгованості здійснений не відповідно до законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що рішення не відповідає фактичним обставинам по справі, є необґрунтованим та незаконним. В обґрунтування своїх доводів вказує, що було здійснено невірний розрахунок пені від суми несплачених аліментів та просить суд зменшити розмір пені, посилаючись на свій сімейний стан, заробітну плату, наявності на утриманні своєї матері похилого віку, яка перенесла онкологічну операцію, обставини втрати особистого житла.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції виходив з розміру заборгованості по аліментам, який було визначено при розгляді справи в суді першої інстанції, а саме 8 214,63 грн.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 30.09.2000, який був розірваний 03.06.2004 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого ВРАЦС Голосіївського РУЮ у м. Києві 27.07.2004 (т.1, а. с. 9). Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а. с. 8). 15.11.2005 державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 2889824 на виконання виконавчого листа № 3149/14 (т.2, а. с. 106) виданого Голосіївським районним судом м. Києва від 07.07.2005 (т.2, а. с. 100-101), на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2004 про стягнення з ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходу громадян, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 07.05.2004 і до її повноліття на користь матері ОСОБА_1 (т.1, а. с. 110). Позивач сплачував аліменти в неповному обсязі у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції правильно визначив спірні правовідносини і норми матеріального права, що їх регулюють, разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру заборгованості по аліментам.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.09.2013 у справі призначено судову економічну експертизу. (т. 2 а. с. 76-77).

Згідно висновку судової економічної експертизи №10107/13-45 від 04.04.2014 по першому питанню судовим експертом визначено, що розмір суми заборгованості ОСОБА_3 за аліментами у період з 07.05.2004 по грудень 2011 включно, розрахованої згідно довідок ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, що наведений у позовній заяві (заяві про зміну позовних вимог) від 23.01.2011 (т. 1, а. с. 26-38), підтверджується документально в розмірі 8 214,63 грн. (т.3, а. с. 185-190).

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем , а у разі спору - судом.

Узв'язку з наведеними обставинами можливо зробити висновок про те, що особа, яка є платником аліментів у разі наявності у неї заперечень з приводу визначення державним виконавцем розміру заборгованості за аліментами, може звернутися до суду з відповідною заявою, якою оскаржити такий розрахунок.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що вказані дії мали місце при розгляді вищезгаданої справи.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апелянта про безпідставність визначення судом розміру заборгованості за аліментами такими, що знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

А тому рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню.

За наведених обставин, підлягає скасуванню і розрахунок суду першої інстанції щодо розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки при його проведенні суд брав до уваги безпідставно визначену суму заборгованості по аліментам.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У постанові Верховного суду України від 11.09.2013 у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, та визначивши її загальну суму.

Встановлено, що аліменти на утримання доньки відповідач сплачував недостатньо та нерегулярно, внаслідок чого станом на 01.01.2012 наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 51 322,70 грн. відповідно до довідки-розрахунку заборгованості виданої державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 16.01.2012 (т.1, а. с. 38).

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Враховуючи наведені обставини справи колегія суддів вважає, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) з відповідача.

Перевіривши розрахунок позивача щодо розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів, колегія суддів вважає його правильним в зв'язку з чим погоджується з сумою пені у розмірі 599 682,33 грн. (пеня за 2004 рік 53 712,73грн. + пеня 2005 рік 93 522,76 грн. + пеня за 2006 рік 104 969,79 грн. + пеня за 2007 рік 109 849,14 грн. + пеня за 2008 рік 108 766,34 грн. + пеня за 2009 рік 65 202,98 грн. + пеня за 2010 рік 41 438,08 грн. + пеня за 2011 рік 22 220,52 грн. = 599 682,33 грн.).

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 №3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їхньої сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач має іншу родину та несе відповідні зобов'язання щодо її утримання, має невелику заробітну плату, на час розгляду справи фактично погасив борг по аліментним зобов'язанням, на його утриманні знаходиться його мати, яка хворіє на тяжку хворобу, сума пені значно перевищувала суму відповідної заборгованості.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності колегія суддів вважає, що матеріали справи вказують про наявність підстав для стягнення неустойки з врахуванням майнового становища боржника та фактичні обставини, в зв'язку з чим зменшує її розмір до 20 000 грн.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового про часткове задоволення позову .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304,307.308, 309, 313-318 ЦК України колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук