АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/12/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 212/8368/13-ц інстанції - Ваврушак Н.М.
Категорія 48 (I) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача Каретної Євгенії Василівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної шкоди та перерахунок щомісячного відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі по тексту - ПАТ "Кривбассзалізрудком") з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19 квітня 1994 року з вини третьої особи ОСОБА_5, який керував закріпленим за ним автомобілем КАМАЗ-5320, належним автобазі виробничого об'єднання "Кривбасруда", нині ПАТ "Кривбассзалізрудком", сталося зіткнення автомобіля КАМАЗ-5320 з трактором ЮМЗ-6 з причепом. Внаслідок ДТП мати позивача загинула, а сам він отримав тяжкі тілесні ушкодження. З 1995 року висновком МСЕК позивач був визнаний інвалідом 2 групи, а згідно довідки МСЕК від 28 травня 1997 року - інвалідом 3 групи безстроково. Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 1995 року Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 лютого 2011 року його позовні вимоги до ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП, були частково задоволені. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2011 року зазначене рішення частково скасовано. У зв'язку із тим, що позивач потребує протезування правої нижньої кінцівки, періодичного побутового догляду, придбання спеціальних засобів пересування, а саме автомобіля з ручним керуванням, та після ухвалення попереднього судового рішення витратив кошти на придбання квитків для себе та супроводжуючого при переїздах на протезування, придбав за власний рахунок милиці-підлокітники, чохли на культю, палиці, медичні препарати під час стаціонарного та амбулаторного лікування у період з травня 2012 року по вересень 2013 року, а також через зміну мінімального розміру заробітної плати, на підставі якого йому виплачується відшкодування втраченого заробітку, уточнивши позовні вимоги, просив: стягнути з відповідача на його користь витрати на побутовий догляд починаючи з 01 березня 2014 року щомісячно по 304,50 грн. до чергового перерахунку відповідно до змін обставин, що тягнуть їх перерахунок; витрати на побутовий догляд одноразово в сумі 13 306,75 грн. за період з 01 листопада 2009 року по 01 березня 2014 року; за придбані квитки в сумі 1810,06 грн.; за придбані милиці, чохли на протези та палиці в сумі 2 128,04 грн.; за придбання ліків та медпрепаратів для процедур в сумі 2 844,43 грн.; доплату по щомісячним платежам в сумі 24 869,5 грн. за період з 01 грудня 2010 року по 01 березня 2014 року; стягувати щомісяця по 4 567,5 грн., починаючи з 01 березня 2014 року до чергового перерахунку відповідно до змін обставин, що тягнуть їх перерахунок; а також кошти в сумі 21760грн. на придбання металевого гаражу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2014 року, з урахуванням ухвали суду від 10 вересня 2014 року про виправлення описок, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково: на його користь з ПАТ "Кривбассзалізрудком" стягнуто витрати на побутовий догляд починаючи з 01 березня 2014 року щомісячно по 304,50 грн. до чергового перерахунку відповідно до змін обставин, що тягнуть їх перерахунок; витрати на побутовий догляд одноразово в сумі 13 306,75 грн. за період з 01 листопада 2009 року по 01 березня 2014 року; витрати за придбані квитки в сумі 1810,06 грн.; витрати за придбані милиці, чохли на протези та палиці в сумі 2 128,04 грн.; витрати за придбання ліків та медпрепаратів для процедур в сумі 2 844,43 грн.; доплату по щомісячним платежам в сумі 24 869,50 грн. за період з 01 грудня 2010 року по 01 березня 2014 року. Крім того, в рахунок відшкодування втраченого заробітку вирішено стягувати з ПАТ "Кривбассзалізрудком" на користь позивача щомісяця по 4 567,5 грн., починаючи з 01 березня 2014 року до чергового перерахунку відповідно до змін обставин, що тягнуть їх перерахунок. Також звідповідача на користь держави стягнуто судовий збір 498,30 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Кривбассзалізрудком" ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Зокрема, на його думку, суд першої інстанції не врахував, що потреба у додаткових витратах на необхідний догляд повинна бути визначена медико-соціальною комісією у відповідному висновку та неправомірно застосував аналогію з Законом України "Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві й професійному захворюванні, що заподіяли втрату працездатності". Вважає, що з відповідача неправомірно стягнуті витрати на придбання квитки, оскільки потреба інваліда в сторонньому супроводі також має бути визначена висновком МСЕК, та, на його думку, позивачем не надано доказів тому, що саме він та його супровідник користувалися наданими ним залізничними квитками. При вирішенні питання про відшкодування витрат на придбання милиць, чохлів на протези та палиць, суд не врахував що потреба ОСОБА_2 у милицях була визначена у кількості 1 пара, які ОСОБА_2 має право одержувати безкоштовно за рахунок держави, а придбання чохлів на протези не передбачено індивідуальною програмою позивача, крім того надані позивачем рахунки-фактури не підтверджують факт оплати саме ОСОБА_2 зазначених там товарів. Стягуючи витрати за придбання ліків, суд першої інстанції не врахував, що вказані ліки та предмети догляду не визначені у призначеннях лікаря-травматолога для позивача, а чеки аптек не є підтвердженням того, що саме позивач купував зазначені в них ліки. Задовольняючи позов в частині стягнення доплати по щомісячним платежам за минулі періоди на підставі ст.ст.1197,1208 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що таким способом позивач спростовує попередні судові рішення, які набрали законної сили. Розмір матеріальної шкоди підлягає індексації тільки на підставі рішення суду з моменту звернення позивача до суду з відповідною заявою, а позивач звернувся із заявою 23.09.2013 року, тому саме з цього часу можливий розгляд питання про збільшення розміру відшкодування шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 квітня 1994 року третя особа - ОСОБА_5, керуючи закріпленим за ним автомобілем КАМАЗ-5320, належним автобазі виробничого об'єднання "Кривбасруда", нині ПАТ "Кривбассзалізрудком", перевозив в село Почапи Волинської області майно.

У кабіні автомобіля знаходилися позивач та його мати ОСОБА_6 Керуючи транспортним засобом, ОСОБА_5 заснув і. не впоравшись з керуванням, скоїв зіткнення з трактором ЮМЗ-6 з причепом.

Внаслідок ДТП мати позивача загинула, а позивач ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого вивиху малоберцової кістки, скальпованої рани правого колінного суглобу та гомілки з наступними формування культі на рівні нижньої третини правого стегна.

З 1995 року висновком МСЕК позивач визнаний інвалідом 2 групи, а згідно довідки МСЕК від 28 травня 1997 року визнаний інвалідом 3 групи безстроково.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 1995 року ОСОБА_5 був засуджений за ч.2 ст.215 КК України до 4 років позбавлення волі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 лютого 2011 року позов ОСОБА_2 до ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП, був частково задоволений: вирішено стягувати на його користь - щомісяця кошти у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3401 грн., починаючи з 1 листопада 2010 року до зміни обставин, що тягнуть їх перерахунок; кошти у відшкодування матеріальної шкоди за період з 11 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року в сумі 37762,5 грн., у відшкодування моральної шкоди - 2500 грн.; витрати на придбання підлокітників та виїзд на консультацію в м. Київ в сумі 712,88 грн.; на рахунок Спеціалізованого протезно-ортопедичного підприємства "А.Є.Брік" стягнуто вартість протезування в сумі 327012 грн. та вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 22 - 25).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2011 року зазначене рішення суду скасовано в частині стягнення з Публічного Акціонерного Товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь позивача 712,88 грн. витрат на придбання підлокітників та виїзд на консультацію в м. Київ та в цій частині в позові відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 26 - 28).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 161 від 11 листопада 2009 року ОСОБА_2 потребує протезування правої нижньої кінцівки, періодичного побутового догляду, придбання спеціальних засобів пересування, а саме автомобіля з ручним керуванням; втрата його професійної працездатності складає 75% та 65% загальної працездатності безстроково станом на момент проведення експертизи. (а.с.30-38).

Відповідно до висновку ЛКК №322 від 26 квітня 2012 року при основній поліклініці 6-й міськлікарні та довідки від 26 листопада 2012 року ЛКК КЗ "Криворізька міська поліклініка № 6 " ДОР, а також висновку консультанта - головного травматолога м. Кривого Рогу ОСОБА_7 від 18 січня 2013 року позивач ОСОБА_2 за станом здоров'я потребує потребує протезування правого стегна на рівні верхньої третини, милиці, ортопедичне взуття: зимове та літнє, чохли на протези - 2 пари вовняних та бавовняних, а також стороннього супроводу при переїздах на лікування та протезування (а.с.41, 67, 68).

Згідно довідок №49/1 від 04 травня 2012 року, №129/1 від 17 жовтня 2012 року, №135 від 30 жовтня 2012 року, №137 від 31 жовтня 12012 року, №149 від 14 листопада 2012 року відповідач перерахував на рахунок Спеціалізованого протезно-ортопедичного підприємства "А.Є.Брік" вартість протезування в сумі 327012 грн. і протези були виготовлені (а.с.69, 72, 75, 78, 86, 152, 153).

Для примірок протезу та протезування позивач чотири рази приїздив до Києва разом із супроводжувачем ОСОБА_8, у зв'язку з чим для придбання квитків ним було витрачено 1810,06 грн. (а.с. 69 - 80).

Згідно рахунку-фактури № СФ-0000921 від 19 жовтня 2012 року позивач придбав 2 палиці з легкого металу, 2 чохли нейлонові на культю, всього вартістю 879,84 грн. (а.с. 50).

Відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000922 від 19 жовтня 2012 року ОСОБА_2 придбав 2 шерстяних чохли на культю вартістю 853,20 грн. (а.с. 49).

Згідно товарного чеку №2 від 29 жовтня 2012 року придбано милиці -підлокітники вартістю 195 грн. (а.с. 63).

На підставі товарного чеку № 7 від 19 липня 2013 року придбано милиці вартістю 200 грн. (а.с. 63).

Відповідно висновку МСЕК від 01.04.2013 року та індивідуальної програми реабілітації інвалідів, що видається МСЕК, від 26 березня 2013 року позивачу підтверджена третя група інвалідності безстроково і згідно рекомендацій він потребує амбулаторного, стаціонарного медикаментозного лікування у травматолога, диспансерного нагляду невролога, травматолога, а також медичних препаратів (а.с.42, 44 - 46).

Згідно наданих позивачем медичних документів з 22 травня 2012 року по 07 червня 2012 року він перебував на лікуванні в зв'язку з травмою в травматологічному відділенні КЗ "Криворізька міська клінічна лікарня № 2" ДОР, з 30.08.12 року по 21.09.12 року - у відновному відділенні КЗ "Криворізька міська лікарня № 11" ДОР, де отримував лікування, а також проходив періодичне диспансерне лікування, для чого за свої кошти придбав ліки та медпрепарати для проведення процедур, про що свідчать касові та товарні чеки, видаткові накладні на загальну суму 2844,43 грн. (а.с. 52, 53 - 55, 57, 58 - 65, 66).

Правильно встановивши зазначені обставини, надавши їм вірну юридичну оцінку,

врахувавши коефіцієнти підвищення мінімальної заробітної плати, на підставі якої позивачеві розраховується сума відшкодування втраченого заробітку та розмір відшкодування витрат на побутовий догляд, які діяли у період з 01 грудня 2010 року (після ухвалення попереднього рішення суду), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та правильно стягнув з відповідача на користь позивача кошти на придбання милиць, чохлів на протези та палиць на загальну суму 2128,04 грн., кошти на придбання ліків та медпрепаратів для процедур на загальну суму 2844,43 грн., витрати на побутовий догляд, починаючи з 01 березня 2014 року щомісячно по 304,50 грн. до чергового перерахунку відповідно до змін обставин, що тягнуть їх перерахунок; витрати на побутовий догляд одноразово в сумі 13 306,75 грн. за період з 01 листопада 2009 року по 01 березня 2014 року; витрати на придбані квитки в сумі 1810,06 грн.; доплату по щомісячним платежам в сумі 24 869,50 грн. за період з 01 грудня 2010 року по 01 березня 2014 року та щомісяця по 4 567,5 грн., починаючи з 01 березня 2014 року до чергового перерахунку відповідно до змін обставин, що тягнуть їх перерахунок.

Доводи апеляційної скарги відповідача не містять підстав для її задоволення.

Так, не можуть бути взятими до уваги посилання на безпідставність відшкодування позивачеві витрат на побутовий догляд, оскільки потреба його у періодичному побутовому догляді визначена висновком судово-медичної експертизи № 161 від 11 листопада 2009 року (а.с. 30 - 38).

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з наступними змінами і доповненнями), якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК.

При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів I групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється.

Врахувавши характер догляду, якого потребує позивач (періодичний побутовий, який полягає в прибиранні, пранні білизни тощо), а також розмір мінімальної заробітної плати, встановлений у відповідних періодах, суд першої інстанції правильно застосував аналогію закону та визначив розмір витрат на побутовий догляд, який складає чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановлений на день виплати, стягнувши одноразово за період з 01 листопада 2009 року по 01 березня 2014 року кошти в сумі 13 306,75 грн., а також щомісячно по 304,50 грн. починаючи з 01 березня 2014 року до чергового перерахунку відповідно до змін обставин, що тягнуть їх перерахунок.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення питання про відшкодування витрат на придбання квитків для себе та супроводжуючого, оскільки, як зазначено вище, така потреба визначена позивачеві висновком консультанта - головного травматолога м. Кривого Рогу ОСОБА_7 від 18 січня 2013 року та довідкою від 26 листопада 2012 року ЛКК КЗ "Криворізька міська поліклініка № 6 " ДОР.

Надані позивачем докази того, що він витратився на придбання квитків на потяг для себе та супроводжуючого, відповідачем не спростовані.

Той факт, що потреба ОСОБА_2 у сторонньому супроводі визначена йому після його протезування, не має правового значення, оскільки така потреба пов'язана не з моментом її визначення медичними установами, а з фактом травмування та втрати кінцівки.

Не можуть бути взятими до уваги й доводи апеляційної скарги щодо безпідставного відшкодування витрат на придбання милиць, чохлів на протези та палиць, оскільки із наданих позивачем доказів убачається, що потреба у зазначених засобах визначена зазначеними вище медичними висновками, а витрати на їх придбання підтверджені наданими позивачем доказами, які відповідачем не спростовані.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що стосуються відшкодування позивачеві витрат на придбання ліків та медпрепаратів для процедур, оскільки із наданих позивачем медичних документів убачається, що він потребує амбулаторного, стаціонарного медикаментозного лікування у травматолога, диспансерного нагляду невролога, травматолога, а також медичних препаратів (а.с.42, 44 - 46), які придбано позивачем за власні кошти, на підтвердження чого надані документальні підтвердження, не спростовані відповідачем.

Відповідно до норм цивільного права, зокрема ч. 2 ст. 1208 ЦК, за заявою на підставі рішення суду у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати підлягає відповідному збільшенню розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно зробив перерахунок заборгованості з компенсації втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності, виходячи з підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Законів України: "Про державний бюджет України на 2011 рік", згідно якого розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2011 року складає 941 грн., з 01.04.11 року - 960 грн., з 01.07.2011 року - 985 грн., з 01.12.2011 року - 1004 грн., "Про державний бюджет України на 2012 рік", згідно якого розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2012 року складає 1073 грн., з 01.04.12 року - 1094 грн., з 01.07.2012 року - 1102 грн., з 01.10.2012 року - 1118 грн., з 1.12.2012 року - 1134 грн.; "Про державний бюджет України на 2013 рік", згідно якого розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 року складає 1147 грн., з 01.12.2013 року складає 1218 грн.; "Про державний бюджет України на 2014 рік", згідно якого розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2014 року складає 1218 грн.

Висновок суду щодо стягнення з відповідача доплати по щомісячним платежам в сумі 24 869,50 грн. за період з 01 грудня 2010 року по 01 березня 2014 року та щомісяця по 4 567,5 грн., починаючи з 01 березня 2014 року до чергового перерахунку відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Таким чином, рішення суду в оскаржуваній частині відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржено, тому колегія суддів не вдається до обговорення цієї частини рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів