Дата документу 02.03.2015
Провадження № 2/334/525/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

02 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в обґрунтування якого вказує, що 13.08.2013р. між нею та відповідачем було укладено договір позики, у відповідності до якого вона передала відповідачу грошову позику у розмірі 1000000,00 грн. зі строком повернення до 13.08.2014р. Позика була надана для розвитку бізнесу. Станом на 12.12.2014р. сума позики повернута не була, у зв'язку з чим позивач просить стягнути її в судовому порядку.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України, розмір яких визначає на рівні облікової ставки НБУ. Згідно розрахунку, за період з 13.08.2013р. по 14.04.2014р. розмір процентів становить 44100,00 грн., за наступний період з 15.05.2014р. по 16.07.2014р. - 23920,00 грн., за період з 17.07.2014р. по 12.11.2014р. - 40460,00 грн., за період з 13.11.2014р. по 12.12.2014р. - 11400,00 грн., а всього процентів за період з 13.08.2013р. по 12.12.2014р. у загальній сумі 119880,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України, що згідно розрахунку позивача за період прострочення з вересня по листопад 2014 року включно становить 72000,00 грн.

Умовами договору передбачено сплату неустойки у розмірі 0,1% від суми позики за кожний день прострочення у разі порушення боржником зобов'язання. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача також пеню за 121 день прострочення виконання зобов'язання з повернення суми грошової позики, що згідно розрахунку становить 121000,00 грн.

16.08.2014р. відповідач отримав претензію щодо сплати боргу, однак у добровільному порядку вимогу не виконав. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у загальному розмірі 1312880,00 грн., а також витрати по оплаті судового збору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з наведених підстав.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Суд, керуючись ст.ст. 76, 169, 224 ЦПК України, ухвалив розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно ст. 1050 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 13.08.2013р. між фізичною особою ОСОБА_1 і фізичною особою ОСОБА_2 укладено договір позики. За умовами договору позика у сумі 1000000,00 грн. надана на строк 12 місяців з моменту передачі грошових коштів, який не може бути продовженим. У п. 3.3 договору сторони визначили, що проценти по договору позики не встановлюються. Позичальник зобов'язався повернути всю суму позики 13.08.2014р. шляхом передачі позичальнику грошових коштів готівкою.

Позичальник несе відповідальність за порушення умов договору. Пунктом 5.2 договору передбачено сплату позичальником пені у розмірі 0,1% від суми боргу за кожний день прострочення.

Факт отримання позичальником грошових коштів за цим договором підтверджується розпискою від 13.08.2014р., оригінал якої надано позивачем і долучено до матеріалів справи.

Доказів виконання зобов'язань за договором позики, як того вимагає ст.ст. 57-60 ЦПК України, відповідачем не надано. Надання позивачем оригіналу розписки свідчить про те, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення грошових коштів.

Зі спірних правовідносин випливає, що між сторонами був укладений договір позики у національній валюті. Враховуючи надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу у сумі 1000000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Приймаючи до уваги, що умовами договору сторони визначили, що проценти по договору позики не встановлюються (п. 3.3 договору), позикодавець не має права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розрахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України, у зв'язку з чим суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення процентів за період з 13.08.2013р. по 12.12.2014р. у загальній сумі 119880,00 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно до вимог ст.1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач (боржник) не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки сума боргу своєчасно повернута не була, вона підлягає індексації. З урахуванням даних Державної служби статистики України щодо індексу інфляції споживчих цін на товари та послуги (індекс інфляції), відповідно до наданого позивачем розрахунку, який перевірений судом, сума, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції, за період прострочення з вересня 2014 року по листопад 2014 року включно становить 72000,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з умовами п.5.2 договору позики відповідач за цим договором несе відповідальність у вигляді сплати пені в разі прострочення повернення суми позики в розмірі 0,1% від неповернутої суми позики за кожний день прострочення.

З урахуванням наведених вимог закону та умов договору, вимоги позову про стягнення пені у розмірі 0,1% від неповернутої позики у сумі 1000000,00 грн. за період прострочення з 14.08.2014р. по 12.12.2014р., тобто за 121 день, що становить 121000,00 грн., є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, з відповідача підлягає стягненню сума боргу 1000000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції, що становить 72000,00 грн., а також пеня у сумі 121000,00 грн., а всього 1193000,00 грн. Вимоги позову в частині стягнення процентів за договором позики задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати у сумі 3654,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 1000000,00 грн., інфляційні втрати у сумі 72000,00 грн., пеню у сумі 121000,00 грн., а всього 1193000,00 грн. (один мільйон сто дев'яносто три тисячі грн. 00 коп.). В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.