Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просила: визнати недійсними договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва АДРЕСА_1, укладений 20 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7; витяг КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на об'єкт незавершеного будівництва АДРЕСА_1 від 31 березня 2010 року, реєстраційний № 30058797 та зобов'язати Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації внести відповідні зміни до реєстру прав власності.

Позивачка посилалась на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 липня 2009 року у справі про розподіл спільного майна подружжя, яке набрало законної сили 14 липня 2009 року, за нею визнано право власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1. Надалі їй стало відомо про незаконне відчуження спірного будинку її колишнім чоловіком ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу від 20 квітня 2010 року, право власності на спільну часткову власність подружжя КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» зареєстровано у повному обсязі за відповідачем ОСОБА_8, що, на її думку, не відповідає приписам ст. ст. 213, 215 ЦК України та порушує її права як законного власника 1/2 частини об'єкта незавершеного будівництва.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва АДРЕСА_1, укладений 20 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 946. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 02 липня 2009 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами в ідеальних долях (по 1/2 частини за кожним відповідно).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 06 вересня 1986 року відділом РАЦС Ужгородського міськвиконкому за актовим записом № 672, на підставі якого 18 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1.

31 березня 2010 року КП «БТІ м. Ужгород» Ужгородської міської ради Закарпатської області видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на об'єкт незавершеного будівництва, а саме: житловий будинок 94 % готовності, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

20 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, належного на праві приватної власності ОСОБА_4

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2011 року рішення суду першої інстанції від 02 липня 2009 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, справу призначено до розгляду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 липня 2011 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким встановлено, що ОСОБА_4 станом на 20 квітня 2010 року на праві особистої власності належав незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 94 %, розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0855 га.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 липня 2011 року скасовано та залишено в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2011 року, яким ОСОБА_4 відмовлено у визнанні за ним права власності за об'єкт незавершеного будівництва, а саме: житловий будинок 94 % готовності, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року припинено спільну сумісну власність подружжя на об'єкт незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, готовністю 94 %, та визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, готовністю 94 %, в ідеальних долях (по 1/2 частини за кожним).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2013 року змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року та визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 станом на 31 березня 2010 року право власності на об'єкт незавершеного будівництва 94 % готовності, розташований по АДРЕСА_1, в ідеальних долях по 1/2 частини за кожним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 не мав права на реалізацію всього об'єкта незавершеного будівництва, яке було відчужене ним за спірним договором купівлі-продажу, оскільки на момент реалізації майна було порушено право власності ОСОБА_3, вказана реалізація відбулася без її згоди та поза її волею.

Частиною 1 статті 203 ЦК України регламентовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Згідно з вимогами п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на будівельні матеріали змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року та визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 станом на 31 березня 2010 року право власності на об'єкт незавершеного будівництва 94 % готовності, розташований по АДРЕСА_1, в ідеальних долях по 1/2 частини за кожним.

Суди правильно виходили з того, що ОСОБА_4 не мав права на реалізацію всього об'єкта незавершеного будівництва, яке було відчужене ним за договором купівлі-продажу від 20 квітня 2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що спірний договір купівлі-продажу від 20 квітня 2010 року укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 без згоди співвласника нерухомого майна - ОСОБА_3

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва АДРЕСА_1, укладеного 20 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_8 мав право на відчуження належної йому Ѕ частини будинку, безпідставні, оскільки частини сторін у праві на об'єкт спільної сумісної власності не виділені, а тому згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження спільним майном - нерухомістю, можливо лише з письмової і нотаріально посвідченої згоди співвласника, якої ОСОБА_8 у ОСОБА_3 не отримав.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк