Провадження № 2/201/3803/2015р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2 України) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

04.09.2015р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2 України) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії. Позовна заява підписана представником позивачки (а.с. № 2-6).

В обґрунтування позовних вимог, представник позивачки ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 01.01.2014р. - а.с. № 12) в позовній заяві посилався на те, що 06.09.2007р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту. Враховуючи, що у позивачки були відсутні певні документи, які б вказували про перехід права власності на кошти до нього, то 25.01.2013р. представник позивачки звернувся до банку із заявою про надання інформації. 13.01.2014р. отримав відповідь банку про відмову з посиланням на ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Просив визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобовязати відповідача надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 25.01.2013р., а саме: повідомити чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу від ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 06.09.2007р. про конвертацію валюти в сумі 30 000дол. США та 3 375дол. США від заявника через банк і купівлю української гривні; повідомити чи направлялась заявка від 06.09.2007р. про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти в сумі 30 000дол. США та 3 375 дол. США від позичальника через банк на купівлю української гривні; якщо направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти, то просив вказати, по якому курсу було проведено продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажі вказаної суми валюти; повідомити номер валютного рахунку, на який банк зарахував 30 000дол. США та 3 375дол. США кредитних коштів; надати копії меморіальних ордерів (заяви про видачу готівки) та /або платіжних доручень на оплату 30 000дол. США та 3 375дол.США на споживчі цілі; надати наступні розрахунки: суму погашеного кредиту, суми нарахованих відсотків (комісії), суми сплачених відсотків (комісії), суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; підтвердити повноваження особи, яка підписала генеральний договір про надання кредитних послуг № IFVWGA00000027 від 06.09.2007р. від імені банку.

08.12.2015р. до суду надійшла заява представника позивачки - ОСОБА_3Ю про розгляд справи за його відсутності та без участі позивачки, з урахуванням письмових пояснень, що надійшли до суду також 08.12.2015р. (а.с. № 58-61).

Представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 26.09.2014р. - а.с. № 29), в наданих суду 08.12.2015р. запереченнях просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що банк при надані відповіді діяв в межах Закону України «Про банки та банківську діяльність». Крім того, відповідач вважав, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, пропущено строки позовної давності, оскільки позивачка ще 17.10.2011р. звернулася з запитом про отримання інформації. Крім того, відповідач вважав, що позивачкою обраний спосіб захисту, який не передбачений ст. 16 ЦК України. Просив розглядати справу в судовому засіданні за його відсутності за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України (а.с. № 40-43).

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення (а.с. № 26, 36), про причини не явки суд не сповістив.

За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Враховуючи, що відповідач надав суду свої заперечення, які будуть враховані при розгляді справи поряд з іншими доказами та обставинами, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе в задоволені позову відмовили з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 06.09.2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» (до зміни найменування в 2009р. банк був ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № IFVWGA00000027 (а.с. № 7-8).

Дані обставини визнані сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

25.01.2013р. представник позивачки ОСОБА_3, додаючи копію довіреності, звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про надання інформації стосовно ОСОБА_1, а саме, просив повідомити: чи подавалась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі валюти на суму 30 000дол.США та 3375дол.США від позичальника через ЗАТ КБ «ПриватБанк» на купівлю української гривні; якщо направлялась заявка, то просив вказати, по якому курсу була проведена продаж валюти на гривню та яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної валюти; номер валютного рахунку, на який банк зарахував 33 375дол.США та інше (а.с. № 9-10).

До матеріалів цивільної справи, представник позивачки в якості доказів відмови банку, надає копію листа № 20.1.0.0.0/7-20131223/3049 від 13.01.2014р., в якій банк повідомляє про неможливість надання інформації стосовно пана ОСОБА_5 з посиланням на положення ст.ст. 60,62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та представникові рекомендовано звернутися для розгляду поставлених ним питань до будь-якого відділення з оригіналом довіреності (а.с. № 11).

Як вбачається з документів, наданих відповідачем, запит ОСОБА_3 від 25.01.2013р. надійшов до банку 31.01.2013р. та зареєстрований за номером 13186 (а.с. № 57а).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у ОСОБА_2 банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Правління НБУ «Про затвердження Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці» від 14.07.2006р. № 267, письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Як вбачається із вимоги про надання інформації, вона містить перелік витребуваної інформації, яка підпадає під поняття банківської таємниці в розумінні ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Вимога підписана лише представником позивачки, безпосередньо позивачка вимогу не підписувала, тобто не надавала дозволу на розкриття інформації, що містить банківську таємницю.

Умовами кредитного договору від 06.09.2007р. дозвіл на розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю відносно ОСОБА_1 третім особам також не передбачений.

Таким чином, суд вважає, що при наявності довіреності, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси, в тому числі отримувати інформацію від банківських установ, надала би право останньому на отримання інформації від банківських установ за умови наявності письмової заяви або дозволу безпосередньо ОСОБА_1 про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є остання.

Враховуючи, що представником позивачки в обґрунтування позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 надано до суду відповідь банку № 20.1.0.0.0/7-20131223/3049 від 13.01.2014р. на № 217316 від 23.12.2013р. (в той час, як запит представника позивача був 25.01.2013р. та зареєстрований у банку за № 13186) відносно іншої особи (ОСОБА_5 (а.с. № 11)), а також не надано копії довіреності, яка була додана до вимоги про надання інформації та з якої б вбачався обсяг повноважень представника, а надано лише до позову довіреність від 01.01.2014р., яка взагалі не передбачає представлення інтересів ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 в банківських установах (а.с. № 12), то суд вважає за можливе відмовити в задоволені позову у звязку з недоведеністю, оскільки належних та допустимих доказів порушень з боку відповідача в розумінні ст.ст. 57, 58, 64 ЦПК України, представником позивачки суду не надано.

Крім того, відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд також виходить з того, що ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів перелічені в ч. 2 ст. 16 ЦК України, зокрема, одним із способів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Приймаючи до уваги, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не відноситься ані до органу державної влади, ані до органу місцевого самоврядування, то представником позивача обрано невірний спосіб захисту особистих цивільних прав позивача та в задоволені позову слід відмовити.

Заперечення представника відповідача стосовно порушення позивачкою строків позовної давності, оскільки ще 17.10.2011р. позивачка зверталася з запитом про отримання інформації, судом оцінено критично, оскільки, як вбачається з даних до позовної заяви документів, позивачка оскаржує дії відповідача стосовно неналежної відповіді на запит від 25.01.2013р., а не на запит 17.10.2011р., а тому трирічний строк на звернення до суду позивачкою не пропущено.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» та в задоволені позову їй відмовлено, то судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16 ЦК України, ст.ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,Постановою Правління НБУ «Про затвердження Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці» від 14.07.2006р. № 267, ст. ст. 3, 8, 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа ОСОБА_2 України) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко