Справа №297/2284/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власов С.О.,Дроботя В.В.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

за участю - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника за дорученням Михайлишина В.М., який діє в інтересах ПАТ "ВіЕс Банк", на рішення Берегівського районного суду від 18 вересня 2014 року у справі за цивільним позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕС Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ "ВіЕс Банк" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту зазначивши, що 13.06.2005 року між сторонами був укладений договір кредиту №KF333569, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом з остаточним терміном погашення не пізніше 12.06.2012 року. 14.04.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, згідно якої сторони змінили строк користування кредитом позичальником, а саме на 15 років та встановили його термін погашення не пізніше 12.06.2020 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами 14.06.2005 року був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 100,1 м. кв., житловою площею 46,1 м. кв., що на плані значиться в літері "А", котельня літери "Б", огорожа літери " 1-2", тротуар літери "І" та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського нотаріального округу Сабов В.І.

Оскільки ОСОБА_1 всупереч умовам договору кредиту не сплачує щомісячні кошти на його погашення, відсотки за користування кредитом, пеню за несвоєчасність погашення кредиту, тому його заборгованість складає 13 509,82 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.04.2014 року становить 151 872 грн. У зв'язку з цим позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу майна ПАТ "ВіЕс Банк" та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Берегівського районного суду від 18 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, представник за дорученням Михайлишин В.М., який діє в інтересах ПАТ "ВіЕс Банк", подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Берегівського районного суду від 18 вересня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, мотивуючи це неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, на обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суду не надано доказів щодо відсутності іншого житла у ОСОБА_1 та не перевірено чи поширюється на нього дія Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", а тому мораторій неправомірно застосований. Звертає увагу на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, а відтак згідно приписів ЦК України та Закону України "Про іпотеку" наявні всі підстави для задоволення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив її відхилити та залишити першої інстанції без змін.

Представник банку надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з енаступних підстав.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як встановлено в судовому засіданні - 13.06.2005 року між ПАТ "Електрон Банк" (правонаступником якого є позивач) був укладений договір кредиту №KF333569, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом з остаточним терміном погашення не пізніше 12.06.2012 року, для ремонту житлового будинку (а.с.5-7).

14.04.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно якої сторони змінили строк користування кредитом позичальником, а саме на 15 років та встановили його термін погашення не пізніше 12.06.2020 року.(а.с.10).

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами 14.06.2005 року був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідач ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 100,1 м. кв., житловою площею 46,1 м. кв., що на плані значиться в літері "А", котельня літери "Б", огорожа літери " 1-2", тротуар літери "І" та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського нотаріального округу Сабов В.І.(а. с. 22-26).

Згідно до розрахунку заборгованість відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором становить 13 509,82 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.04.2014 року становить 151 872 грн.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія, відмовив у задоволенні даного позову з підстав передбачених Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідно до ч.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції по даній справі кредит отриманий ОСОБА_1 є споживчим та укладений в іноземній валюті; площа будинку, яка є предметом іпотеки менше 140 кв.м. (100,1 кв.м.) і таке є постійним місцем проживання іпотекодавця.

Іншого нерухомого житлового майна у власності відповідача немає, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 107 - 111).

Згідно Інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення - інформація відносно ОСОБА_1 - відсутня. (а.с. 166)

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про поширення на дані правовідносини приписів Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Що стосується інших доводів апеляції з посилання на приписи ЦК України та Закон України "Про іпотеку", то такі не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не зважаючи на те, що позов банку ґрунтується на нормах матеріального права, такий задоволений бути не може відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин суд дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного та ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу позивача слід відхилити як безпідставну та необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника за дорученням Михайлишина В.М., який діє в інтересах ПАТ "ВіЕс Банк", - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 18 вересня 2014 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: