АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Набудович І.О.
№22-ц/796/4288/2015 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та звільнення приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ФОП ОСОБА_2 в якому просив: зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у доступі, володінні та користуванні належним йому нежитловим приміщенням, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача звільнити від усіх речей вказане нежитлове приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції не дослідив обставини справи, не надав належної оцінки доказам позивача, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Вказує, що на підтвердження тих обставин, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні приміщенням є наступні докази: лист Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві на його звернення від 04 липня 2014 року про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, на якій знаходиться приміщення, використовується для розміщення автостоянки відповідачем ФОП ОСОБА_2; матеріали кримінального провадження №0006586 від 7 серпня 2014 року про проникнення до належного йому приміщення та викрадення з нього речей, належних його дружині; фотознімки, з яких вбачається, що приміщення дійсно знаходиться на території автостоянки, обладнаної шлагбаумом.

Представник позивача апеляційну скаргу підтримала з підстав викладених в ній та просила її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 19 серпня 2008 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна виготовлено технічний паспорт на нежитловий будинок (приміщення) відповідно до якого, основне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 - вбиральня, позначена на плані літерою «А», загальною площею 45,3 кв. м.

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 16 жовтня 2008 року №1305 впорядковано поштову нумерацію та надано об'єкту нерухомого майна будівлі туалету поштову адресу: АДРЕСА_1.

Згідно з реєстраційним посвідченням №021111 Київського міського БТІ від 01 грудня 2008 року будівля туалету, загальною площею 51 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що відповідачем частково демонтовано цегляну стіну приміщення, встановлено в ній металічні ворота, обмежено вхід та в'їзд до гаражу внаслідок встановлення шлагбауму та контролю території охоронцями автостоянки, також не надано доказів того, що в належному позивачу приміщенні знаходиться чуже майно, а на вхідних дверях та воротах відповідачем встановлено замки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач на підтвердження своїх вимог надав копію листа Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, яким на його звернення за дорученням прокуратури Дарницького району м. Києва з приводу спірних питань, пов'язаних з колишнім туалетом по АДРЕСА_1, що виникли між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 повідомлено, що підстави для внесення до Єдиного реєстру досудового розслідування його звернення відсутні та роз'яснено, що для кінцевого вирішення зазначених у зверненні питань пов'язаних із захистом цивільних прав та інтересів необхідно звернутися до суду у порядку цивільного законодавства України та надав фотознімки приміщення та автостоянки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний лист та фотознімки не є належними доказами зі сторони позивача на підтвердження заявлених позовних вимог в розумінні ст.58 ЦПК України.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини третьої статті 27 ЦПК щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

При цьому мають враховуватися вимоги частини третьої статті 27 ЦПК про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки.

А тому посилання апелянта на додані до апеляційної скарги копії матеріалів кримінального провадження №0006586 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі докази не були предметом дослідження у суді першої інстанції, позивач з відповідним клопотанням про їх залучення до суду першої інстанції не звертався та не був позбавлений можливості подати їх до суду першої інстанції.

Крім того, вказані документи не свідчать про те, що саме відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю та не підтверджують тих обставин, що саме речами відповідача зайнято приміщення, яке належить позивачу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308. 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: