АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Вербової І.М., Качана В.Я.

при секретарі: Шалапуді Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як їх законні представники до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва», Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація № 7», Київської міської ради, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання права власності на жиле приміщення

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2013 року позивачі звернулися до відповідачів із даним позовом. Посилаючись на те, що вони з 2002 року проживають у квартирі АДРЕСА_1, здійснили в ній ремонт, проводять оплату комунальних платежів, увесь цей час користуються зазначеним приміщенням, а отже добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують ним відкрито та безперервно володіти протягам понад 10 років, просили визнати за ними право власності на квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності на кв. АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду дійсним обставинам справи, їх помилковість та надуманість. Зазначає, що суд безпідставно вважав права позивачів порушеними, не урахував того, що лише рішенням суду від 08.09.2010 року статус спірного приміщення визначений як «квартира» і за позивачами визнано право на користування нею, проте ніяких дій щодо реєстрації даного приміщення як житлового не було здійснено. Крім того, відсутні підстави вважати, що позивачі не знали та не могли знати, що володіють чужою річчю.

В суді апеляційної інстанції представник Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в них.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити.

Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва», Комунальне підприємство «Ремонтно-експлуатаційна організація № 7», Київська міська рада, Служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, будучи належним чином повідомленими про судове засідання, своїх представників для участі у судовому засіданні не направили.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва», Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація № 7», Київської міської ради, Служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що позивачі безперервно, відкрито та добросовісно користуються спірною квартирою з 2002 року, а тому відповідно до положень ч.1 ст.344 ЦК України набули право власності на неї за набувальною давністю.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не доведені, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ЖЕО № 811 з березня 2002 року двірником і за усною домовленістю з адміністрацією, за згодою профспілкового комітету ЖЕО №811, вселився у квітні 2002 року з сім'єю з чотирьох осіб в приміщення ,що розташоване на 4 поверсі будинку АДРЕСА_1, загальною площею 35,1 кв. м.

Вказаний житловий будинок є обєктом права комунальної власності територіальної громади м.Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2010 року, було відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення та задоволено зустрічний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Святошинської РДА в м. Києві, Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва», КП «РЕО-7», КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання приміщення житловим та визнання права на користування цим приміщенням. Визнано приміщення, зазначені на поверховому плані АДРЕСА_1 - житловими, зобов'язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» здійснити реєстрацію житлового приміщення, , а саме квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5 право на користування цією квартирою( а.с.22-24).

Позивачі з часу вселення у 2002 році проживають у спірному приміщенні без реєстрації ( а.с.20).

У судовому засіданні представник Святошинської у м.Києві державної адміністрації пояснив, а позивачі підтвердили, що не дивлячись на рішення суду про визнання спірного нежитлового приміщення квартирою, правовий статус цього приміщення не змінився й до тепер, оскільки з цього питання позивачі не куди не зверталися .

За змістом ст.344 ЦК України однією з обов'язкових ознак, яка є необхідною для набуття права власності на річ за набувальною давністю, є те, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло таке володіння, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття ним майна.

Позивач не заперечував, що йому відомо про те, що будинок в якому знаходиться спірне приміщення в яке він вселився за дозволом адміністрації ЖЕО, перебуває в комунальній власності та належить громаді м.Києва. Право на користування цим приміщенням за ним та членами його родини встановлено лише у 2010 році рішенням суду за їх позовом до власника та балансоутримувача будинку. Він також зазначав, що сплачував відповідні платежі за користування приміщенням та за спожиті комунальні послуги.

Зазначене свідчить про безпідставність висновку суду, про те що, позивачі добросовісно заволоділи цим нерухомим майном й що на даний випадок поширюється дія 344 ЦК України.

Крім того, відносно набуття права користування та права власності на житло комунальної власності чинне законодавство містить ряд спеціальних норм, які обмежують такі підстави.

Так, згідно з ст.ст.41, 93 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом; громадяни для своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної і комунальної власності відповідно до закону; виключно законами визначається правовий режим права власності.

Ст.ст.5, 9, 15, 51 ЖК України і Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу відносять питання надання громадянам у користування жилих приміщень комунальної власності територіальної громади, а також набуття на них права власності шляхом його подальшої приватизації.

Таким чином, достовірно знаючи про належність до комунальної власності територіальної громади м. Києва спірного нерухомого майна - житлового приміщення, до якого вони вселилися і яким вони користувалися без законних підстав, позивачі повинні були усвідомлювати неправомірність свого володіння ним, що свідчить про недобросовісність такого володіння, а тому правові підстави для визнання за ними права власності за набувальною давністю відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідачі по справі не порушували прав позивачів по даному спору, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

З огляду на викладене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту: У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як їх законні представники до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація № 7», Київської міської ради,третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на жиле приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 759/12790/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 2849 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лопатюк Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.