22-ц/775/630/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Вайновський А.М.
Категорія 27 Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

18 березня 2015 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

Головуючого - Песоцької Л.І.

Суддів - Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.

При секретарі - Шевченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення,

В с т а н о в и л а:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання угод недійсними задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, що діяла у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, з одного боку, та ОСОБА_2, з іншого, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 01 вересня 2006 року за реєстровим № 3-1386.

Визнано недійсним договір іпотеки № 215/26-166-60-1, укладений між ОСОБА_2, з одного баку, та ПАТ «Укрсоцбанк», з іншого, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 26 березня 2008 року за реєстровим № 907, щодо квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про відшкодування судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04 червня 2014 року за результатом розгляду апеляційних скарг ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк», рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2014 року в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири скасовано.

Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 01 вересня 2006 року в ? частині, яка належить на праві власності ОСОБА_4, посвідчений Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-1386.

В задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 01 вересня 2006 року в ? частині, яка належить їй на праві власності, відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Апеляційного суду Донецької області, в якій ставить питання про ухвалення додаткового рішення апеляційного суду, оскільки суд визнав недійсним договір купівлі - продажу вказаної квартири в ? частині, яка належить на праві власності ОСОБА_4 та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу в ? частині цієї квартири, яка належить останній на праві власності, не зазначив у рішенні про частку у праві власності на квартиру, яка належить йому та ОСОБА_4, у зв'язку з чим реєстраційна служба відмовляє йому у реєстрації за ним права власності на ? частку цієї квартири.

Зазначає також, що рішенням Апеляційного суду визнано недійсним Договір іпотеки від 26 березня 2008 року, укладений між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», але він не може зняти заборону відчуження з квартири, оскільки про це не вказано в судовому рішенні.

За наслідками розгляду заяви просить ухвалити додаткове рішення про визнання за ним право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 та про зняття заборони відчуження цієї квартири, накладену 26 березня 2008 року у виконання договору іпотеки.

Позивачка ОСОБА_3 та треті особи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи. Від третіх осіб: приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та Служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_7 підтримали доводи заяви, представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» заяву визнав частково, вказавши, що частки, які належать кожному із співвласників необхідно зазначити у рішенні, а заборону відчуження було накладено нотаріусом. В такому ж порядку вона підлягає і зняттю.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_8, представника ПАТ «Укрсоцбанк» Анділахая В.С., вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, після укладення 01 вересня 2006 року між ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-1386, останній 04 вересня 2006 року зареєстрував вказаний договір в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.10).

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 березня 2008 року вбачається, що право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру зареєстровано за № 15512527, номер запису 45855 в книзі 61 (а.с.58).

26 березня 2008 року, ОСОБА_2 передав зазначену квартиру в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору № 215/26-166-60-1. При посвідченні зазначеного договору, приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області накладена заборона відчуження цієї квартири, до припинення чи розірвання іпотечного договору, реєстр № 89/908 (а.с.54-57).

В квітні 2013 року ОСОБА_3, діючи в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «УКРСОЦБАНК» про визнання недійсними зазначених договору купівлі - продажу та іпотечного договору (а.с. 1-5).

Інших вимог по цій справі заявлено не було і судом першої інстанції не розглядались. Відповідно і не переглядались судом апеляційної інстанції.

Не містять матеріали справи і відомостей щодо вжиття судом заходів забезпечення позову, питання по яким, відповідно до положень ст.214 ЦПК України, необхідно було вирішувати судом під час ухвалення рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

Відповідно до пп.5.1. п.5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595 нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки).

Як пояснив ОСОБА_2 в апеляційному суді, він в телефонному режимі звертався до реєстраційної служби з питання реєстрації свого права власності на належну йому частку квартири, в чому було відмовлено. Після ухвалення рішення про визнання спірного іпотечного договору недійсним до нотаріуса, з питання зняття заборони відчуження квартири, не звертався.

Згідно ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, оскільки ОСОБА_2 04 вересня 2006 року зареєстрував своє право власності на квартиру, а договір купівлі-продажу за рішенням апеляційного суду був визнаний недійсним в ? частці, інших вимог сторонами не заявлялось і судом не розглядалось, підстав для ухвалення додаткового рішення з питання визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, не вбачається.

Відсутні підстави і для ухвалення додаткового рішення про зняття заборони відчуження цієї квартири, накладеної 26 березня 2008 року у виконання договору іпотеки, оскільки сторони таких вимог не заявляли і таке питання не було предметом розгляду судом по цій справі.

Крім того, це питання вирішується в іншому порядку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 214, 220, 304,307, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.І.Песоцька

Судді Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева