АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2552/15
Категорія : трудові Доповідач - Бобровський В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в Шевченко Н.Ф.,

Кокоші В.В.,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Норі-М" про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ "НОРІ-М" про зобов'язання здійснити з нею остаточний розрахунок у зв'язку із припинення трудового договору та про відшкодування моральної шкоди, заподіяної відповідачем порушенням її трудових прав.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що з 25 березня 2011 року працювала у відповідача експертом по зовнішньоекономічній діяльності. За час перебування на лікарняному через свого представника 28 жовтня 2014 року подала заяву про звільнення за власним бажанням з 3 листопада у зв'язку зі зміною місця проживання проте, в порушення її прав на вимоги представника видати копію наказу про звільнення, трудову книжку та остаточний розрахунок по зарплаті, відповідачем не було здійснено та лише 18 листопада представником було отримано трудову книжку та копію наказу, а у виплаті зарплати йому було відмовлено.

З урахуванням уточнень позовних вимог у січні та лютому 2015 року представник позивача просив суд стягнути на її користь 1050,59 грн. зарплати за жовтень та за час тимчасової непрацездатності, середній заробіток за весь час затримки проведення остаточного розрахунку та 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "НОРІ-М" на користь ОСОБА_3 688,71 грн. заборговану зарплату, 361,88 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності; 3057,99 грн. середній заробіток за час затримки проведення остаточного розрахунку при звільнені з роботи та 800 грн. компенсації моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права при розгляді справи судом, рішення суду просить скасувати, новим рішенням стягнути з відповідача 7448,95 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до дати ухвалення рішення суду та 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти них, колегія відповідно до положень ст..308 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відхилити, рішення районного суду залишити без змін, виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом, згідно наданих доказів встановлено та не оспорюється те, що ОСОБА_3 працювала у ТОВ "НОРІ-М" з 25 березня 2011 року експертом зовнішньоекономічної діяльності товариства та на підставі її заяви від 28 жовтня 2014 року , у зв'язку з переїздом на проживання в інший населений пункт, наказом № 01/11 від 3 листопада 2014 року звільнена з роботи на підставі ст..38 КЗпП України за власним бажанням .

При зверненні представника ОСОБА_3 за довіреністю від 18 листопада 2014 року відповідачем йому було видано трудову книжку та копію наказу про звільнення, але належні до виплати 688,71 грн. зарплати за жовтень та 361,88 грн. соціальної виплати за час перебування позивача на лікарняному, йому в порушення норм ст..ст.47, 116 КЗпП України, остаточного розрахунку здійснено не було.

Згідно листа головного бухгалтера ТОВ "НОРІ-М" від 12 грудня 2014 року на адресу ОСОБА_3, який вона отримала 16 грудня 2014 року, позивачу було запропоновано отримати 1050,59 грн. остаточного розрахунку, яке вона не здійснила.

За нормою ч.1 ст.117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки належних до виплати йому сум по день фактичного розрахунку, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу.

При вирішенні справи та задоволенні заявленого позову представником ОСОБА_3 стягуючи з відповідача на її користь належні до сплати суми при звільненні, середній заробіток у сумі 3057,99 грн. за час затримки розрахунку з 8 листопада (день закриття лікарняного) по 16 грудня 2014 року (час отримання листа бухгалтера), а також стягуючи на підставах ст..237-1 КЗпП України 800 грн. компенсації моральної шкоди, заподіяної несвоєчасним розрахунком при звільненні, з урахуванням ступеня душевних страждань позивача, суд дійшов правильного висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині , оскільки позивач мала право особисто або через свого представника при його зверненні 18 листопада 2014 року отримати належні до виплати суми при звільненні з роботи.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 про підставність вимог про стягнення середнього заробітку у сумі 7448,95 грн. за час затримки до ухвалення рішення судом та обґрунтованість розміру компенсації моральної шкоди у сумі 30000 грн., колегія залишає поза увагою, як такі, що не спростовують правильності висновку суду, враховуючи норму с.116 КЗпП України, за якою розрахунок має бути проведений, якщо працівник в день звільнення не працював, не пізніше наступного дня після пред'явлення ним вимоги про розрахунок та встановленими судом обставинами, за якими позивач не виявила бажання на лист відповідача отримати розрахунок. Відсутні у справі також докази про те, що невиплата зарплати при звільненні викликало такі душевні страждання, які вимагають компенсації в 30000 грн.

Рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права , підстави до його зміни та задоволення апеляційної скарги у справі відсутні.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді