Справа № 313/650/15-ц
Провадження №2/ 313/208/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення позики,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 59 170,72 грн. за договором позики від 09.03.2007 р., що на день звернення до суду еквівалентно сумі 2 800,00 доларів США.

Також позивач просить суд стягнути з відповідачки судові витрати у справі, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 591,70 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у березні 2007 року відповідачка звернулася до нього з проханням надати їй у борг грошові кошти, які були необхідні їй для власних потреб. У зв'язку з гарними приятельськими та діловими стосунками він погодився допомогти та надати ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 800,00 доларів США у безстрокове користування.

09.03.2007 р. відповідачка отримала від нього грошові кошти в сумі 2800,00 доларів США без зазначення строку повернення, про що видала відповідну власноручно написану письмову розписку.

Позивач у позові зазначає, що 20.04.2015 р. він направив на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом вимогу про повернення вищезазначених коштів, але відповідачка вимогу не виконала і грошові кошти в сумі 2 800,00 доларів США, що на день звернення до суду еквівалентно сумі 59 170,72 грн., не повернула.

З метою вирішення питання у позасудовому порядку неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошові кошти, що в кінцевому випадку виявилось безрезультатним, в зв'язку з чим, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Присутня у судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити, так як вона у ОСОБА_3 брала у борг не 2 800,00 доларів США, а 1 200,00. На підтвердження надала суду розписку про отримання у борг позивача 1 200,00 доларів США, яку долучено до матеріалів справи. Крім того, ОСОБА_3 було передано у користування два земельні паї на загальну пощу 16,66 га. Також відповідачка просила суд допитати у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Щодо розписки про отримання у ОСОБА_3 2 800,00 доларів США, на яку посилається позивач у позові, ОСОБА_2 заявила, що вона дійсно писала розписку про отримання у ОСОБА_3 2800,00 доларів США , але зазначену суму не отримувала.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_1, відповідачку, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд встановив, що 09.03.2007 р. відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2 800,00 доларів США без зазначення строку повернення, про що видала відповідну власноручно написану письмову розписку.

З огляду на викладене між сторонами виникли правовідносини позики з усіма наслідками відповідно до цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

20.04.2015 р. ОСОБА_3 надіслав на адресу ОСОБА_2, рекомендованим листом, вимогу про повернення грошових коштів в сумі 2 800,00 доларів США за договором позики від 09.07.2007 р. (а.с.5).

Відповідачка лист отримала 23.04.2015 р., що підтверджується даними, розміщеними на сторінці офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта» http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/ OperationList.aspx?id=919.

Останній день виконання зобов'язання приходився на 30.04.2015 р., але ОСОБА_2 вимогу не виконала і в зазначений строк грошові кошти в сумі 2 800,00 доларів США ОСОБА_3 не повернула.

Суд встановив, що розписка від 09.07.2007 р. про отримання в борг 2800,00 доларів США написана ОСОБА_2 власноручно і цей доказ відповідачкою не був спростований.

Наявність у позивача ОСОБА_3 розписки від 09.03.2007 р. на 2 800,00 доларів США свідчить про неповернення відповідачем боргу і ці висновки ОСОБА_2 не спростувала належними і допустимими доказами.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Доводи відповідачки ОСОБА_2 про неотримання за договором позики від 09.03.2007 р. грошових коштів у сумі 2 800,00 доларів США суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічна норма міститься і в ст.1051 ЦК України, відповідно до якої договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Тобто, на законодавчому рівні закріплено, що в разі укладання договору позики у письмовій формі, доводи щодо не отримання грошових коштів чи отримання їх не в повному обсязі не можуть прийматись до уваги.

Суд також критично відноситься і до наданого ОСОБА_2 у якості доказу розписки від 09.03.2007 р. про отримання у ОСОБА_3 не 2 800,00 а 1 200,00 доларів США з тих підстав, що :

по-перше, у розписці мова йде про те, що відповідачка брала у борг 1 200,00 доларів США на період часу з 09.03.2007 по 09.05.2007 р., а у розписці від 09.03.2007 р. 2 800,00 доларів США надані ОСОБА_2 у безстрокове користування;

по-друге, розписка про отримання ОСОБА_2 у ОСОБА_3 1 200,00 доларів США є оригіналом, а відповідно до вимог ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджується виконання ним свого обов'язку. Тобто можна припустити, що ОСОБА_2 виконала свої зобов'язання за розпискою, а ОСОБА_3 на підтвердження виконання обов'язку за розпискою повернув ОСОБА_2 борговий документ, а саме розписку на 1 200,00 доларів США.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожний окремо дали свідчення про те, що ОСОБА_2 брала у борг у ОСОБА_3 1 200,00 доларів США, а у користування позивачеві передала земельні паї.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином, судом встановлені порушення відповідачкою обов'язків, що витікають з договірних відносин за позикою і тому сума у 2800,00 доларів США підлягає стягненню з ОСОБА_2 у примусовому порядку.

Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до відомостей Національного Банку України, які розміщені на офіційному сайті в мережі Інтернет: http://www.bank.gov.ua/control/uk/index, офіційний курс гривні до іноземних валют станом на 05.05.2015 р. складає: 100 доларів США - 2 113,2395 (2 113,24) грн. Враховуючи офіційний курс гривні до долару США встановлений НБ України станом на 05.05.2015 р., необхідно зробити наступний розрахунок: 2 800,00 доларів США Х 2 113,24 грн./100 = 59 170,72 грн. В такому випадку, на день звернення до суду відповідачка повинна була повернути ОСОБА_3 позики в сумі 59 170,72 грн.

Питання із судовими витратами у справі вирішити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного та ст. ст.11, 16, 525, 530, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 59 170,72 грн. за договором позики від 09.03.2007 р., що на день звернення до суду еквівалентно сумі 2800,00 доларів США- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти за договором позики від 09.03.2007 р., на суму 59 170,72 грн., що на день звернення до суду еквівалентно сумі 2 800,00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені позивачем судові витрати в сумі 591,70 грн. зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Веселівський районний суд в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

23.06.2015