Ухвала

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер», треті особи: виконком Мукачівської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_9, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинного будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і знесення самочинного будівництва.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, відмовлено в задоволенні позову за недоведеністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0388 га для будівництва та обслуговування вказаного жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 6, 12-16).

Актом обстеження будинковолодіння АДРЕСА_2 від 26 серпня 2011 року, встановлено факт розпочатого самовільного будівництва (улаштування фундаменту під два сараї розміром 8,3 кв. м та 8,6 кв. м) на межі домоволодінь АДРЕСА_3 та

АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Із відповіді виконавчого комітету Мукачівської міської ради від

5 вересня 2011 року № П-3330 вбачається, що комісією архітектури та містобудування інспекції ДАБК встановлено факт розпочатого самовільного будівництва на території будинковолодіння АДРЕСА_3 у

м. Мукачеві та рекомендовано припинити відбудову сараїв та з'явитись

ОСОБА_13 та ОСОБА_11 з документами в інспекцію ДАБК для оформлення протоколів про адміністративне правопорушення (а.с. 8).

У пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року

№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки йому було відомо про порушення його прав вже у

2009 році.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно посилався на те, що позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинного будівництва, однак не вказав, хто саме із відповідачів і яким чином порушує його право користування земельною ділянкою, а матеріали справи не містять жодних доказів наявності у відповідачів права власності чи права користування зазначеними гаражами та сараями.

Відповідно до вказаного судова колегія дійшла висновку, що апеляційним судом вірно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи касаційної скарги, стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_12 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун І.К. Парінова С.П. Штелик