У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Станкевича В.О.,

представника відповідачки ОСОБА_2, - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Млинівського районного суду від 30 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_5, служби у справах дітей Дубенської міської ради про звернення стягнення.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Млинівського районного суду від 30 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача вважає рішення суду першої інстанції незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводить, що судом не враховано, що ст.ст.33,38,39 Закону України «Про іпотеку» надають право іпотекодержателю одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на підставі рішення суду в якому буде зазначено один із способів реалізації, а саме продаж іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Стверджує, що у відповідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вказує, що законному представнику була відома заборгованість спадкодавця перед ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки предметом забезпечення кредитних зобов'язань виступало нерухоме майно (трьохкімнатна квартира, за адресою АДРЕСА_1), яке оспорювалося законним представником і було отримано в спадщину, однак спадкоємці не повідомили банк про осіб, які прийняли спадщину.

Посилається, що відповідно п.18.7 договору іпотеки, іпотекодавець зобов'язаний не передавати предмет іпотеки в оренду (майновий найом), у лізинг, наступну іпотеку, спільну діяльність або у позичку, а також не здійснювати до видачі заставної його відчуження або інше розпорядження предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя.

За викладених обставин просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, який зазначив, що предметом договору купівлі-продажу була квартира, яка на час відчуження не перебувала під забороною або обтяженням, а тому положення ст.23 Закону України „Про іпотеку" не можуть бути застосовані. При цьому посилається на практику Верховного Суду України, який за аналогічною справою визнав, що при переході права власності спірна квартира не була предметом іпотеки, тому дана норма не може застосовуватися. За викладених обставин просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

В запереченні на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 вважає рішення законним та обґрунтованим, таким що відповідає нормам матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу надуманою, такою, що не відповідає фактичним обставинам у справі. Зазначає, що в своєму позові ПАТ КБ «ПриватБанк» не виклало дійсних і правдивих обставин у справі, обґрунтування позову містило лише ті посилання, які ввели в оману суд.

Стверджує, що спірна квартира була знята з реєстру як іпотека та заставна з державного реєстру іпотек як представниками ПриватБанку так і приватним нотаріусом, з 08 квітня 2010 року і по даний час, вона не перебуває ні під якими заборонами чи обмеженнями на її відчуження. Доводить, що договір іпотеки не є чинним з 16 серпня 2009 року, оскільки був скасований, а рішення Демидівського районного суду було повністю виконане, майно відчужене, банк перестав бути іпотекодержателем, а спірна квартира не є предметом іпотеки, однак банк про дані факти суд не повідомив.

Звертає увагу, що незважаючи на те, що рішення Демидівського районного суду від 22 липня 2009 року скасовано, договір іпотеки від 13 липня 2007 року не відновив своєї чинної, оскільки рішення першої інстанції повністю виконане, а вимога про поворот виконання рішення позивачем не ставилась. Посилається, що не відповідають дійсності факти, що вона не повідомила банк про смерть ОСОБА_6 та отримання донькою спадщини, оскільки ще у вересні 2009 року, особисто повідомляла про це юриста Лукашина Є.В., у присутності свідків, вручивши йому копію свідоцтва про смерть, а тому твердження банку, що даною інформацією вони не володіли є визнання ними своєї повної бездіяльності починаючи з 2009 року. За таких обставин, просить відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2007 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №ROHPGA00000232 за яким позичальник отримав від банку кредит у розмірі 29900 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном погашення 12 липня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором позичальник уклав із банком договір за яким передав в іпотеку нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру загальною площею 50,70 кв.м., житловою площею 34,30 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1, яка належала іпотекодавцю ОСОБА_6 на підставі договору дарування №1184 від 4 липня 2007 року.

Заочним рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 22 липня 2009 року за позовом ОСОБА_4, яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, скасовані договори дарування трьохкімнатної квартири загальною площею 50,70 кв.м., житловою площею 34,30 кв.м., розташованої в АДРЕСА_1, укладені 11 грудня 2006 року та 4 липня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які між собою є батько та син. Цим же рішенням визнано недійсним договір іпотеки від 13 липня 2007 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_6 на спірну квартиру та зобов'язано ПАТ КБ „ПриватБанк", в особі керівника Дубенського відділення банку зняти з реєстрації предмет іпотеки на спірну квартиру та зобов'язано нотаріуса вчинити відповідні дії щодо предмета іпотеки.

На підставі виконавчих листів, виданих Демидівським районним судом, які не оспорювались позивачем, виконано рішення суду в частині зняття з реєстрації предмета іпотеки, яким є спірна квартира.

Відповідно до реєстрації (а.с.99-10) від 19.03.2010 року комунальним підприємством „Архітектор" Дубенської міської ради право власності на трьохкімнатну квартиру загальною площею 50,70 кв.м., житловою площею 34,30 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1, зареєстровано, на підставі рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 22 липня 2009 року, в частині 2/3 за ОСОБА_8 та 1/3 частки за неповнолітньою ОСОБА_5

11 листопада 2010 року, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.101) відповідачка ОСОБА_2 придбала від ОСОБА_4, яка діяла також в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, трьохкімнатну квартиру загальною площею 50,70 кв.м., житловою площею 34,30 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 28 грудня 2012 року скасовано заочне рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 22 липня 2007 року та відмовлено у позові ОСОБА_4 про скасування договорів дарування та визнання недійсним іпотечного договору на спірну квартиру.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який відмовляючи у позові послався на непорушність права власності на нерухоме майно, регламентоване ст.ст.321,328 ЦК України щодо придбання його з підстав, що не заборонені законом, а тому презюмується правомірність придбання відповідачкою спірної квартири, яка на час придбання не перебувала під забороною або іншим обтяженням, що перешкоджало б вчинити відчуження майна попереднім власником на законних підставах.

Колегія суддів дійшла висновку, що до відповідачки не перейшли зобов'язання за договором іпотеки від 13 липня 2007 року укладені між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_6 на спірну квартиру.

Доводами апеляційної скарги не доведена та обставина, що спірна квартира на час переходу права власності була предметом іпотеки, а тому між позивачем та відповідачем не винили правовідносини до яких підлягають приписи викладені в ст.23 Закону України „Про іпотеку",

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у цивільній справі 6-201цс про перегляд ухвали суду Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Млинівського районного суду від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Ю.М. Рожин

Судді: З.М.Максимчук

Н.М. Ковальчук