У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Ірпінської міської ради Київської області, третя особа - Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_5 У 1989 році ними було організовано та створено виробничий кооператив «Керсилл» (далі - ВК «Керсилл»), який рішенням від 01 липня 1989 року № 191/1 було зареєстровано в Ірпінському міському виконавчому комітеті. Головою вказаного кооперативу був її покійний чоловік. Для здійснення виробничої діяльності 25 серпня 1990 року між ВК «Керсилл» та радгоспом «Рубежівський», що знаходиться у селі Мих.Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області, було укладено договір оренди приміщення колишньої насосної станції «Ірпінь» та земельної ділянки, на якій вона розташована. Відповідно до цього договору радгосп «Рубежівський» передав, а ВК «Керсилл» прийняло в оренду приміщення колишньої насосної станції та земельну ділянку, на якій вона розташована площею 0,08 га строком на 50 років з правом викупу приміщення та земельної ділянки. Рішенням загальних зборів членів ВК «Керсилл» від 30 грудня 1990 року (протокол № 6) було вирішено припинити роботу кооперативу та розділити майно кооперативу між членами кооперативу. Відповідно до вказаного рішення ОСОБА_5 було передано у власність споруду колишньої насосної станції, яка була переобладнана у виробничу майстерню та все інше обладнання, майно і інструменти станції (майстерні), як придбані для кооперативу за власні кошти ОСОБА_5 Згідно з актом прийому-передачі від 21 січня 1991 року ВК «Керсилл» ОСОБА_5 було передано споруду виробничої майстерні (колишня насосна станція «Ірпінь» площею 48 кв. м) та земельну ділянку, на якій розташована майстерня площею 0,08 га. Позивач вважала, що право власності ОСОБА_5 на передану йому будівлю є законним, ніким не оскаржено а не скасовано. В органах бюро технічної інвентаризації м. Ірпінь право власності на спірну будівлю майстерні ОСОБА_5 не зареєстрував, хоча, починаючи з 1992 року працював у ній як підприємець. Також позивач зазначала, що доказом того, що ОСОБА_5 використовував приміщення майстерні як приватну власність є те, що 11 травня 1994 року між ним як приватним підприємцем та радгоспом «Рубежівський» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,08 га, на якій розташована будівля майстерні. На даний час у вказаній майстерні працює підприємцем без створення юридичної особи та виготовляє металовироби їх син ОСОБА_6 Після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса від 29 січня 2014 року у вчиненні нотаріальної дії відмовлено, оскільки спадкодавцем не було зареєстровано його право власності на майстерню. Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме - будівлю майстерні, розташовану по АДРЕСА_1, загальною площею 203,7 кв. м.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України дослідивши докази у справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 316 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивачем не доведено належність на праві власності спірного нерухомого майна померлому ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунО.В. Ступак