Справа №586/1439/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Швець І. Є.
Номер провадження 22-ц/788/20/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Маслова В. О. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Русь»

на рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 16 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Русь» про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 1 квітня 2013 року між ним та ТОВ «Агро Русь» в особі Генерального директора Лещенка С.О., що діяв на підставі Статуту, укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до якого він як фізична особа надає підприємству поворотну фінансову допомогу в сумі 700 000 гривень, а підприємство зобов'язується повернути надані грошові кошти до 01 липня 2013 року.

Оскільки відповідач незважаючи на те, що строк дії договору закінчився, відмовляється повернути йому кошти, просить стягнути на свою користь з ТОВ «Агро Русь» 700 000 гривень заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 01 квітня 2013 року № 2, та три проценти річних від простроченої суми за період з 02 липня 2013 року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням суду від 16 вересня 2014 року стягнуто з ТОВ «Агро Русь» на користь ОСОБА_3 700 000 грн., в рахунок сплати боргу за договором про надання поворотної фінансової допомоги за №2 від 01 квітня 2013 року та 25 372 грн. 60 коп., в рахунок сплати трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення в зв'язку з порушенням грошового зобов'язання.

Стягнуто з ТОВ «Агро Русь» на користь держави 3 654 грн. в рахунок сплати судового збору у зазначеній справі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агро Русь», посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги зазначає, що між сторонами склалися договірні правовідносини, зокрема укладено договір позички на умовах безоплатного користування коштами, тому стягнення 3% річних є незаконним. Вказує, що спірні кошти позивачем не вносилися в касу товариства, але суд не задовольнив клопотання про виклик свідка, який підтвердив би цей факт. Також безпідставно суд відмовив у задоволенні клопотань про призначення почеркознавчої експертизи та про відкладення її розгляду до закінчення перевірки правоохоронними органами фактів щодо зловживань третіми особами з метою підписання видаткового касового ордеру.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, проте своїм процесуальним правом на участь у ньому не скористалися, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2013 року між ТОВ «Агро Русь» в особі Генерального директора Лещенка С.О. та ОСОБА_3 укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 700 000 гривень. Строк дії договору до 01 липня 2013 року (а. с. 6-7).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено порушення його прав через невиконання відповідачем умов укладеного договору позики, а саме неповернення до 01 липня 2013 року 700000 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки, за умовами договору про надання поворотної фінансової допомоги, який фактично є безпроцентною позикою, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню коштів до 01 липня 2013 року, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ТОВ «Агро Русь» суми позики й 3% річних від суми невиконаного грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо не передання позивачем відповідачу коштів шляхом внесення їх до каси підприємства, тобто безгрошовістю договору, не задоволення судом клопотання про допит свідків з цього приводу. Так, прийняття спірної суми відповідачем підтверджується оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера №80 від 01 вересня 2012 року, яка засвідчена підписами генерального директора Лещенка С.О. та печаткою товариства (а. с.8).

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували підроблення підписів Лещенка С.О. на договорі та квитанції, а також повернення грошових коштів позивачу у повному обсязі чи частково, відповідачем суду не надано. Так як договір позики, укладений сторонами відповідно до ст. 1047 ЦК України з дотриманням письмової форми, за змістом ч.2 ст.1051 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Не ґрунтуються на законі і доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом умов договору про безпроцентність (безоплатність) користування позиченими коштами, а тому і відсутності підстав для стягнення 3% річних від суми боргу. Так, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання й виступають способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Доводи апеляційної скарги щодо незадоволення клопотання про призначення почеркознавчої судової експертизи також не спростовують висновків суду, оскільки апеляційним судом була призначена така експертиза, проте відповідачем оплата її вартості без поважних на те причин не здійснена.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Русь» відхилити.

Рішення Середино - Будського районного суду Сумської області від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -