АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарях - Шалапуда Н.П., Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природній газ, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №753/12814/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3073/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
11 липня 2014 року ПАТ «Київгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за спожитий природний газ станом на 25.09.2012 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 2045,39 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.10.2006 року між ВАТ "Київгаз" та ОСОБА_1 був укладений договір № 9294602 про надання послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1 споживає природний газ, але свої зобов'язання по оплаті за спожитий природний газ належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за період з березня 2012 року по 25 вересня 2012 року становить 1 752,71 грн., а також інфляційні нарахування - 180, 28 грн., 3 % річних - 112,40 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року позов ПАТ «Київгаз» було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київгаз» заборгованість за спожитий газ у розмірі 1 752, 71 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 180, 28 грн., 3 % річних - 112, 4 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що з серпня 2012 року у квартирі АДРЕСА_2 була зареєстрована спілка інвалідів Великої Вітчизняної війни, Збройних сил і малозабезпечених в м. Києві, що відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» звільняється від плати за користування спожитими житлово-комунальними послугами.

У судовому засіданні представник ПАТ «Київгаз» за довіреністю - Полішко Ю.О. апеляційну скаргу просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити, у наступне судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила, документи на підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів не надала, а тому колегія суддів на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і його представника.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 12 жовтня 2006 року між ВАТ "Київгаз"(постачальник) та ОСОБА_1 (споживач) був укладений договір № 9294602 про надання послуг з газопостачання у квартирі АДРЕСА_2.

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов'язується безперервно постачати природний газ та забезпечити технічне обслуговування газопроводів, газових приладів та пристроїв Споживача, дворових газопроводів приватних будинків, вказаних в додатку № 1. Споживач зобов'язується оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими згідно із законодавством цінами в терміни, передбачені цим договором.

ОСОБА_1 своєчасно за спожитий газ не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість, що станом на 25 вересня 2012 року становить 1 752, 71 грн.

Згідно акту № 261 на відключення газу від 25 вересня 2012 року постачання газу до квартири ОСОБА_1 внаслідок заборгованості було припинено.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався ст.ст. 526, 623, ч. 2 ст. 625 ЦК України, п.п. 10,17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, та виходив з того, що ОСОБА_1 за спожитий газ своєчасно не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підлягає стягненню з нього з урахуванням індексу інфляції і 3 % річних від суми боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» газопостачання належить до комунальних послуг.

Згідно з п. 10 Правил надання населенню послуг з газопостачання розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 1 січня 2007 р. за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання та/або видів (напрямів) споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.

На підставі п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а . замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

У Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2013 року, вказано, що закріплена в п.10 ч.3 ст.20 закону «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення боргу з урахуванням 3 % річних і встановленого індексу інфляції.

Відхиляючи посилання апелянта на ч. 2 ст. 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, що передбачає звільнення ветеранських організацій від плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання (надання), телефоном у приміщеннях та будинках, які вони займають, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 4.1. Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2012 року № 1181постачання, транспортування та розподіл природного газу споживачам - юридичним особам здійснюється відповідно до укладених договорів.

З матеріалів справи вбачається, що споживачем газу у квартирі АДРЕСА_2 є ОСОБА_1

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ГО «Спілка інвалідів Великої Вітчизняної Війни, Збройних сил і малозабезпечених» знаходиться у будинку АДРЕСА_1, договір про постачання газу з нею не укладався, а тому вона не може вважатися споживачем газу у належній ОСОБА_1 квартирі. Крім того, нарахування оплати за спожитий природній газ ОСОБА_1 здійснювалося згідно укладеного з ним договору за показаннями встановленого у його квартирі лічильника.

Отже, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді