Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/146/15 Головуючий у 1 інстанції Пруднікова Г.М.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 27 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Донецького фізико-технічного інституту імені О.О. Галкіна Національної академії наук України про стягнення індексації заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Ворошиловського районного суду м. Донецька, з позовом, який в процесі розгляду справи неодноразово уточнював, до Донецького фізико-технічного інституту імені О.О. Галкіна Національної академії наук України про визнання звільнення незаконним, визнання запису недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку, заробітної плати, компенсації, недоплати зі страхового фонду,індексації доходів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 16 вересня 1997 року наказом № 83-К він був призначений на посаду слюсаря-сантехніка 6 розряду експлуатаційно-технічного відділу інституту.

Під час прийому на роботу, а також упродовж всієї роботи позивач не був ознайомлений письмово роботодавцем з тим, що умови праці є важкими та шкідливими, що є порушенням п. 2 ст. 5 Закону України "Про охорону праці", тому, працюючи на підприємстві 15,7 років, отримав захворювання гіпертонії другого ступеню другої стадії ризик м3.

ОСОБА_3 звернувся до керівництва відповідача із заявою про звільнення з 28 травня 2013 року з займаної посади за п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договорів,проте 26 червня 2013 року дирекцією інституту наказом № 81-к його звільнено з роботи за прогули без поважної причини на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, копію якого він письмово отримав тільки 03 липня 2013 року, а трудову книжку - 08 липня 2013 року.

Позивач просив суд визнати, що розірвання трудового договору між сторонами відбулося 28 травня 2013 року з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України внаслідок невиконання відповідачем вимог законодавства про працю, умов колективного та трудового договорів; визнати незаконним звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України; визнати недійсним запис у трудовій книжці про звільнення з 26 червня 2013 року; зобов'язати відповідача змінити внесений ним до трудової книжки запис на звільнення 28 травня 2013 року за п. З ст. 38 КЗпП України; стягнути з відповідача суму вихідної допомоги, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ,стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням , стягнути суму невиплаченої заробітної плати за весь період роботи з 16 вересня 1997 року до 28 травня 2013 ,стягнути з відповідача грошову компенсацію за 62 дні (додаткову відпустку) ,стягнути суму індексації заробітної плати за весь період роботи у розмірі 48 020 грн. 94 коп.; суму компенсації заробітної плати за весь період роботи ,у відшкодування моральної шкоди стягнути 30 000 грн., а всього стягнути з відповідача на його користь 175 588 грн. 22 коп.

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 27 січня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Донецького фізико-технічного інституту імені О.О. Галкіна Національної академії наук України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5056, 92 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн., а всього 5556, 92 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Донецького фізико-технічного інституту імені О.О. Галкіна Національної академії наук України в дохід держави судовий збір в сумі 229, 40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька в частині визнання незаконним звільнення, зобов'язання відповідача внести зміни до трудової книжки, стягнення суму вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, не виплаченої заробітної плати за роботу у нічний час та індексації скасовано.

Позов ОСОБА_3 до Донецького фізико-технічного інституту імені О.О. Галкіна Національної академії наук України в цій частині задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 26 червня 2013 року № 81-К про звільнення ОСОБА_3 за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Визнано недійсним запис до трудової книжки ОСОБА_3 про звільнення його з 26 червня 2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Зобов'язано Донецький фізико-технічного інститут імені О.О. Галкіна Національної академії наук України внести зміни до трудової книжки ОСОБА_3, зазначивши про звільнення його з 28 травня 2013 року з підстав невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Стягнуто з Донецького фізико-технічного інституту імені О.О. Галкіна Національної академії наук України на користь ОСОБА_3 суму вихідної допомоги при звільненні у розмірі 4648, 46 грн., недоплату за роботу в нічний час за квітень 2007 року в розмірі 89, 96 грн., за квітень 2008 року - 130, 81 грн., листопад 2012 рік - 21, 65 грн., а також за період з 16 вересня 1997 року по 30 листопада 2004 року в розмірі 1936, 34 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4000 грн., індексацію заробітної плати в розмірі 33514, 39 грн., а всього стягнуто на його користь 42405, 27 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01 жовтня 2014 року касаційну скаргу представника Донецького фізико-технічного інституту імені О.О. Галкіна Національної академії наук України - Вінницької О.І. задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2014 року в частині позовних вимог про стягнення індексації заробітної плати скасовано, передано справу в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області.

В іншій частині рішення апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2014 року залишено без змін.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Сторони у судове засідання колегії не з"явились, повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про стягнення індексації заробітної плати за весь період його роботи у відповідача , суд першої інстанції виходив із того,що у відповідності до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, а позовні вимоги в цій частині є недоведеними .

Судова колегія погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними,виходячи із наступного.

Відповідно до ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Питання щодо індексації заробітної плати врегульовані Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991року № 1282-ХП, Порядком проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України N 663, 07.05.1998, Порядком проведення індексації грошових доходів населення ,затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003р.

За вимогами ст.2 Закону України N 1282-XII від 03.07.1991, Про індексацію грошових доходів населення Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру,зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України ,які не мають разового характеру,зокрема - оплата праці найманих працівників підприємств у грошовому вираженні,яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками(окладами) і відрядними розцінками,доплати,надбавки,премії,гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством,а також інші компенсаційні виплати,що мають постійний характер.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу,що підлягає індексації,на величину приросту індексу споживчих цін,поділений на 100%.

Із позовної заяви ОСОБА_3 видно, що відповідач не нараховував йому та не сплачував своєчасно заробітну плату,належні доплати і надбавки за роботу у важких та шкідливих умовах праці,за роботу у вечірній та нічий час,не здійснював інші виплати,які позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача (т.1 а.с.1-9).

Із наказу №83-к від 16 вересня 1997 року(т.1 а.с.15) вбачається,що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу слюсарем-сантехніком 6 розряду в експлуатаційно-технічний відділ Донецького фізико-технічного інституту ім.. О.О. Галкіна з 16 вересня 1997 року з окладом 80 гр.

Суду надані довідки Донецького ФТІ ім.. О.О.Галкіна(т2 а.с.156,157,158) від 07.10.2013р. ,які містять лише загальну суму доходу позивача за 2012-2013роки.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо індексації його заробітної плати, позивач посилався на свій власний розрахунок індексації(а.с.96-11 т.3),проте наведений позивачем розрахунок ,а також матеріали справи не містить у собі даних щодо збільшення розміру його посадового окладу(тарифної ставки) або призначення йому постійної надбавки, відсутні інші дані,що є постійними структурними складовими заробітної плати і необхідною умовою для здійснення індексації заробітної плати.

Не є належними доказами табуляграми зарплати позивача (а.с.65-175),оскільки також не відображають структуру постійних виплат ,із яких складається заробітна плата ОСОБА_3

Суду не надані копії наказів або довідки про дати,місяці збільшення посадового окладу ОСОБА_3 ,встановлення постійних доплат і надбавок.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази,які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено,а також нові докази,неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази,судова колегія приходить до висновку про те,що судом першої інстанції не встановлено і із здобутих у справі доказів не вбачається те,що позивачу ОСОБА_3 до 01 серпня 2001 року під час дії ст. 233 КЗпП України у відповідній редакції , а також після 01 серпня 2001 року - за Порядком проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України N 663, 07.05.1998, та за Порядком проведення індексації грошових доходів населення ,затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003р.- нараховувалась індексація,яка не виплачена відповідачем, або не нараховувалась така індексація з вини відповідача. Суду не надані накази щодо ОСОБА_3 про встановлення йому і зміну посадового окладу( тарифної ставки),доплат,надбавок ,премій,які носять постійний характер і є необхідною складовою його доходу і обов"язковою умовою для здійснення індексації.

Судом апеляційної інстанції було здійснено сприяння у зібранні сторонами доказів у справі і Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року сторонам надано можливості довести свої доводи у обгрунтованих розрахунках щодо нарахування індексації доходів ОСОБА_3, проте сторони наданим правом не скористались.

З огляду на зазначене, судова колегія приходить до висновку,що судом першої інстанції правильно відмовлено ОСОБА_3.у задоволенні позовних вимог в частині індексації його заробітної плати.

Судова колегія вважає,що судом першої інстанції з"ясовані всі обставини,що мають значення для справи в досліджуваній частині,висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Загальні доводи апеляційної скарги ОСОБА_3. на рішення суду першої інстанції,які були вже предметом дослідження і висновків суду апеляційної і касаційної інстанцій , не конкретизовані щодо допущених судом порушень матеріального або процесуального права при розгляді питання про індексацію заробітної плати,яке переглядається судовою колегією у даному судовому засіданні.

Додаткові вимоги ОСОБА_3 про нарахування йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені до теперішнього часу у зв"язку із невиконанням рішення суду,які він виклав у заяві до апеляційного суду Запорізької області від 19.12.2014 року, не можуть бути взятими до уваги,оскільки виходять за межі розгляду справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 27 січня 2014 року у цій справі в частині позовних вимог про стягнення індексації заробітної плати залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: