У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Ковельської міської ради, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання частково недійсними рішень Ковельської міської ради та визнання недійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просили визнати недійсним рішення Ковельської міської ради від 24 жовтня 2013 року № 43/10 в частині надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення ОСОБА_6 земельної ділянки орієнтовною площею 132 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1, в оренду строком на 5 років, з цільовим призначенням - для ведення огородництва без права зміни цільового призначення; визнати недійсним рішення Ковельської міської ради від 27 березня 2014 року № 53/44 в частині внесення змін до рішення Ковельської міської ради від 24 жовтня 2013 року № 43/10 про надання ОСОБА_6 дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок терміном на 25 років та слова «для ведення огородництва без права зміни цільового призначення земельної ділянки» замінено - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1; визнати недійсним рішення Ковельської міської ради від 10 липня 2014 року № 57/52, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її ОСОБА_6 в оренду строком на 25 років площею 132 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним договір оренди вказаної земельної ділянки від 31 липня 2014 року № 1/3, укладений між ОСОБА_6 та Ковельською міською радою.

Посилались на те, що на переданій у власність ОСОБА_6 земельній ділянці знаходиться проїзд до їх будинку, внаслідок чого порушуються їхні права.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просять скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі у суді не довели обставин, на які посилались як на обґрунтування своїх вимог.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2.

12 грудня 2014 року позивача ОСОБА_5, яка також проживала в зазначеному будинку, померла.

Рішенням Ковельської міської ради від 24 жовтня 2013 року № 43/10 ОСОБА_6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 132 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1, в оренду строком на 5 років, з цільовим призначенням - для ведення огородництва без права зміни цільового призначення, за рахунок земель Ковельської міської ради не наданих у власність чи користування (а. с. 13-зворот).

Рішенням Ковельської міської ради від 27 березня 2014 року № 53/44 внесено зміни до п.п. 5 п. 1 вказаного рішення Ковельської міської ради від 24 жовтня 2013 року № 43/10, суть яких полягала в тому, що ОСОБА_6 надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок строком на 25 років, а слова «для ведення огородництва без права зміни цільового призначення земельної ділянки» замінено на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (а. с. 14).

Рішенням Ковельської міської ради від 10 липня 2014 року № 57/52 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її ОСОБА_6 в оренду строком на 25 років площею 132 кв. м по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування (а. с. 127).

31 липня 2014 року між Ковельською міською радою та ОСОБА_6 укладено договір НОМЕР_1 оренди землі площею 132 кв. м по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, строком на 25 років.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачі посилались на те, що з АДРЕСА_1 до їх будинку АДРЕСА_2, існує проїзд шириною 3,5 м, який є землями загального користування. Проте на підставі оспорюваних рішень міської ради вказаний проїзд було передано у власність ОСОБА_6, у зв'язку з чим вони позбавлені єдиного проїзду до свого будинку. Крім того, зазначали, що будь-яке рішення міської ради про зміну цільового призначення земель із земель загального призначення на землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не приймалося.

За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st158> органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди виходили із того, що згідно з викопіюванням фрагменту проекту забудови кварталу в районі вулиць Маліновського (Архипенка), Єрьоменка (Карпенка Карого), Лисенка, Поштової, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради від 23 жовтня 1967 року № 455, спірна земельна ділянка проїздом не значиться (а. с. 58), а на підтвердження своїх вимог позивачі не надали будь-яких доказів.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що згідно з планами переданих у власність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суміжних земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1, від літ. «А» до літ. «Б» зазначено про наявність проїзду (а. с. 29-36).

Крім того, про наявність вказаного проїзду свідчить і план меж земельної ділянки по АДРЕСА_2, зазначений в державному акті серії НОМЕР_2, виданому 04 жовтня 2011 року на ім'я ОСОБА_9, згідно з яким від літ. «А» до літ. «Б» значаться землі загального користування (проїзд) (а. с. 96-зворот).

Разом із тим із генерального плану проекту забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, переданої у власність ОСОБА_6, вбачається, що поміж іншого їй виділено у власність саме земельну ділянку загального користування, на якій знаходиться спірний проїзд (а. с. 376).

Про існування спірного проїзду зазначено і в листі Виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 23 червня 2010 року № С-836/1 при вирішенні спору щодо суміжного землекористування ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по АДРЕСА_1 (а. с. 346) та висновку до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 132 кв. м ОСОБА_6 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 від 29 квітня 2014 року № 22.29/326 (а. с. 373).

Вирішуючи спір по суті, суди на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, вказаним обставинам оцінки не дали та дійшли передчасного висновку про недоведеність позивачами обставин, на які останні посилались як на обґрунтування своїх вимог.

Наведені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук