Справа № 647/2028/15-ц
№ провадження 2/647/720/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2015 року Бериславський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представника служби у справах дітей: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бериславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини, суд

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона з 08.11.2005 року по 13.04.2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від даного шлюбу вони мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матірю. 15.11.2014 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_6 Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 вважає теперішнього чоловіка своєї матері своїм батьком. Позивач має намір виїхати до Італії для відпочинку та оздоровлення до бабусі дітей, яка там проживає. ОСОБА_1 вважає, що така подорож матиме велике значення для духовного та фізичного розвитку дітей, їх оздоровлення, розширення кругозору, ознайомлення з культурою іншого народу, стимулювання вивчення іноземної мови. Але для виїзду за межі України необхідно згода батька дитини, яку добровільно відповідач не дає. В звязку з чим позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме з 01.10.2015 року по 01.05.2016 року до Республіки Італії малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі його матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди батька дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5; надати дозвіл ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, на оформлення закордонного паспорта/ проїзного документа на малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, строком до досягнення ним вісімнадцятирічного віку.

В судовому засіданні позивач зменшила заявлені позовні вимоги, просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з 20.12.2015 року по 10.01.2016 року до Республіки Італії малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі його матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди батька дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. Даний період обґрунтувала тим, що з 26.12.2015 року по 10.01.2016 року в гімназії, де навчається ОСОБА_5, будуть зимові канікули, але зважаючи на наявність квитків та їх вартість, а також на те, що станом на 20.12.2015 року процес навчання вже майже закінчиться, просила надати дозвіл на виїзд саме з цієї дати. Позивач також зазначила, що всією родиною хоче поїхати на відпочинок до Італії, де проживає мати її теперішнього чоловіка. Неповнолітній ОСОБА_5 із своїм батьком не спілкується, не хоче проживати із ним, хоче поїхати разом із ними до бабусі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, оскільки ОСОБА_4 побоюється, що позивач забере дитину та не повернеться до України. Крім того, він вважає, що дитина не буде забезпечена всім необхідним за межами країни.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даного позову, оскільки є ймовірність того, що позивач не повернеться на територію України.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1, сторони по справі, з 08.11.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-КГ №006286 виданого відділом РАЦС Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КГ №045088 від 28.04.2011 року, виданого відділом ДРАЦС Бериславського районного управління юстиції Херсонської області, шлюб між ними розірвано (а.с.6).

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ № 025721 від 08.06.2006 року (а.с.10), та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6. Останній проживає разом із батьком ОСОБА_4, про що свідчить розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 06.05.2015 року № 190 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» (а.с.24).

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_5 проживає разом з матірю.

15.11.2014 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 094217 (а.с.8). Від даного шлюбу 02.05.2015 народилася дитина ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-КГ №200297 (а.с.9).

З картки на проживання ОСОБА_10 серії № AU5870096 вбачається, що остання проживає на території Республіки Італії (а.с.14).

Згідно довідок № 01-11/240 від 17.09.2015 року та № 1-11/241 від 17.09.2015 року, ОСОБА_5 навчається у гімназії Новокаховської міської ради, на протязі 2014-2015 років ним було пропущено 98 уроків, з яких 68 з поважних причин та 30 по хворобі (а.с.27-28). Директор гімназії не заперечує проти виїзду ОСОБА_5 за кордон в канікулярний період, що підтверджується довідкою № 01-11/280 від 21.10.2015 року (а.с.).

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є колишньою свекрухою ОСОБА_1 та заперечує проти виїзду її онука ОСОБА_5 за межі України на тривалий термін, оскільки він може вивчати іноземну мову й на території України, не потрібно для цього пропускати навчання. ОСОБА_11 побоюється того, що за дитиною не буде належного догляду, не довіряє ОСОБА_1 ОСОБА_11 не заперечує проти проживання дитини під час поїздки останньої до Італії, у неї. Також зазначила, що бачиться із дитиною раз на місяць, позивач не діє їм спілкуватися. ОСОБА_4 також рідко бачиться із сином, звертався до органу опіки з приводу надання йому можливості спілкуватися із ОСОБА_5, але потім поїхав на заробітки, в звязку з чим такого рішення прийнято не було.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що є матірю ОСОБА_1 та заперечує проти виїзду за межі країни її онука ОСОБА_5, так як не має довіри до доньки. Два роки два її онуки проживали з нею, оскільки ОСОБА_1 працювала за кордоном, висилала кошти на їх утримання. Вона не знає куди вони збираються їхати та на який період. Останнім часом із онуком не спілкується, ОСОБА_1 до неї не приходить, онука не приводить. ОСОБА_12 також зазначила, що не заперечує проти того, щоб дитина проживала разом із нею.

Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно із вимогами ст.141 Сімейного Кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В силу ст.ст.7, 150, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно ч.3 ст.10, ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився проживати разом із матірю, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, який проживає разом із батьком. Зазначене наклало свій відбиток на участь батьків у житті дітей. Кожен з них майже не приймає участі у вихованні того з дітей, який проживає окремо.

На теперішній час ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, від якого має дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_1 із чоловіком та двома синами має намір поїхати до Республіки Італії для відпочинку та відвідування матері її чоловіка ОСОБА_10, яка там проживає.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_4 побоюється неповернення його сина до України, оскільки вони нічим не підтверджені та є лише припущеннями, як і думка свідків з цього приводу. При допиті свідків встановлено, між ними та ОСОБА_1 існують неприязні стосунки, які могли вплинути на їх свідчення, дані в судовому засіданні.

При викладених вище обставинах, зважаючи на те, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, суд знаходить переконливими доводи позивача про відсутність будь-яких об'єктивних перешкод до виїзду за межі держави України ОСОБА_5 Зважаючи на те, що малолітній проживає із матірю ОСОБА_1, її теперішнім чоловіком та маленьким братом, є членом даної сімї, суд вважає, що короткотривала поїздка до Італії для відпочинку та відвідування матері ОСОБА_6 та бабусі ОСОБА_7, яка там проживає, відповідає інтересам ОСОБА_5 та не порушує прав відповідача на спілкування з сином, а також на участь у його вихованні.

Разом із тим, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, суд вважає, що позивачем не доведено доцільності виїзду неповнолітнього за межі України саме з 20.12.2015 року, оскільки зимові канікули у ОСОБА_5 розпочинаються лише з 26.12.2015 року, а доказів того, що з 20.12.2015 року по 26.12.2015 року процес навчання вже закінчиться та дитина нічого важливого не пропустить, суду не надано, в звязку з чим суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньому ОСОБА_5 до Республіки Італії для відпочинку та відвідування родички, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька, на час зимових канікул, які відбудуться з 26.12.2015 року по 10.01.2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституцією України, ст.ст. 7, 141, 150, 155 СК України, ст.313 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України на період зимових канікул, а саме з 26.12.2015 року по 10.01.2016 року до Республіки Італії малолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

В іншій частині позову відмовити в звязку з його необґрунтованістю.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Суддя О.О.Корсаненкова