АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивачів - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. та ОСОБА_8 на рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до сузу з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. В позовній заяві зазначали, що відповідачі в спірній квартирі не проживають без поважних причин більше десяти років, витрати по оплаті за квартиру та комунальні послуги не несуть.

У липні 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. В зустрічному позові зазначав, що він проживав в спірній квартирі до часу звернення відповідачів до суду з позовом. Відповідачі до грудня 2012 року в спірній квартирі не проживали більше півроку. Після смерті сестри ОСОБА_7 відповідачі в липні 2013 року змінили замки у вхідних дверях та фактично виселили його з квартири.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 20 січня 2015 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 задоволено частково, визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням..

При цьому судом встановлено, що спірна двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 неприватизована, була надана в 1976 році ОСОБА_6, в квартирі зареєстровані сторони у справі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_8 не проживає в спірній квартирі з поважних причин, але до квартири інтересу не втратив, забезпечував збереження свого права користування нею. Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив із того, що безспірно встановлено, що з 2013 року у квартирі проживають ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, сплачують комунальні послуги та квартирну плату.

Рішення районного суду м.Києва в частині визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірною квартирою не оскаржується.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду в частині відмови у задоволення основного позову до ОСОБА_8 скасувати та ухвали нове, яким вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи.

В свою чергу ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив змінити рішення суду першої інстанції та визнати ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування спірною квартирою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно з ордером від 21 квітня 1976 року, виданого бюро по обміну жилих приміщень на сім»ю, що складалася із п»яти осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15 була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 30,6 кв.м.

Згідно з довідкою, виданою 27 листопада 2012 року ВСП «Грушківський», у квартирі проживають і зареєстрована: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

За змістом ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для постановлення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи про те, що позивачами не надано беззаперечних доказів того, що відповідач ОСОБА_8 не проживав до грудня 2012 року в спірній квартирі без поважних причин, і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання його таким , що втратив право користування спірною квартирою.

Надані стороною позивача докази, зокрема, покази свідків, акт від 19 листопада 2012 року, складений мешканцями будинку АДРЕСА_1, які є сусідами квартири АДРЕСА_1, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, не підтверджують факту не проживання ОСОБА_8 у спірній квартири більше шести місяців без поважних причин.

Обставини, на які посилається ОСОБА_8 в зустрічній заяві, а саме, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до грудня 2012 року не проживали спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців, належними та допустимим доказами не підтверджені.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи та доводами апеляційних скарг, які фактично зводяться до переоцінки доказів, не спростовуються.

Колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Солом»янського районного суду міста Києва від 20 січня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді:

Справа № 2609/28958/12

Апеляційне провадження № 22-ц/796/3841/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.