Справа № 359/8273/14ц Головуючий у І інстанції Ткаченко В.Д.
Провадження № 22-ц/780/1639/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко
Категорія 47 19.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Лащенка В.Д., Поліщука М.А.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсною заборону на відчуження земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19.08.2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 83782,01 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,39 % на рік, строк повернення кредиту - 19.08.2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19.08.2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою земельної ділянки (кадастровий номер - :01:001:0204) загальною площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, с. Гнідин. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, утворилась заборгованість в розмірі 172292 дол. США, яку вона в добровільному порядку не сплачує, на підставі ст. 572, 575, 589, 590 ЦК України, ст. 7, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку» позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

В свою чергу ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву, обґрунтовуючи її тим, що передана в іпотеку земельна ділянка не стала її власністю, державного акту вона не отримувала, тому й не мала права розпоряджатися цією земельною ділянкою. У зв'язку з цим, посилаючись на ст. 203, 215 ЦК України просила суд визнати недійсним спірний кредитний договір.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року у задоволені основного позову та зустрічного відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач за основним позовом ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «КБ «Надра» про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити повністю, в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки та заборони відчуження земельної ділянки відмовити, посилаючись на його незаконність, не повне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що при ухвалені рішення судом не було враховано п. 3.1.12 договору іпотеки, яким на відповідача було покладено обов'язок отримати державний акт на право власності на земельну ділянку. Вважає, що необґрунтованим є посилання суду в рішенні на те, що в разі не набуття права власності на земельну ділянку, не виникає і право іпотеки. Крім того, зазначив, що суд його, як позивача обмежив в праві вибору способу судового захисту.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише за умови перебування даного майна у власності іпотекодавця і як наслідок можливості його відчужене іпотекодавцем. Відчуження майна можливе лише за умови реєстрації за іпотекодавцем права власності і можливості отримання ним відповідних витягів із реєстру прав власності на нерухоме майно на підтвердження свого права власності. У зв'язку з тим, що іпотекодавець право власності на земельні ділянки придбані за договором купівлі-продажу не зареєстрував та не отримав державних актів, звернення стягнення на земельні ділянки відповідно до ЗУ «Про іпотеку» не можливе.

Крім того суд першої інстанції відмовив у задоволені зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсною заборону на відчуження земельної ділянки, обґрунтовуючи свої висновки тим, що положення ст. 5 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість бути предметом іпотеки нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець зможе документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому, а тому підстави недійсності правочину визначені ст. 203, 215 ЦК України відсутні.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 5 вказаного Закону предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Згідно з ч.1 ст.125 ЗК України в редакції, яка була чинною в період часу з дня укладення іпотечного договору до 1 травня 2009 року, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчував право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст.125 цього Кодексу в редакції, яка є чинною з 1 травня 2009 року, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлено, що 19.08.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 549/П/99/2008-840, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 83782,01 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,39 % на рік, строк повернення кредиту - 19.08.2023 року. Виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було забезпечено іпотекою земельної ділянки (кадастровий номер - :01:001:0204) загальною площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, с. Гнідин.

Відповідно до п.п. 4.3.2., 4.3.3. угоди до Кредитного договору відповідач зобов'язався суворо дотримуватись положень цього договору, а також договору іпотеки, укладеного в забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором. Сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку і строки, визначені в кредитному договорі. Згідно п.5.2. кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3. кредитного договору (до 10 числа поточного місяця), позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п.5.3. кредитного договору, у разі порушення відповідачем вимог п.4.3. за виключенням п.п. 4.3.3., 4.3.4 кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 10% відсотків від суми кредиту.

Позивач виконав свій обов'язок щодо надання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених кредитним договором. Водночас, ОСОБА_1 свої обов'язки щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором виконує неналежним чином, у зв'язку із чим, станом на 24.06.2014 року у неї утворилась заборгованість, яка складається із 82811,38 дол. США, що в еквівалентно по курсу НБУ 984798,15 грн. заборгованості за кредитом; 71368,35 дол. США, що в еквівалентно по курсу НБУ 848716,91 грн. заборгованість за відсотками; 9734,12 дол. США, що в еквівалентно по курсу НБУ 115758,77 грн. пеня за прострочення сплати кредиту та 8378,20 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 251346,03 грн. штраф. Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 172292,05 дол. США, що в еквівалентно по курсу НБУ 2200619,86 грн. Достовірність зазначених обставин підтверджується розрахунком заборгованості.

Судом також встановлено, що 19 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, за яким з метою забезпечення виконання кредитного договору відповідач передав ВАТ КБ «Надра» в іпотеку земельну ділянку (кадастровий номер - :01:001:0204) загальною площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, с. Гнідин.

У договорі іпотеки визначено, що предметом іпотеки є земельна ділянка яка лише у майбутньому стане власністю іпотекодавця.

Встановлено, що 19 серпня 2008 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала вищевказану земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, с. Гнідин. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що після укладення цього договору відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 не зареєстровано. Також, згідно листа Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області № 9-1006-0.2-16/2 від 12.01.2015 року вказано, що державний акт на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 не реєструвався та не видавався.

Встановлено, що відповідач не набув право власності на земельну ділянку. На виконання вимог ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець згодом документально не підтвердив право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач після укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок та договору іпотеки, не набув права власності на земельні ділянки, не здійснив державної реєстрації земельних ділянок та не отримав державних актів, у зв'язку з цим відсутні підстави для звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач, як іпотекодержатель має право у будь-який спосіб визначений договором про іпотеку захистити своє право вимоги за основним договором в тому числі на звернення стягнення на предмет іпотеки, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки іпотекодавець - відповідач не виконав умови п. 3.1.12 договору іпотеки, а позивач в свою чергу не звертався до відповідача з вимогами виконання договору іпотеки. Крім того позивач обравши зазначений спосіб захисту свого права, фактично його не зможе реалізувати, оскільки відповідач не є власником земельних ділянок що перебувають в іпотеці позивача та останній буде позбавлений можливості отримання витягів з державних реєстрів при укладанні угод щодо відчуження спірного майна, у зв'язку з тим що відповідач не набув право власності на земельні ділянки, які зазначені в договорі іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: