АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, прокуратура Шевченківського району м. Києва про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Справа № /761/601/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2397/2015
Головуючий у суд іпершої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
На обґрунтування своїх вимог зазначала, що від шлюбу з відповідачем сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дитиною-інвалідом. Після розірвання шлюбу, з 2007 року відповідач перестав цікавитись здоров'ям, фізичним та морально-психологічним розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Посилаючись на те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні дитини, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, ухиляється від сплати аліментів, а також ураховуючи небажання самої дитини спілкуватися з батьком, просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду від 18.04.2012 р. позов задоволено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2013 р. заяву ОСОБА_1 про перегляд зазначеного судового рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2012 р. та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.12.2014 р. позов ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не урахував докази, що підтверджують поважність причин невиконання ним в повному обсязі обов'язків щодо утримання дитини та участі у її вихованні, зокрема у зв'язку з необхідністю догляду за хворим батьком, який тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних установах м. Києва та потребував стороннього догляду.

Крім того вказував на те, що суд не звернув увагу на надані ним докази на підтвердження того, що він був позбавлений можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, оскільки позивачка чинила цьому перешкоди та приховувала її місце навчання і проживання.

Також вказував на те, що поза увагою суду залишилися роз'яснення, викладені у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2, її представники, представники Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та прокурора Шевченківського району м. Києва просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що з 27.05.2000 р. по 22.11.2006 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом з дитинства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2007 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј усіх видів заробітку, починаючи з 22.06.2007 р. і до повноліття дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.12.2009 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01.07.2006 р. по 01.09.2009 р. та за жовтень-листопад 2009 р. у розмірі 84 810,61 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2011 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто неустойку (пеню) за несплату аліментів з 01.12.2009 р. по 01.02.2011 р. у розмірі 113 506,67 грн.

10.02.2012 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_2.

15.11.2012 р. прізвище малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 змінено на ОСОБА_3.

Відповідно до характеристики санаторної школи-інтернату №19 м. Києва на ученицю 2-го А класу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина з 01.09.2007 р. навчається у зазначеному навчальному закладі, мати ОСОБА_3 приділяє багато уваги вихованню, та навчанню доньки, підготуванню її до самостійного життя, постійно відвідує батьківські збори, приймає активну участь у справах класу. Батько ОСОБА_3 за весь навчальний період у школі не з'являвся, на жодних батьківських зборах та святах не був присутній, шкільним життям, здоров'ям та навчанням дитини не цікавився.

З акту обстеження житлово-побутових умов дитини ОСОБА_3 від 30.03.2012 р. за адресою АДРЕСА_1 убачається, що на момент обстеження у квартирі, в задовільному стані знаходяться кімнати. Кімната, яку займає ОСОБА_3 з мамою облаштована необхідними предметами побуту та інтер'єру: меблі, побутова техніка, речі особистого вжитку та інше. Кухня, санвузол, коридор знаходяться в стані ремонту. У ванній кімнаті відсутня ванна, рукомийник, немає дверей. У зв'язку з тим, що у квартирі частково не створені санітарно-гігієнічні умови для проживання дитини, родина тимчасово проживає у квартирі батьків ОСОБА_4 (вітчима ОСОБА_3) за адресою: АДРЕСА_2, але на вихідні приїздять за цією адресою, у ОСОБА_3 тут колишні однокласники та друзі.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов дитини ОСОБА_3 02.04.2012 р., за адресою АДРЕСА_2, квартира знаходиться у задовільному санітарному стані, є всі комунальні зручності. Дівчинка має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для дитини: ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання, книги, комп'ютер, музичний центр, багато розвиваючих ігор, а також акваріум з рибками. У родині склались дружні та добрі відносини. Родина багато часу проводить разом, вітчима ОСОБА_3 називає «татом», він у подальшому планує удочерити її та дати своє прізвище. Зі слів дівчинки, батька вона бачила давно, коли вона навчалася в 1 класі і не має бажання зустрічатись та спілкуватись з ним. В неї є образа на рідного батька, тому, що він на очах дитини здіймав руку на матір, ображав та принижував її. Коли вони проживали разом в одній квартирі, батько приводив жінку, вони пили, курили, ця жінка не чемно поводилася з нею, здіймали бійки та скандали на які викликали міліцію.

Як убачається з актів обстеження умов проживання від 07.02.2014 р. та 20.03.2014 р., ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 вітчимом ОСОБА_4 та батьками вітчима за адресою: АДРЕСА_2. Квартира обладнана всіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічні умови утримання житла відповідають нормі. Стосунки у сім'ї в якій проживає ОСОБА_3 теплі, дружні, родинні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, суд виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Зазначені норми узгоджуються з положенням ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

З висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 06.04.2012 р. убачається, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 не проживав з родиною, не цікавився здоров'ям, фізичним та психологічним розвитком дитини, її особистим життям, не відвідує її та не надає матеріальної допомоги.

З огляду на наведене Орган опіки та піклування дійшов висновку, що батько самоусунувся від виховання дитини, нехтує батьківськими обов'язками, а тому вважав за доцільне позбавити його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3.

З дослідження психоемоційного стану дитини ОСОБА_3, 2000 р. народження, проведеного 20.12.2013 р. психологом ОСОБА_5 убачаться, що дитина боїться рідного батька, який за її словами кричить на неї, погрожував мамі. Вважає, що вона йому не потрібна, і у майбутньому не бачить його поряд. Натомість мати дитини є для неї зразком та авторитетом, до вітчима дитина ставиться з любов'ю та повагою, цінує, що він є у її житті, називає його «папочка».

Ураховуючи психоемоційний стан ОСОБА_3, її підвищену тривожність, те що батько на даний час є об'єктом страху та внутрішнього напруження, психолог рекомендував припинити контакти та спілкування дівчинки з рідним батьком на 9 місяців з тим, щоб він пройшов корекційну програму для осіб, які вчинили насильство в сім'ї, а дитину залучити до індивідуальної корекційно-відновлювальної роботи з психологом, а в подальшому після проходження корекційної програми батьком та реабілітаційної програми дитиною, повторно провести оцінку їх психоемоційного стану та визначити можливість і регламент зустрічі батька з дитиною з урахуванням згоди дитини зустрічатися з батьком.

З висновку спеціаліста ТОВ «Міжнародний інститут глибинної психології» Центр психологічної експертизи та психодіагностики від 14.07.2014 р. убачається, що матір та вітчим створили для дитини простір, в якому вона переживає позитивні почуття прийняття, власної значущості та безпеки. ОСОБА_3 має вкрай негативні спогади про період сумісного проживання однією родиною з кревним батьком, якого боїться і бажає, щоб він забув про неї та захотів залишити їх.

Іменування дитиною кревного батька як «біологічний батько», на думку психолога, свідчить про те, що на психологічному рівні між ОСОБА_3 та ним є межа, подолати яку, враховуючи історію стосунків, у ОСОБА_3 не має ні сил ні бажання.

З урахуванням дослідження, психолог на поставлені йому питання дійшов висновку, що ОСОБА_3 здатна самостійно аналізувати події, свідком яких вона є, здатна до вироблення і формулювання самостійних рішень стосовно власного життя. При цьому соціально-підтримуюче оточення для неї утворюють мати, вітчим та брат ОСОБА_6. Мати (ОСОБА_2.) не здійснює вплив на дитину з метою створення негативного образу батька.

Надаючи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_3 від 16.07.2014 року Орган опіки та піклування Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації урахував, як зазначений висновок психолога, так і результати дослідження психоемоційного стану дитини, виконаного «Міжнародним гуманітарним центром «Розрада», пояснення матері і батька дитини, а також думку самої ОСОБА_3. Він є повним і об'єктивним, ураховує перш за все інтереси дитини, а тому посилання ОСОБА_1 на те, що зазначений висновок є упередженим щодо нього, безпідставні.

На об'єктивність висновків Органів опіки та піклування вказував в судовому засіданні і прокурор.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Перевіряючи посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не урахував зазначені роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також надані відповідачем докази на підтвердження того, що він з об'єктивних причин (хвороба батька) не міг у повній мірі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та, що позивачка перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною, колегія вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до довідок старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 05.12.2012 р. № 2408/26, від 21.02.2012 р. №96/26, та від 20.02.2013 р. №2408/26 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з 22.06.2007 р. по 01.12.2012 р. становить 57 193, 61 грн.; за період з 01.07.2007 р. по 01.02.2012 р. - 45 477,98 грн.; за період з 22.06.2007 р. по 01.02.2013 р. - 59 877,61 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що у 2008 р. відповідач отримав кредит у розмірі 32 820,68 доларів США на придбання автомобіля «Хонда Аккорд» вартістю 171 759,00 грн., та сплатив страховий платіж у розмірі 10 717,78 грн. Доказів на підтвердження того, що він витрачав значні суми коштів на лікування батька та догляд за ним не надав.

Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №25 від 23.01.2009 р. ОСОБА_1 встановлено графік побачень з малолітньою донькою ОСОБА_3, а саме: щосуботи з 11.00. до 20.00 год., у літній період під час канікул - один календарний місяць, у зимовий канікулярний період з 02 по 05 січня.

З матеріалів справи убачається, що з січня 2009 р., коли відповідач разом з донькою та своєю дружиною відпочивали в ТЦ у м. Бровари, він фактично не бачився та не спілкувався з дитиною.

Переконливих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною він не надав.

Надана відповідачем копія заяви до Шевченківського РУУГУ МВС України м. Києва від 25.02.2009 р., з вимогою застосування заходів реагування до ОСОБА_2 та фіксування порушення нею розпорядження Органу опіки та піклування Шевченківської РДА у м. Києві від 23.01.2009 р. щодо встановлення йому днів та часу спілкування з дитиною містить лише посилання на зазначене Розпорядження та норми права, які регулюють вирішення судом та Органом опіки і піклування спору щодо участі батьків у вихованні дитини, і не містить будь-яких даних щодо конкретних обставин (дата, місце, час, дії які вчиняла ОСОБА_2, перешкоджаючи відповідачу в спілкуванні та зустрічі з дитиною).

З довідки спеціалізованої школи №187 м. Києва від 21.03.2014 р. убачається, що батько учениці 7-Б класу ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 почав цікавиться шкільним життям та успіхами дитини з 11.11.2013 р., тобто лише після розгляду справи в суді у загальному порядку.

Його твердження, що він активно і дієво переймався здоров'ям дитини, надавав їй усіляку підтримку та допомогу також не ґрунтуються на доказах і суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як стверджував свідок ОСОБА_7, у зв'язку з відсутністю допомоги та участі батька дитини, саме він надавав позивачці та дитині посильну матеріальну допомогу, оскільки вони жили у вкрай зубожілому стані, а також на автомобілі по декілька разів на місяць відвозив ОСОБА_3 ( яка після операції не могла ходити) до Інституту ортопедії та дитячої лікарні №1. Свідки ОСОБА_8 (хресна мати дитини) та ОСОБА_9 пояснили, що вони їздили разом з ОСОБА_3 за кордон на відпочинок, вели з відповідачем перемовини з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон, однак він жодного разу на надавав коштів на поїздки, навіть на придбання дитині спортивного одягу.

Заперечуючи проти доводів ОСОБА_1 щодо його піклування про дитину та її стан здоров'я, позивачка стверджувала, що відповідач створював умови, які унеможливлювали проживання її та доньки у квартирі АДРЕСА_1, а саме: вчиняв сварки та під приводом ремонту зруйнував ванну кімнату (зняв ванну, умивальник, кран зі змішувачем води, гіпсову перегородку, вхідні двері). Про наявність значної кількості конфліктів та сварок між сторонами свідчать матеріали перевірок Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Те, що відповідач без відповідного дозволу та згоди позивачки зруйнував ванну кімнату підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.10.2010 р., яким його зобов'язано за власний рахунок привести зазначене житлове приміщення у попередній стан.

Перевіряючи доводи відповідача про те, що він зробив висновки з свого неналежного в минулому ставлення до виконання батьківських обов'язків щодо участі у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_3, його твердження про намагання виправити ситуацію, та надані ним докази на підтвердження цього, колегія суддів вважає, що відповідач не здійснив реальних дій для налагодження психологічного контакту з донькою, та на подолання психологічного бар'єру у їх відносинах, в тому числі шляхом виконання рекомендації психолога про проходження ним корекційної програми, що сприяло б відновленню ставлення дитини до нього як батька, а також дій на виправлення ситуації щодо матеріального забезпечення дитини. Поодинокі дії щодо відвідування школи в якій навчається дитина, надіслання їй привітань, смс-повідомлень та білетів на новорічну ялинку (з урахуванням віку дитини це для неї вже є нецікавим) створює лише видимість намагання налагодження відносин з дитиною.

В суді апеляційної інстанції відповідач зосереджував свою увагу на собі, його проблемах, труднощах та діях позивачки, які на його думку перешкоджали йому належно виконувати батьківські обов'язки, а не на проблемах, що стосуються самої дитини, її подальшого життя та морально-психологічного стану, і не навів переконливих доводів як він бачить можливість налагодження відносин з дитиною, чи таке взагалі можливо і як це відповідатиме правам та інтересам самої дитини, яка досягнувши віку 14 років висловила своє не бажання спілкуватись з ним з огляду на його неправомірні дії в минулому та тривалу його відсутність у її житті.

Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу та не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а навпаки його поведінка була для неї негативною і такою, що викликала вкрай негативні спогади для дитини та сприйняття його як небезпеку для її спокою і подальшого розвитку.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, таким що перш за все ухвалено в інтересах дитини і її подальшого життя, а тому не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: