Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ї особи: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 1, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що з 15.10.2001 року він влаштувався на роботу слюсарем з ремонту 3 розряду на КП «Білоцерківтепломережа» в м. Біла Церква, власного житла в нього не було, під час роботи в 2005 році йому для проживання було надано кім. № 52 в гуртожитку «Дружба» по вулиці О.Гончара, 10 в м. Білій Церкві, гуртожиток перебував на балансі КП «Білоцерківтепломережа». В 2006 році в цій кімнаті була зареєстрована дружина позивача, в 2008 році малолітня донька ОСОБА_4, де вони сімєю проживали до 2011 року, в 2011 році після розлучення дружина позивача з їхньою дочкою змінили місце проживання та знялися з реєстрації в гуртожитку. З 2005 року по даний час позивач проживає у вказаній кімнаті гуртожитку, систематично сплачує комунальні платежі, 13.02.2015 року він звернувся із заявою до керівництва КП БМР «Білоцерківтепломережа» про дозвіл на реєстрацію за місцем проживання в кім. № 52 гуртожитку, але йому було відмовлено, оскільки в цій кімнаті зареєстровані відповідачі по справі, які жодного дня за місцем реєстрації не проживали, їхні речі у кімнаті відсутні, в оплаті комунальних послуг жодної участі вони не приймають. Позивач на підставі ст.ст.71,72 ЖК України просив суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування кім. № 52 у гуртожитку «Дружба» в будинку № 10 по вулиці Олеся Гончара в м. Білій Церкві Київської області.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що позивач не має законних підстав для звернення до суду з таким позовом, оскільки його права не порушені, позивачами у цій категорії справ можуть бути власники гуртожитків або балансоутримувачі гуртожитків, органи місцевого самоврядування. Крім того, ОСОБА_3 на законних підставах проживає у гуртожитку, а доводи, викладені у позовній заяві, не підтверджені належними доказами.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання вул. Олеся Гончара,10 кім. 52 в м. Білій Церкві, рекомендовані повідомлення про виклик до суду повернуто з відміткою відділення звязку, що адресат за вказаною адресою не проживає.

Оскільки за ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб за адресою реєстрації їхнього місця проживання, вважається, що судові виклики або повідомлення вручені належним чином, то суд вважав за можливе за згодою осіб, які беруть участь у справі, проводити розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_2

Представник 3-ї особи Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» в судове засідання не зявився, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі їхнього представника.

Представник 3-ї особи Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 в судове засідання також не зявився, до суду було надано письмові заперечення на позов та клопотання щодо розгляду справи без участі представника ЖЕК № 1, в письмових запереченнях представник 3-ї особи просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не має законних підстав для звернення до суду з таким позовом, ордер на кім. № 52 гуртожитку по вул. Олеся Гончара,10, який передано на баланс ЖЕК № 1, видано на імя ОСОБА_3, він та ОСОБА_2 зареєстровані у даному житловому приміщенні.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.10.2001 року по 30.12.2010 року перебував у трудових відносинах з КП «Білоцерківтепломережа» та працював слюсарем з ремонту устаткування, звільнений за власним бажанням, що стверджується копією довідки від 13.01.2015 року № 3-к /а.с.10/.

06.12.2005 року між КП «Білоцерківтепломережа» в особі директора та позивачем укладено договір найму житлового приміщення в гуртожитку, згідно якого наймодавець надає наймачу і членам його сімї у найм жиле приміщення в гуртожитку : кімнату № 52 по вулиці О.Гончара на строк проживання з 06.12.2005 року по 06.12.2006 року, що слідує з копії цього договору /а.с.8/.

Той факт, що позивач після закінчення строку дії цього договору продовжував проживати у вказаній кімнаті гуртожитку і проживає там по даний час, стверджується копією картки прописки у цьому житловому приміщенні ОСОБА_5 дружини позивача, шлюб з якою укладено 28.01.2006 року, та їхньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, які були зареєстровані за даною адресою з 26.11.2008 року по 20.07.2011 року /а.с.9/.

Позивачем надано копії квитанцій на оплату комунальних послуг по кім. № 52 по вул.О.Гончара,10 /гуртожиток «Дружба»/, які оформлені на його імя, з жовтня 2013 року, за 2014 рік, червень, липень, вересень 2015 року /а.с.15-19, 85-87/.

30.09.2013 року між КП БМР «Білоцерківтепломережа» в особі директора та позивачем укладено черговий строковий договір найму житлового приміщення в гуртожитку на строк до 30.05.2014 року, предметом якого є надання балансоутримувачем наймачу у найм жилого приміщення в гуртожитку по вулиці Олеся Гончара,10 /кім. № 52/, що стверджується копією договору /а.с.12/.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 мешканці гуртожитку по вул. Олеся Гончара,10, які проживають і зареєстровані у кімнатах № 54 та № 55 з 1989 року, показали, що позивач з 2005 року проживає постійно у кімнаті № 52 гуртожитку по цей час, декілька років з ним проживали дружина і донька, які потім виїхали з гуртожитку, будь-яких інших осіб у цій кімнаті за весь цей час вони не бачили.

Покази свідків приймаються судом до уваги, оскільки вони не суперечать іншим доказам по справі, поясненням позивача, жодних доказів на спростування підтверджених свідками обставин представником відповідача надано не було.

Отже, судом встановлено, що позивач проживає у кімнаті № 52 гуртожитку по вулиці Олеся Гончара,10 в м. Білій Церкві, який перебував на балансі КП «Білоцерківтепломережа», на підставі цивільно-правової угоди договору найму житла, оскільки інших доказів щодо підстав його проживання в гуртожитку, суду не надано.

За ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу, в т. ч. щодо переважного право на укладення договору найму житла на новий строк.

Як встановлено судом, між позивачем та балансоутримувачем гуртожитку останній договір найму було укладено на строк менше року до 30.05.2014 року, після закінчення строку дії договору позивач займане житлове приміщення не звільнив, договір на новий строк з ним не укладався, у кім. № 52 гуртожитку позивач зареєстрованим ніколи не був, що вбачається з копії його паспорта /а.с.6/.

В судовому засіданні також встановлено, що в кімнаті № 52 гуртожитку по вулиці Олеся Гончара,10 в м. Білій Церкві зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 -з 16.10.2013 року , ОСОБА_2 з 01.08.2014 року.

Наведене стверджується довідкою з місця проживання від 03.11.2015 року, виданою КП БМР ЖЕК № 1 /а.с.61/, копіями карток реєстрації особи /а.с.63-64/, інформацією адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Київській області /а.с.27-28/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 10.10.2014 року КП БМР «Білоцерківтепломережа» видано ордер № 45 на підставі спільного рішення адміністрації та профкому /протокол № 301 від 10.10.2014 року/ на зайняття кімнати № 52 в будинку № 10 по вул. Олеся Гончара в м. Білій Церкві, що слідує з копії цього ордера /а.с.62/, в ордері зазначено, що він є підставою для реєстрації в гуртожитку та надається для тимчасового мешкання на строк один рік.

Відповідно до ст.128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно ст.129 цього Кодексу, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Але з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідачі у кімнаті № 52 гуртожитку, на яку отримав ордер ОСОБА_3 та в якій вони зареєстровані, з моменту реєстрації і по даний час не проживали.

Судом було встановлено, що Білоцерківською міською радою Київської області 20.11.2014 року прийнято рішення за № 1349-66-VI про передачу з балансу КП БМР «Білоцерківтепломережа» на баланс КП БМР ЖЕК № 1 гуртожитку по вулиці Олеся Гончара.10 в м. Білій Церкві; залишити цілісний майновий комплекс по вулиці Олеся Гончара,10 в м. Білій Церкві у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень, що слідує з копії цього рішення /а.с.33/.

А рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.06.2015 року за № 227 /а.с.34/ затверджено акт приймання-передачі частини приміщень площею 2673,80 кв.м /2-5 поверхи з окремими виходами/ будівлі гуртожитку по вул. О.Гончара,10 в м. Білій Церкві з балансу КП БМР «Білоцерківтепломережа» на баланс КП БМР ЖЕК № 1, що вбачається також з копії акту приймання-передачі /а.с.60/.

Тобто, гуртожиток по вулиці Олеся Гончара,10 в м. Білій Церкві є обєктом права комунальної власності.

Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що дія цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є обєктами права державної та комунальної власності.

Тобто цим Законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «ОСОБА_4 судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 01.08.2013 року роз»яснено, що для вирішення питання, чи на законних підставах особи мешкають у гуртожитку, застосовуються загальні норми матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права на користування житлом у ньому. У такому разі суд має застосовувати положення житлового законодавства, а саме: статей 128, 129 ЖК України та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, згідно з якими на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Отже, відсутність рішення про надання житлового приміщення у гуртожитку та спеціального ордеру є обставинами, що унеможливлюють застосування норм вказаного вище Закону до спірних правовідносин.

При вирішенні цієї категорії справ необхідно зясовувати правову підставу вселення до гуртожитку та проживання у ньому для визначення, чи поширюються гарантії Закону на осіб, які правомірно вселилися і проживають у житловому приміщенні гуртожитку, але не з підстав, передбачених ЖК, а ЦК.

Із аналізу наданих суду доказів вбачається, що позивач вселився у гуртожиток без спільного рішення адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету і спеціального ордеру, проте з відома та дозволу відповідних посадових осіб на підставі договорів найму, тривалий час майже 10 років проживає у кімнаті гуртожитку зі сплатою всіх належних платежів, а власник житла таке становище протягом багатьох років не оспорював.

Але таке проживання у гуртожитку не можна вважати таким, що відповідає умовам вказаного вище Закону, оскільки зазначений Закон передбачає користування житловими приміщеннями у гуртожитках особами, які вселилися у них відповідно до вимог глави 4 ЖК України, а не на підставі цивільно-правових угод, якими є договори оренди чи найму особами житлових приміщень у гуртожитку.

Главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.

Але оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України.

За ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В Листі Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ /Житлове право/» передбачено, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сімї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Позивачами у цій категорії справ є власники гуртожитків та органи місцевого самоврядування, відповідачами виступають мешканці гуртожитків, про що також зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.08.2013 року, на який вказано вище в рішенні.

Отже, позивач, який вселився і проживає у гуртожитку не в порядку, встановленому ЖК України, а на підставі цивільно-правових угод /договорів найму/, який не зареєстрований за місцем проживання, після закінчення строку дії договору найму, укладеного на строк менше року, не звільнив житлове приміщення, згідно наведених вище правових норм є неналежним позивачем у даній справі по спору про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням на підставі ст.ст.71,72 ЖК України.

Ні позивачем, ні його представником не надано доказів того, які ж саме права позивача є порушеними в даному випадку, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі № 6-222цс14 Верховним Судом України висловлено правову позицію стосовно того, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Оскільки згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі /ч.1 ст.11 ЦПК України/, то суд вважає позов необгрунтованим і відмовляє в його задоволенні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 15, 810, 821 ЦК України, ст. ст. 71,72, 128, 129, 130 ЖК України, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.ст. 3,10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4