Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Закропивного О.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі судового рішення з ОСОБА_3 стягнуто 1 740 199,45 грн у рахунок сплати заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що це судове рішення не виконується, у зв'язку з тим, що боржниця на підставі договорів дарування відчужила все належне їй майно ОСОБА_4 На думку банку договори дарування є фіктивними, оскільки вони укладені без наміру створити передбачені ними наслідки, а виключно з метою негайно позбутися нерухомого майна, на яке можна було б звернути стягнення. Ураховуючи викладене ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" просило задовольнити їх позовні вимоги і визнати недійсними договори дарування квартир АДРЕСА_2 та договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ "Банк "Фінанси та кредит".

У касаційній скарзі ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що 09 липня 2007 року між АТ "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала в кредит 150 000 доларів США.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2012 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2012 року, з ОСОБА_3 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 740 199 грн.

20 липня 2012 року головним державним виконавцем міського відділу ДВС Коломийського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_3 боргу за кредитним договором і накладено арешт на все майно боржника.

19 вересня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа та припинено чинність арешту майна боржника.

19 вересня 2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2.

Також 19 вересня 2012 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 що підтверджується договором дарування від 19 вересня 2012 року.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Отже, за положеннями зазначеної норми фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків і характеризується такими рисами: сторони вчиняють правочин для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

При цьому судам необхідно оцінювати докази та враховувати те, чи обговорювали сторони істотні умови, чи здійснювались нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину тощо.

Згідно з частиною третьою статті 10 ЦПК України на кожну сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину.

Звертаючись до суду із позовом ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" зазначав, що оспорювані договори дарування є фіктивним, оскільки дії сторін під час їх укладання не були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на спірне нерухоме майно від боржника до її чоловіка, а також, що в діях відповідачів був наявний умисел на укладення договорів дарування майна між близькими родичами з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошових зобов'язань, шляхом звернення стягнення на це майно.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем вказаних вище обставин щодо фіктивності оспорюваних договорів дарування.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Закропивний

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська