АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/7052/14-ц Головуючий І інстанції - Чайка І.В.
Провадження: 22-ц/790/394/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ТОВ «Кей-Колект» про стягнення грошових коштів, -

встановила:

У липні 2014 року позивач звернулвся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18.12.2007 року між ним та АКІБ «УкрСиббанком» був укладений договорі поруки № П-0, за яким він поручився за невиконання відповідачкою по справі усіх її зобов'язань перед банком, що виникли з кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.12.2007 року строк дії якого спливав 18.12.2028 р. Позивач знав, що відповідачка не має постійного доходу, який би дозволив їй виплачувати взятий нею кредит та розумів, що в разі невиплати кредиту на нього буде покладено борг разом зі штрафними санкціями. Тому 07.03.2014 року, коли у нього з»явилася можливість виконати зобов»язання за кредитним договором, він у присутності представника ООО «УкрБорг» передав під розписку відповідачці для погашення заборгованості по вищезазначеному кредитному договору 35 000 дол. США. У зв»язку з внесенням відповідачкою цієї суми зобов»язання за кредитним договором було припинено внаслідок передання боржником кредиторові відступного, про що 07.03.2014 року був укладений договір № 0/733006 про припинення зобов»язання переданням відступного між ТОВ «Кей- Колект» та відповідачкою. Позивач вважає, що у зв»зку з тим, що він виконав зобов'язання боржника - відповідача по справі, до нього перейшли усі права кредитора за цим зобов»язанням у відповідності до ст. 556 ЦК України.

Просив стягнути з відповідача на свою користь 35 000 дол. США та понесені ним судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 рокупозов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 35000 дол. США, що є еквівалентним 472395,42 грн. та 243,60 грн. судового збору, а всього 472639,02 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги п. 2.2. договору поруки № П-0 від 18.12.2007 р., відповідно до якого обов»язок позивача, як поручителя, до виконання зобов'язання, виникає лише у разі отримання ним письмової вимоги банку, але такої вимоги банк позивачу не направляв. Надання суми для погашення боргу за кредитним договором було здійснено позивачем добровільно. Позивачу, після добровільного надання ним коштів, не були вручені документи, які підтверджують виконання ним, як поручителем, зобов'язання за кредитним договором.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 18 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 у сумі 34200 дол. США на строк до 18.12.2028 р.

18 грудня 2007 року між АКІБ « Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № П-0, згідно до умов якого останній поручився перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 по зобов»язанням, що виникають за кредитним договором № 0 від 18.12.2007 року /а.с. 11-12/.

29 січня 2008 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /а.с. 66/.

13.02.2013 року між банком та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторінгу № 2 відступлення прав вимог за кредитами, у тому числі за кредитним договором № 00 від 18.12.2007 року, де боржником є ОСОБА_1 /а.с. 43-50/.

01.11.2013 року між ТОВ «Кейт-Колект» та ТОВ «УКРБОРГ» був укладений договір про надання послуг на сприяння погашенню наявної заборгованості боржників перед ТОВ «Кей- Колект».

07.03.2014 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 35 000 дол. США для погашення заборгованості по кредитному договору № 0 від 18.12.2007 року в присутності представника ТОВ«УКРБОРГ» Личкань О.О. ( а.с. 10) 07.03.2014 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_1 було укладено договір про припинення зобов'язання переданням відступного в сумі 36 596 доларів США /а.с. 67-69/.

Згідно квитанції № 46 від 07.03.2014 року грошові кошти в сумі 306984,33 грн, що є еквівалентним 32 700 дол. США були сплачені ОСОБА_1 AT «Укрсиббанку» /а.с. 80/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав зобов»язання, забезпечене порукою, про що свідчить розписка відповідача про отримання грошових коштів та договір про припинення зобов»язання переданням відступного, а тому до нього перейшли права кредитора по цьому зобов»язанню.

Колегія суддів з такими висновками рішення суду не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов»язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає з суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов»язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов»язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» 18.12.2007 р. було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 строком дії до 18.12.2028 р. (згідно п. 1.2.2) та з позивачем укладено договір поруки № П-0 від 18.12.2007 p.

Згідно з п. 2.2 договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги рекомендованим листом.

Таким чином, обов'язок позивача (поручителя за договором) виконати зобов'язання виникає тільки у разі настання невиконання мною як боржника зобов'язання у термін: 1) закінчення строку дії договору, тобто 18.12.2028 p., або 2) невиконання зобов'язання досить тривалий термін, що дало б підставу кредитору звернутися до суду із позовом про стягнення суми боргу чи інших аналогічних дій згідно чинного законодавства. Жодної із вказаних подій не було, їх настання позивачем відповідними доказами не доведено.

Матеріали справи також не містять доказів про надсилання банком та отримання боржником чи поручителем письмової вимоги кредитора.

Права кредитора не були передані позивачу належним чином, як того вимагають положення ч. 1 ст. 556 ЦК України. Крім того, згідно ч. 1 ст. 513 ЦК, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Кредитор, ТОВ «Кей-колект», 13.02.2012 р. уклав із AT «Укрсиббанк» договір факторингу № 2 про відступлення права вимоги за кредитами.

Між позивачем та ТОВ «Кей-колект» не було укладено жодного договору про відступлення права зимоги, матеріали справи не містять таких доказів.

Судом, не встановлено, які саме права перейшли до позивача і чому він вимагає повернення добровільно й достроково сплаченої суми саме зараз, не чекаючи спливу строку дії договору, а саме 18.12.2028 р.

Невиконання позивачем саме як поручителем свого зобов'язання позбавляє його можливості вимагати повернення коштів на підставі ст. 556 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2014 рокускасувати та ухвалити нове рішення. У позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -