АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/428/15 Справа № 202/7047/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2 та Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", Дніпропетровської міської ради, третьої особи Дніпропетровського міського голови про визнання частково недійсним розпорядження міського голови, наказу директора МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі", покладення обов'язку щодо відновлення гарячого водопостачання та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2007 року за № 2/141081/І0ц-1129 між МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" та позивачем укладено договір про постачання гарячої води. З 08.04. 2014 року, на підставі розпорядження міського голови та наказу директора МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" відповідач припинив постачати гарячу воду. Всі зазначені обставини призвели до моральних страждань позивача, погіршення його стану здоров'я. Завдану йому таким чином моральну шкоду, позивач оцінює у розмірі 2000 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд визнати незаконним в частині припинення постачання теплої води наказ директора МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" та розпорядження № 115-р від 21 березня 2014 року "Про закінчення опалювального сезону 2013-2014 р."; зобов'язати МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" відновити постачання теплої води ОСОБА_2 до АДРЕСА_1 на постійній основі згідно закону ст. 16 ч. 3 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875; стягнути з МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 грн.; стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано частково недійсним наказ директора МКП "Дніпропетровські теплові мережі" від 07.04.2014 року № 145 в частині припинення експлуатації устаткування, встановленого в котельні, що забезпечує постачання гарячої води в будинок АДРЕСА_1. Зобов'язано МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" відновити постачання гарячої води ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.В задоволенні позову про визнання розпорядження Дніпропетровського міського голові від 21 березня 2014 року за № 115, в частині припинення постачання теплої води, незаконним та стягнення моральної шкоди - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 та МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" підлягає відхиленню, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - скасуванню, з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1, та є споживачем послуг з підігріву води, постачання якої здійснює МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі".

Між ОСОБА_2 та МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" 01 вересня 2007 року було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п.п. 1 п. 19 вказаного договору виконавець зобов'язаний забезпечувати вчасне та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Відповідно до п. 27 вказаного договору виконавець не несе відповідальності у разі якщо обмеження або припинення надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води сталося у разі обмеження або припинення постачання виконавцю енергоресурсів (газ, електроенергія) з боку енергопостачальних організацій.

Факт обмеження або припинення постачання МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" енергоресурсів (газу чи електроенергії) судом не встановлено.

Суд встановив, що умовами укладеного між сторонами договору від 01 вересня 2007 року не передбачена можливість МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" припинити надання послуг з підігріву та постачання гарячої до квартири споживача, який належним чином виконує свої обов'язки за договором.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про відновлення постачання гарячої води, суд першої інстанції виходив з того, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачена можливість припинення виконавцем надання відповідних послуг у зв'язку із обмеженням лімітів на газ, що в даному випадку призвело до припинення гарячого водопостачання на будинок АДРЕСА_1.

Крім того, наявність причин, що зумовлювали б перерву у постачанні гарячої води до квартири споживача, судом не встановлено.

Оскільки постачання гарячої води припинено на підставі наказу директора МКП "Дніпропетровські теплові мережі" від 07.04.2014 року № 145, то суд дійшов обґрунтованого висновку, що наказ, в частині припинення експлуатації устаткування, встановленого в котельні, що забезпечує постачання гарячої води в будинок АДРЕСА_1, не відповідає вимогам закону, а тому визнається недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання розпорядження Дніпропетровського міського голові від 21 березня 2014 року за № 115 незаконним, суд виходив з того, що розпорядження має дозвільний характер і не забороняє відповідачу постачання гарячої води.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із договору постачання теплової енергії, а відтак ст. 1167 ЦК України, яка поширюється на позадоговірні правовідносини, не може бути застосована при вирішенні цього спору.

Однак, з висновком суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди погодитися не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена особі відшкодовується особою при наявності її вини.

Згідно ч.1, пп.1, 2 ч.2, ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки про спричинення йому такої шкоди свідчить сам факт відсутності гарячого водопостачання при відсутності заборгованості позивача за надані відповідачем послуги, через що він зазнав душевних переживань.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи співмірність та справедливість, враховуючи обсяг заподіяної шкоди, ставлення до цього питання відповідача, який не бажав добровільно відшкодувати шкоду та вирішити питання без звернення до суду, безумовну наявність у позивача душевних страждань, погіршення його, інваліда першої групи, ветерана війни та праці, стану здоров'я, вирішила стягнути з МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Інші доводи ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Також безпідставними є доводи МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" в своїй апеляційній скарзі на п. 27 Договору № 26-141081/01ц-1129 від 01.09.2007 року, укладеного між МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" та ОСОБА_2, згідно якого виконавець не несе відповідальності у разі якщо обмеження або припинення надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води сталося у разі обмеження або припинення постачання виконавцю енергоресурсів (газ, електроенергія) з боку енергопостачальних організацій. Однак, факт обмеження або припинення постачання МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" енергоресурсів (газу чи електроенергії) судом не встановлено.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 16 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв на:

1) проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем/виробником за графіком, погодженим з виконавчими органами місцевих рад або місцевими державними адміністраціями згідно з діючими будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативними документами;

2) міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов, згідно з діючими будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації та іншими нормативними документами;

3) ліквідацію наслідків, пов'язаних з дією непереборної сили.

Проте, підстави, на які посилається апелянт, не є тими обставинами, які визначені у ч. 3 ст. 16 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", яка визначає вичерпний перелік випадків коли у наданні комунальних послуг можуть бути застосовані перерви.

Також, наявність заборгованості населення за оплату гарячої води не є підставою для скасування рішення.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди постановлене без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому в цій частині рішення суду необхідно скасувати, а в іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова