АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Шевчук О.П.
№ 22-ц/796/2048/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2, правонаступниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частину садового будинку,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2010 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частину садового будинку.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину садового будинку, розташованого в АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що ОСОБА_2 свідомо невірно зазначила суду адресу його реєстрації та проживання, внаслідок чого він був позбавлений можливості участі у розгляді справи. Судове рішення порушує його права та права співвласника земельної ділянки ОСОБА_5, на якій розташований спірний садовий будинок. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що копії платіжних доручень, які були надані позивачкою, не містять підпису замовника, вказані у платіжних дорученнях об'єми будівельних матеріалів не відповідають обсягу матеріалів, які були використані при будівництві спірного будинку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року залучено до участі в справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як правонаступників позивачки ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 квітня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 набули права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,1198 га по Ѕ частині кожний. 30 червня 2006 року на вказану земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були видані Державні акти на право приватної власності на земельну ділянку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2008 року за ОСОБА_1 право власності на садовий будинок літера Б по АДРЕСА_1 на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України (а. с. 7-10).

Як було встановлено судом, садовий будинок літера Б по АДРЕСА_1 було побудовано господарським шляхом.

ОСОБА_2 порушила перед судом питання про визнання з нею права власності на 1/3 частину садового будинку, розташованого в АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2006 році вона разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розпочала будівництво садового будинку літера Б по АДРЕСА_1. Загальна сума її внеску у будівництво становить 281 877,00 грн. У 2008 році без її відома ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на вказаний будинок. При цьому, ОСОБА_1 приховав, що вказаний будинок було побудовано в результаті спільної праці та за спільні кошти.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 на підставі положень ст. ст. 328, 331, 368 ЦК України, установивши, що спірний будинок було побудовано за кошти та спільними силами ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вказана норма регулює питання виникнення права спільної сумісної власності на майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 надала суду копії договорів та додаткових угоди щодо наявності між нею та ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» договірних правовідносин з приводу інвестування квартири АДРЕСА_2, а також уступки свого права вимоги за цим договором ОСОБА_6 Також на підтвердження законності та обґрунтованості вимог про визнання права власності на 1/3 частину судового будинку ОСОБА_2 надала копії чотирьох видаткових накладних від 30 серпня 2006 р., 20 червня 2006 р., 07 березня 2006 року і 13 лютого 2007 року про придбання будівельних матеріалів на загальну суму 365157 грн. 69 коп.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надала доказів про існування між нею та ОСОБА_1 договору щодо спільного будівництва спірного садового будинку, а також використання придбаних у 2006 і 2007 році будівельних матеріалів для будівництва спірного садового будинку. В матеріалах справі відсутні докази того, що ОСОБА_2 є членом сім'ї ОСОБА_1 і ОСОБА_4 Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 29січня 2008 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок літера Б по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не оскаржувала.

Враховуючи викладене підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відсутні. Помилкове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2010 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2010 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, правонаступниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частину садового будинку.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді