АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 676/1916/14-ц
Провадження № 22-ц/792/182/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Переверзєвої Н.І., Спірідонової Т.В.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/182/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам'янець -Подільського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Кам'янець -Подільського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання права власності на частку в майні подружжя, поділ майна та визнання правочину недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у майні подружжя та виділ її в натурі. В обґрунтування вимог вказував, що з 2004 року став проживати з позивачкою без реєстрації шлюбу в квартирі по АДРЕСА_1, яка складалася з однієї кімнати площею 20,2 кв. м., кухні 9,2 кв. м.. коридору 5,0 кв. м. Під час проживання з позивачкою однією сім'єю з його трудовою участю та на його особисті грошові кошти в квартиру було проведено природний газ, воду, прибудовано 37 кв. м. житлової площі, яка складається з кімнати площею 12,7 кв. м., кухні площею 12,2 кв. м., коридору площею 3,0 та 5,0 кв. м.; побудовано сарай та погріб, замінено та встановлено пластикові вікна -4 шт., встановлено міжкімнатні та вхідні двері - 6 шт., виконано внутрішні роботи (штукатурка, оздоблення) по всій квартирі. Після припинення сімейних відносин з позивачкою він продовжує проживати в кімнаті площею 12,7 кв. м., а позивачка разом із дітьми користується кімнатами площею 20,2 кв. м. та 9,2 кв. м. Іншого житла у нього немає, тому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на 1/2 від добудованої частини квартири, а також розділити інше нерухоме майно, з якого виділити йому

речей на суму 15 400 грн. (т.1 а.с.2-4, т.2 а.с.98)

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Кам'янець -Подільського нотаріального округу ОСОБА_5 про

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Шевцова Л.М. Справа №22ц/792/ 182 /15

Доповідач -Кізюн О.Ю. Категорія № 48 визнання правочину недійсним. В обгрунтування вимог вказував, що 22.01.2014 року

приватним нотаріусом ОСОБА_5 посвідчено договір, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, згідно якого їхні частки у квартирі АДРЕСА_1 визначаються рівними і становлять по 1/3 частці цілої квартири. Згідно договору дарування від 22.01.2014 року, який посвідчено цим же нотаріусом, ОСОБА_1 відчужила 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (в рівних частках кожному) ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Означені договори позивач просив визнати недійсними, оскільки внаслідок їх укладення порушено його право на його частку на прибудовану ним частину квартири (а.с.56-58,т.1)

Ухвалою судді Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 18 квітня 2014 року цивільну справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання правочину недійсним об'єднано з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у майні подружжя (а.с.73, т.1)

Ухвалою Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 07.05.2014 року за клопотанням ОСОБА_2 до участі в справі у якості співвідповідачів залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.86, т.1)

Ухвалою суду від 02.09.2014 року приватного нотаріуса Кам'янець -Подільського нотаріального округу ОСОБА_5 залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог (а.с.86, т.2)

Рішенням Кам'янець -Подільського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину ринкової вартості прибудованих приміщень до квартири АДРЕСА_1 в сумі 81 769 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 817 грн. 69 коп.

В решті позовних вимог відмолено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати як незаконне і необґрунтоване. Позивачка вказує на те, що між нею та позивачем не було взаємних прав та обов'язків як подружжя, оскільки вони не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету і не проводили спільних витрат. Будівництво прибудови до квартири вона розпочала спільно з першим чоловіком, з яким до розірвання шлюбу було вимуровано фундамент, зведені частково стіни до прибудови. Після розлучення чоловік залишив їй будівельні матеріали та грошові накопичення. При цьому ОСОБА_2 не надав суду жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про внесення його власних коштів на будівництво. Вже під час судових дебатів позивач та його представник в усній формі змінили позовні вимоги і просили суд стягнути на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частину добудови в сумі 75 000 грн., однак суд стягнув 81 769 грн. При цьому суд порушив вимоги ст.11 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 81 769 грн. та судових витрат в сумі 817 грн. 69 коп. - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення з таких підстав та мотивів.

Відповідно до п.2 та п.4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства. вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог цим вимогам закону не відповідає.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, виявляється в матеріально - правові заінтересованості отримати певне матеріальне благо.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об'єктивуються у поданих доказах.

Як видно з матеріалів справи позивач звернувся в суд із вимогами, зміст яких полягав у визнанні за ним право власності на 1/2 частину від добудованої частини квартири АДРЕСА_1. Письмової заяви про зміну предмета позову, а саме про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину від добудованої частини квартири АДРЕСА_1, як до початку розгляду судом справи, так і в під час судового розгляду, позивач не подавав.

Усупереч наведеним нормативним положенням та обставинам справи, суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, вийшов за межі заявлених позивачем вимог і ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 81 769 грн. грошової компенсації за 1/2 частину добудови до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до правил ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані. які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 25.07.2003 року, виданого Орининським комбінатом комунальних підприємств, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 37,3 кв. м. була приватизована ОСОБА_1 та членами її сім'ї : дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4, а 25.09.2003 року означена квартира зареєстрована за вказаними особами на праві спільної сумісної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.42-43,т.1)

Рішенням № 66 виконавчого комітету Слобідо -Кульчієвецької сільської ради Кам'янець - Подільського району від 12.07.2007 року встановлено, що в зв'язку з реконструкцією квартири АДРЕСА_1 загальна площа квартири становить 72,9 кв. м., в т.ч. житлова - 43,9 кв. м. На підставі цього рішення Кам'янець - Подільським БТІ внесені відповідні зміни в технічну документацію на квартиру (а.с.116, 121-122,т.1)

Як на підставу своїх позовних вимог про визнання права власності на ? частину добудови до квартири АДРЕСА_1 позивач посилається на обставину спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою з 2004 року.

При вирішенні справи суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2004 року у фактичних шлюбних відносинах і що за час спільного проживання сторони побудували прибудову до квартири АДРЕСА_1, яка складається із кімнати площею 12,5 кв. м., кухні площею 12,1 кв. м., санвузла площею 4,1 кв. м., коридору площею 4,3 кв. м. та 3,5 кв. м. ; провели природний газ.

Однак з таким висновком суду повністю погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на доказах та не відповідає нормам матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Згідно зі ст.74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п.20 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при застосуванні ст.74 СК,що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року № 6-37цс11, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК та ч.2 ст.214 ЦПК є обов'язковою для судів.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У зв'язку із цим, суду під час вирішення спору щодо майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, але й ті обставини, що спірне майно було набуте сторонами за спільні сумісні кошти або внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Як видно із матеріалів справи ОСОБА_2 вперше був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 11.05.2005 року по 07.10.2005 року, після чого був знятий з реєстрації з подальшою реєстрацією в м. Кам'янець - Подільському. Повторно ОСОБА_2 зареєстрував своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 01.11.2005 року (а.с.129,т.2)

Відповідачка ОСОБА_1, не заперечуючи факту проживання ОСОБА_2 в квартири, заперечувала факт ведення з ним спільного господарства та наявність спільного бюджету, а позивач не надав суду доказів, які б об'єктивно вказували на те, що між ним та позивачкою мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю і що добудова до квартири була здійснена за їх спільні кошти або внаслідок спільної праці. Не підтвердили цих обставин й свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частини добудови до квартири.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кам'янець -Подільського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 81 769 грн. та судових витрат в сумі 817 грн. 69 коп. скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину квартири та виділ її в натурі відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.Кізюн