АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/948/15 Справа № 199/5457/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Дніпропетровськ 18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П. , Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: четверта дніпропетровська Державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та після уточнення позовних вимог просили визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину, за ОСОБА_5 право власності на ? частину та за ОСОБА_6 право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 /а.с. 2-5, 128-130/.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_8 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Після смерті ОСОБА_8 залишилися спадкоємці першої черги її діти ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_10, але спадщину відповідно до ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, прийняла тільки ОСОБА_9, яка на той час проживала разом з матір'ю та фактично вступила у володіння майном, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися.

У 1992 році до АНД районному суді м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_9 про визнання права власності на будинок та його розподіл. Судом по справі було призначено експертизу, одним з питань якої було вказати можливі варіанти розподілу домоволодіння АДРЕСА_1 з виділом одному власнику 1/5 частини та другому 4/5 частини. Рішення по справі постановлено не було, так як сторони вирішили питання мирним шляхом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син ОСОБА_9 - ОСОБА_11, а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9, після смерті якої відкрилася спадщина яка складається з 4/5 частини домоволодіння.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_9, за правом представлення після смерті батька ОСОБА_11

Також спадкоємицею після смерті ОСОБА_9 є її донька ОСОБА_6

Позивачі, після уточнення своїх позовних вимог, просять визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 по ? частині кожному, а за ОСОБА_6 на ? частину домоволодіння після смерті ОСОБА_9 /а.с. 2-5, 128-130/.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав та у листопаді 2014 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та просив визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину домоволодіння, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину домоволодіння та за ОСОБА_6 - на 1/6 частину домоволодіння.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що після смерті матері спадщину прийняли тільки він та його сестра ОСОБА_9, яка після смерті матері переїхала проживати до своєї доньки ОСОБА_6

Позивач після смерті матері та по теперішній час утримує спірне домоволодіння, обробляє земельну ділянку, зробив переобладнання у будинку, побудував нові споруди /а.с. 148-153/.

Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково, визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на ? частину домоволодіння, за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину, за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено в повному обсязі, визнано за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 178-181/.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визнати за нею право власності на 1/5 частину спірного домоволодіння, за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частину домоволодіння та за ОСОБА_6 право власності на 2/5 частини домоволодіння /а.с. 185-186/.

До цієї апеляційної скарги приєдналися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с. 200-201, 206-207/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарги підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, відповідно до ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори 03.04.1985 року, реєстровий № 2-942, на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 /а.с. 19/.

Будинок був зареєстрований в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради за ОСОБА_8 та записано в реєстрову книгу № 4 за реєстровим номером 38, що підтверджується довідкою КП «ДМБТІ» № 6122 від 06.06.2014 року /а.с. 108, 141/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, про що відділом РАГСу АНД району м. Дніпропетровська 04.07.1989 року зроблено актовий запис № 797 /а.с. 18/.

Після її смерті, відповідно до ст. 529 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємцями першої черги є її діти, а саме : ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_12.

Таким чином, кожний з них мав право на отримання 1/5 частини спадщини.

Згідно довідки державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори від 10.05.2015 року після смерті ОСОБА_8 на підставі заяви про відмову від спадщини № 586 від 15.06.1989 року від імені ОСОБА_3 було відкрито спадкову справу № 474/1989. До зазначеної спадкової справи 20.06.1989 року було долучено заяву про прийняття спадщини № 601 від імені ОСОБА_7, заяву про відмову від спадщини № 1160 від 22.11.1989 року від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_12

Також у довідці вказано, що оригінал спадкової справи № 474/1989 року після смерті ОСОБА_8 надати неможливо через те, що у січні 1994 року її було передано до АНД районного суду і на теперішній час не повернуто.

Вищевказана інформація надана за книгами реєстрації заяв та спадкових справ де відсутня інформація щодо змісту заяв, а саме на чию користь була зроблена відмова від спадщини. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося /а.с. 236/.

Згідно довідки від 18.06.2014 року підписаною головою АНД районного суду м. Дніпропетровська, позовна заява ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про визнання права власності надійшла до суду 27.01.1992 року, справа знаходилась в провадженні суду до 1996 року, зареєстрована за № 2-119/96, була зупинена у зв'язку з проведенням експертизи, та в подальшому залишена без розгляду. Матеріали справи у зв'язку зі строком давності не збереглися /а.с. 32/.

Таким чином, спадщину після ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняли її син ОСОБА_7 шляхом звернення з заявою до нотаріальної контори та донька ОСОБА_9, яка на день смерті матері проживала з нею, та вступила у фактичне володіння майном, та фактично прийняла спадщину, відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець по закону або по заповіту може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадини на користь будь-кого з інших спадкоємців покликаних до спадкування за законом або заповітом, а також на корись держави, або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Подальше скасування спадкоємцем такої заяви не допустима.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які приєдналися до апеляційної скарги ОСОБА_2 пояснили, що вони, та їх сестра ОСОБА_12, після смерті матері зверталися до нотаріальної контори з заявами про відмову від спадщини на користь своєї сестри ОСОБА_9

Таким чином, ОСОБА_9 прийняла спадщину у розмірі 4/5 частини спадкового майна.

Це також підтверджується копією Ухвали АНД районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.1992 року про призначення технічної експертизи по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про визнання права власності на будинок, розподіл будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою з якої вбачається, що об'єктом поділу є будинок 70, по вул. Водопровідній у м. Дніпропетровську, а на вирішення експерта поставлені питання про можливі варіанти розподілу будинку з виділом одному власнику 1/5 частини будинку, а іншому 4/5 частини /а.с. 31/.

Такий розподіл будинку підтверджується і виками технічної експертизи від 02.12.1992 року /а.с. 22-30/.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що через те, що спадкоємці ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 в установлений законом строк відмовилися від спадщини, про що подали відповідні заяви, а тому спадкоємцям ОСОБА_7 та ОСОБА_9 належить по ? частині спірного домоволодіння, так як це не відповідає діючому законодавству.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 мала двох дітей сина ОСОБА_11 та доньку ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 11, 12/.

23.08.1980 року ОСОБА_6 уклала шлюб та прийняла прізвище чоловіка ОСОБА_15, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с. 13/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помирає ОСОБА_11, про що відділом РАГСу АНД району м. Дніпропетровська 01.03.2000 року зроблено актовий запис № 456 /а.с. 15/.

16.06.2009 року помирає ОСОБА_9, про що відділом РАЦ ДМУЮ зроблено актовий запис № 982 від 16.06.2009 року /а.с. 17/.

Після смерті ОСОБА_9 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися її донька ОСОБА_6 та діти її сина ОСОБА_11, онуки ОСОБА_16 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які відповідно ч.1 ст. 1266 ЦК України в редакції 2003 року, спадкують за правом представлення ту частку спадщини, яка б належала б за законом їх батькові, як би він був живим на час відкриття спадщини.

З урахуванням того, що оскільки спадкоємці за правом представлення спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім висхідним родичам, якби останні були живими на час відкриття спадщини, то можна зробити висновок, що ОСОБА_6, як доньці померлої належить 2/5 частини, а ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/5 частині будинку АДРЕСА_1.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 19.06.2014 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 через те, що правовстановлюючий документ на зазначене спадкове майно, а саме дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, виданий Державним нотаріальним архівом Дніпропетровської області 11.04.2006 року за реєстровим № 1-199 не зареєстровано належним чином в КП «ДМБТІ», що підтверджується матеріалами спадкової справи /а.с. 87-111/.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 27.11.2014 року підлягає скасуванню, позовні вимог ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частину домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Визнати за ним право власності на 1/5 частину домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.