У Х В А Л А

12 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Василевича В.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корецького районного суду Рівненської області від 31 грудня 2014 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-Шаховського В.О., перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Корецького районного суду від 31 грудня 2014 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, шо ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вважає покликання в оскаржуваній ухвалі на п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України помилковим та безпідставним, оскільки підставами позову поданого 25.06.2012року до суду були обставини, що регулюються ч.1 ст.62 СК України, а підставами даного позову є обставини передбачені ст.60 СК України.

Зазначає, що в позовній заяві від 25.06.2012 року та позовній заяві від 24.11.2014 року в обгрунтування позовних вимог, які хоч і пред'являються до того самого відповідача та щодо тотожного предмету позову, ним наведені різні підстави для подачі позову.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що є рішення суду у спорі між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що набрало законної сили.

Такі висновки є правильними.

Відповідно п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у праві, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової годи сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тобто позови вважаються тотожними тільки в тому випадку, коли в них одночасно співпадають сторони, підстава і предмет. При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2012 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому, посилаючись на те, що за період шлюбу з відповідачкою, подарований їй будинок, внаслідок проведення в ньому ремонтних робіт значно збільшився у своїй вартості, просив визнати його об'єктом права спільної сумісної власності та поділити його в натурі.

Рішенням Корецького районного суду від 18.12.2013 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19.09.2014 року ОСОБА_1 в частині позову про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділі відмовлено.

Згідно з ч. 2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

26.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за ним права власності на ? його частину, в якому покликається на те, що подарований дружині будинок під час шлюбу, в ході проведення будівельних робіт, реконструйовано та фактично зведено новий будинок.

Встановлене свідчить про те, що позови ОСОБА_1 заявлені до того самого відповідача, щодо того самого предмету позову та з них же підстав, а покликання в них на різні норми Сімейного кодексу України не є зміною підстав позову.

За наведеного, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстви для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Корецького районного суду Рівненської області від 31 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Василевич В.С.