Справа № 296/8948/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Стефанюк О.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про встановлення порядку користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування даним житлом, згідно якого просив йому виділити кімнату 3 площею 8,1кв.м. та кімнату 8 площею 15,1 кв.м., а ОСОБА_2 - кімнату 5 площею 18,7 кв.м., кімнату 6 площею 7 кв.м. та кладовку 7 площею 3,3 кв.м., коридор, кухню, санвузол - залишити у спільному користуванні.

В обгрунтування позову вказав, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 20.06.2000р. за спільні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира згідно ст.60 СК України є спільною сумісною власністю. Після розірвання шлюбу 25.11.2012р. розподіл спільного сумісного майна не проведено, позивач проживає окремо. Спірну квартиру розділити в натурі на два окремі ізольовані житлові приміщення із самостійними виходами неможливо, а тому позивач просить встановити порядок користування квартирою.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав зазначених в останньому. Вказав, що не заперечує, якщо йому буде виділено в користування інші житлові кімнати, ніж ті які вказано в позові.

Відповідач та третя особа ОСОБА_3 заперечили щодо позову в повному обсязі. Відповідач вказала, що квартира є її особистою приватною власністю, що підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 20.06.2000р., а тому розподілу не підлягає.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.03.1993р. по 23.04.2013р., про що видано відповідні свідоцтва (а.с.5, 6).

Під час шлюбу ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1, що стверджується договором купівлі - продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 20.06.2000р. (а.с. 8).

Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення).

Оскільки спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі 20.06.2000р., суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами регулюються ст. 22, 28, Кодекс про шлюб та Сім'ю України (1969 року).

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю, у редакції що діяла на момент укладення договору купівлі - продажу квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Враховуючи, що сторони на час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири перебували в зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Приписами ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси

неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

За вказаних обставин вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 є законними та обгрунтованими.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що співвласники майна у спільній частковій власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а при відсутності згоди спір вирішується судом, при цьому кожний співвласник має право отримати в користування ту частку спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови №20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Отже, користування майном є однією із складових права власності (ст.ст. 317,319 ЦК України), яке гарантоване ст. 41 Конституції України.

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 остання складається з чотирьох жилих кімнат, а саме: кімнати 6 площею 7,0 кв.м., кімнати 8 площею 15,1 кв.м., кімнати 3 площею 8,1 кв.м., які є ізольованими, та кімнати 5 площею 18,7 кв.м., яка є прохідною, а також підсобних приміщень: коридор, санвузол, кухня, кладова (а.с.9, 10).

Матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають: відповідач ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 та малолітня донька відповідача - ОСОБА_4 (а.с.25).

З пояснень сторін вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та її малолітня донька -ОСОБА_4 фактично займають кімнату 8 площею 15,1кв.м., третя особа ОСОБА_3 користується кімнатою 3 площею 8,1 кв.м. Позивач у спірній квартирі не проживає.

Право на користування житлом мають усі зареєстровані в ньому особи. Тобто, встановлюючи порядок користування спірним житлом слід враховувати інтереси як обох співвласників, так і третьої особи ОСОБА_3 та малолітньої доньки відповідача -ОСОБА_4, які зареєстровані за даною адресою.

Виходячи з наведеного, зважаючи на те, що склався відповідний порядок користування житлом, суд приходить до висновку, що інтересам зареєстрованих у спірній квартирі осіб та позивача буде відповідати наступний порядок користування жилими приміщенням квартири: у користування ОСОБА_1 визначити кімнату 6 площею 7,0 кв.м., а ОСОБА_2 - кімнату 8 площею 15,1 кв.м. та кімнату 3 площею 8,1 кв.м.

Оскільки кімната 5 площею 18,7 кв.м. не є ізольованим приміщенням, виділення її в користування позивачу або відповідачу порушить житлові права останніх, а тому суд залишає її в спільному користуванні сторін.

Також в спільному користуванні сторін слід залишити коридор, санвузол, кухню, кладову.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити у користування ОСОБА_1 кімнату 6 площею 7,0 кв.м., а ОСОБА_2 - кімнату 8 площею 15,1 кв.м. та кімнату 3 площею 8,1 кв.м.

Кімнату 5 площею 18,7 кв.м. а також підсобні приміщення квартири - коридор, санвузол, кухню, кладову залишити в спільному користуванні сторін.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. П. Маслак