АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/224/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2015 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарі: Дорощук О.М.
з участю: апелянта ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 вересня 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення,
в с т а н о в и л а :
У червні 2014 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що є власницею квартири АДРЕСА_1 . ЇЇ син ОСОБА_1 зареєстрований у вказаній квартирі та проживає у ній. Позивач вказує, що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та наносить позивачу тілесні ушкодження.

У зв`язку з цим, та після уточнення позовних вимог, позивач просила суд виселити ОСОБА_1 з кв. АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 вересня 2014 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що суд не прийняв до уваги, що право власності на вказану квартиру, позивач набула без його відома.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що квартира за АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 в розмірі трьох четвертих її частин та ОСОБА_5 (Діасемідзе)
__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Салоїд Н.М. Категорія:43,44
Доповідач: Купельський А.В.

Анні ОСОБА_6 в розмірі однієї четвертої частини квартири відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.04.2004 року.
В означеній квартирі зареєстровані та проживають власник ОСОБА_2 та її син, ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою за № 1799 від 03.06.2014 року (а. с. 6).
Відповідач ОСОБА_1 , зловживаючи спиртними напоями, систематично руйнує та псує жиле приміщення, систематично порушує правила співжиття своїй матері ОСОБА_2 , що унеможливлює проживання із ним в одній квартирі, а вжиті заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними.
Такі обставини досліджені судом та підтверджуються травм картками позивача від 04 січня, 23 березня, 07 квітня та 27 травня 2014 року згідно із даними яких вбачається наявність різного ступеню тілесних пошкоджень, котрі наніс син (а. с. 9-12).
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 22.05.2014 року ОСОБА_1 засуджено за частиною 1 статті 126 та частиною 1 статті 125 КК України до 100 годин громадських робіт за те, що він 13 лютого 2014 року, перебуваючи у спірній квартирі, під час конфлікту із своєю матір`ю наніс їй удар тильною стороною долоні в праву частину обличчя, завдавши фізичного болю (а. с. 27).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протягом тривалого часу систематично порушував правила співжиття в одній квартирі з позивачкою, що зробило неможливим для неї проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання та громадського впливу виявилися безрезультатними.
Проте погодитися з висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.
Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.
Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази колегія суддів апеляційного суду встановила.

Позивач та відповідач проживають в двох кімнатній квартирі (а. с. 21 зв.) Інше житло у ОСОБА_1 відсутнє.

З акту від 10 червня 2014 року, на який посилається позивач, не вбачається, що пошкодження у спірній квартирі вчинив відповідач (а. с. 7).

З виписки з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_1 від 12 березня 2013 року вбачається, що він виписаний до дому в задовільному стані, діагноз розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, залишковий та віддалений психотичний розлад з пізнім дебютом (а. с. 13).

З копій відповідей з органів внутрішніх справ від 1, 28 березня та 3 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 зверталась зі скаргами на ОСОБА_1 (а. с. 14-16).

З копій направлень від 19 липня та 18 серпня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_1 направлявся на проходження корекційної програми (а. с. 8, 8а).

На прийомі у лікаря 8 квітня 2014 року ОСОБА_2 повідомила, що 7 квітня 2014 року її побив син, що відображено у травм карті від 8 квітня 2014 року (а. с. 10). У травм картах від 4 січня, 24 березня, 27 травня 2014 року зазначено, що вдарилась об двері і побив відомий (а. с. 9, 11-12).

Постановами Хмельницького міськрайонного суду від 28 лютого 2011 року, 12, 14 серпня 2013 року, 30 січня, 15 квітня, 27 червня, 24 липня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені сімейних сварок з матір`ю, яку ображав нецензурною лайкою (а. с. 35, 40, 44, 52, 54, 58, 75).

Відповідно до постанов органів внутрішніх справ ОСОБА_1 15 грудня 2010 року, 17 лютого, 10 травня 20011 року, 10 листопада 2013 року притягувався до адміністративної відповідальності по ч. 2 ст. 178 КУпАП за перебування в громадських місцях в стані сп`яніння та в неохайному стані (а. с. 46, 48, 50, 60).

ОСОБА_2 неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ зі скаргами на дії ОСОБА_1 , який нецензурною лайкою ображав її, погрожував фізичною розправою та вимагав грошові кошти. Працівниками органами внутрішніх справ проведені перевірки цих скарг і 28 травня 2013 року, 6 січня, 26 березня, 5 квітня, 10 липня 2014 року за результатами перевірок складені висновки в яких зазначається, що з ОСОБА_1 проведено профілактичні бесіди. Документи з підписом ОСОБА_1 про заходи попередження, проведення профілактичних бесід в матеріалах справи відсутні. В зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення перевірки закінчені (а. с. 69 74).
Зазначені докази не містять інформації про систематичне порушення правил співжиття відповідачем в спірній квартирі, в них відсутні докази вжиття заходів попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача з приводу можливого виселення.

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню на підставі ч.1ст.116 ЖК України і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання уповноваженими на те державними органами, та заходів громадського впливу органами самоорганізації населення, повинні підтверджуватися письмовими доказами.
Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач ОСОБА_2 не надала суду переконливих доказів систематичного порушення відповідачем правил співжиття і застосування до них заходів реагування.
Тому висновки суду, що відповідач протягом тривалого часу систематично порушував правила співжиття в одній квартирі з позивачкою, що зробило неможливим для неї проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання та громадського впливу виявилися безрезультатними є передчасними.
Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, колегія суддів бере до уваги що ОСОБА_7 2 серпня 2014 року призваний по мобілізації, довідка №15 видана Хмельницьким військовим комісаріатом 21 січня 2015 року. З виписного епікризу з Хмельницької обласної лікарні вбачається, що ОСОБА_1 5 серпня 2014 року під час навчань на полігоні отримав невірно консолідований перелом верхньої третини лівої плечової кістки. Направлений для лікування до Хмельницького військового госпіталю.
До того ж, відповідно до ст. 15 Закону України, "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання належать: особи, які страждають на психічні розлади; особи, хворі на наркоманію та хронічний алкоголізм. З метою запобігання бездомності осіб із груп ризику місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування забезпечують: надання послуг особам, хворим на наркоманію та хронічний алкоголізм; проведення інформаційно-роз`яснювальної роботи серед осіб груп ризику, спрямованої на збереження їх житла.
За таких обставин рішення суду першої інстанції є передчасним і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів
в и р і ши л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 вересня 2014 року скасувати. Постановити нове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 у виселенні ОСОБА_1 .

Попередити ОСОБА_1 про недопустимість в подальшому систематичного порушення правил співжиття.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/
Судді:/підписи/
З оригіналом згідно:
суддя апеляційного суду А.В. Купельський