Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Кафідової О.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом відкритого товариства «Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року відкрите товариство «Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци» (далі - ВТ «Підприємство ІНХЕМ В.Грачик і Вспульніци») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позивач посилався на те, що ВТ «Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци» поставило ОСОБА_4 згідно з інвойсами від 27 лютого 2008 року № 08-DЕХ/006, від 25 березня 2008 року № 08-DЕХ/013, від 15 травня 2008 року № 08-DЕХ/025, від 26 червня 2008 року № 08-DЕХ/033 та від 23 липня 2008 року № 08-DЕХ/041 на загальну суму 11 349,17 дол. США. Однак відповідач не оплатив вартості поставленого товару та відмовляється добровільно погасити борг, що виник.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача 11 349,17 дол. США за поставлений товар згідно з інвойсами.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ВТ «Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци» 68 649 грн 52 коп. заборгованості та 532 грн 01 коп. сплаченого судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ВТ «Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци» (Республіка Польща) поставило ОСОБА_4 (Україна) товар згідно з міжнародними товаро-транспортними накладними CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, CMR від 15 травня 2008 року, CMR від 29 липня 2008 року.

У вказаних CMR у графі 1 відправником зазначено ВТ «Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци» (Республіка Польща), а одержувачем вказано ОСОБА_4 (Україна).

Згідно з товаро-транспортними накладними відправником ВТ «Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци» для одержувача ОСОБА_4 відвантажено товар згідно з фактурою 08-DEX/0013 (CMR № 123/2008) від 25 березня 2008 року на суму 7 495, 95 дол. США, фактурою 08-DEX/0025 (CMR) від 15 травня 2008 року на суму 6 312,38 дол. США, фактурою 08-DEX/0041 (CMR) від 23 липня 2008 року на суму 2 183,04 дол. США, фактурою № 08- DEX /0033 від 26 червня 2008 року на суму 5 275,84 дол. США

Згідно з CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, CMR від 15 травня 2008 року, CMR від 29 липня 2008 року вказано умови поставки ЕХW, що відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс-2000 (що діяли на час поставки товару) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з поставки тоді, коли він надав товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому названому місці. Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митну очистку товару для експорту. Продавець зобов'язаний надати покупцю товар, комерційний рахунок-фактуру або еквівалентне електронне повідомлення, а покупець зобов'язаний оплатити передбачену ціну товару.

У вказаних рахунках-фактурах перевізником вказано ОСОБА_6 (Україна, Луцьк) та посилання на номер транспортного засобу НОМЕР_1, в графі 23 CMR від 25 березня 2008 року, від 15 травня 2008 року наявний підпис перевізника, що підтверджує факт передачі товару від відправника (постачальника) перевізнику.

Також апеляційним судом встановлено, що позивачем було передано відповідачу товару на загальну суму 21 267,21 дол. США, а відповідачем товар було частково оплачено, зокрема: 05 травня 2008 року в сумі 2 000 дол. США, 02 травня 2008 року в сумі 4 480 дол. США, 10 липня 2008 року в сумі 3 000 дол. США, 12 серпня 2008 року в сумі 2 992 дол. США, а всього - 12 472 дол. США, а також було оплачено 26 червня 2008 року 6 261,36 польських злотих.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовних вимог, надані докази не підтверджують беззаперечно існування правовідносин між сторонами з приводу купівлі-продажу товару, зазначеного в наданих рахунках-фактурах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що між сторонами виникли відносини з договору купівлі-продажу між юридичною особою за законодавством Республіки Польща та фізичною особою - громадянином України. Позивач поставив ОСОБА_4 товар згідно з міжнародними товарно-транспортними накладними. Позивач свої зобов'язання з поставки товару за CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, CMR від 15 травня 2008 року, CMR від 29 липня 2008 року виконав, передавши товар на території Республіка Польща. Позивачем було складено міжнародні товарно-транспортні накладні, що відповідно до ст. 4 Конвенції є підтвердженням укладення договору перевезення.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року (з змінами від 05 липня 1978 року), до якої Україна приєдналась із застереженнями відповідно до Закону № 57-У від 01 серпня 2006 року, вказана Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Згідно з ст. 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що вантажна накладна містить такі дані:

дата і місце складання вантажної накладної; ім'я та адреса відправника; ім'я та адреса перевізника; місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; ім'я та адреса одержувача; прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; платежі, пов'язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: заява про те, що перевантаження забороняється; платежі, які відправник зобов'язується сплатити; сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; перелік документів, переданих перевізнику. Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Відповідно до ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Рахунок-фактура (invoice) - це документ, який в обов'язковому порядку супроводжує товари, які переміщуються через митний кордон України. Рахунок-фактура повинен містити інформацію щодо відправника та отримувача (найменування, адреси та банківські реквізити), дані про товари (найменування, вартість за одиницю, кількість, загальну вартість платежу), умови поставки товару. Зазначений документ використовується для здійснення взаєморозрахунків сторін - контрагентів угоди.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не врахував, що рахунок-фактура не є первинним документом, а тому не може бути доказом існування зобов'язань сторін і може розглядатися лише в сукупності з іншими належно підтверджуючими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження договірних відносин позивач надав міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR).

В графі 16, 17 CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, CMR від 15 травня 2008 року, CMR від 29 липня 2008 року перевізником вказано ОСОБА_6 (Україна, Луцьк) та вказано номер транспортного засобу НОМЕР_1, в графі 23 CMR від 25 березня 2008 року, від 15 травня 2008 року наявний підпис перевізника.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції не з'ясував, чи була між ОСОБА_7 та перевізником ОСОБА_6 домовленість щодо перевезення зазначеного в інвойсах та СMR товару на суму 11 349,17 дол. США, а отже не перевірив, чи був ОСОБА_6 уповноважений на приймання товару від імені відповідача від ВТ «Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци».

Судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки CMR від 29 липня 2008 року, в якій відсутнє зазначення найменування та адреса перевізника в графі 16, а також нема підпису та штампу перевізника в графі, що є порушенням ст. 6 вказаної Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 195 Митного кодексу України переміщення товарів через митний кордон України здійснюється у пунктах пропуску через державний кордон України, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Частиною 1 статті 335 Митного кодексу України встановлено перелік документів та відомостей, які декларант, уповноважена ним особа або перевізник надає митному органу в паперовій або електронній формі, під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митий кордон України. Міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) входить в цей перелік документів та відомостей необхідних для проведення митного контролю.

Відповідно до ч. 5 ст. 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Як вбачається з матеріалів справи, CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, СMR від 29 липня 2008 року, СMR від 15 травня 2008 року не містять відміток про переміщення товару через митні кордони Республіки Польщі та України.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не з'ясував, чи було здійснено переміщення товарів за CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, СMR від 29 липня 2008 року, СMR від 15 травня 2008 року через митний кордон України.

У CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, СMR від 29 липня 2008 року, СMR від 15 травня 2008 року в графі 14 відмітки щодо транспортних розрахунків вказано умови поставки EXW, що відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс-2000 (введені в дію 01 січня 2000 pоку), що діяли на час поставки товару, означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з поставки тоді, коли він надав товар в розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому названому місці.

Судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки тому факту, що у CMR № 123/2008 від 25 березня 2008 року, СMR від 29 липня 2008 року, СMR від 15 травня 2008 року відсутні відмітки в графі 24 про отримання вантажу відповідачем.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернув, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, а тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ВТ «Підприємство ІНХЕМ В. Грачик і Вспульніци» до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 25 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

О.В. Кафідова

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана