Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 27 квітня 2015 року, -

встановила:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 342/МК/2007-840 від 13.11.2007 року в сумі 13234,75 долари США та 37491,74 грн.. Зазначало, що 13 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на суму 6000 доларів США з кінцевим терміном повернення. В цей же день, між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Відповідачі умови договору не виконали, а тому виникла заборгованість, яку просять стягнути.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд безпідставно вважав припиненим договір поруки, а також не взяв до уваги відсутність заяви ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 342/МК/2007-840 (далі Договір), за яким відповідач отримала кошти в сумі 6000 доларів США зі сплатою 18 % річних відповідно до умов договору та кінцевим терміном повернення до 13.11.2009 року (а.с.4)

В цей же день, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір поруки з метою виконання зобовязання за кредитним договором (а.с.6).

Умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконувала належним чином і станом на 07.10.2014 року утворилася заборгованість в сумі 16126,23 доларів США, з яких 5961,43 доларів США тіло кредиту, 7273,32 долари США заборгованість по сплаті процентів, 2230,78 долари США пеня за прострочення сплати кредиту (по курсу НБУ станом на 07.10.2014 року становить 28924,95 грн.), 660,7 доларів США штраф за невиконання п.9.3 кредитного договору (по курсу НБУ станом на 07.10.2014 року становить 8566,79 грн.).

Згідно із ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

За ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором застосовуються положення норм про позику.

Так, ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом положень ч. 4 ст. 559 ЦК України для припинення поруки має настати декілька умов: настання строку, визначеного у договорі поруки, або настання строку виконання основного зобов'язання; непред'явлення вимог до поручителя протягом шести місяців з дня настання такого строку. При цьому строк настання виконання основного зобов'язання може настати у строк, визначений договором або законом.

Згідно правового висновку Верховного суду України, викладеному у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Пунктом 4.1.1 Договору визначено порядок погашення кредиту згідно з графіком, який є невідємною частиною Договору.

Згідно зазначеного графіку погашення повинно проводитися щомісячно до 13-15 числа відповідного місяця, а тому із даного часу банку було відомо про невиконання зобовязання і з наступної дати розпочинався строк звернення до суду із вимогою про солідарне стягнення з боржника та поручителя.

Строк звернення до суду з вимогою до поручителя по останньому платежу сплив 13 травня 2010 року, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закінчення строку дії поруки.

Доводи апелянта про те, що договори кредиту та поруки діють до повного виконання зобовязань спростовуються висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах постанови від 18 липня 2012 р. № 6-78 цс 12, від 21 травня 2012 р. № 6-48 цс 11, від 23 травня 2012 р. № 6-33 цс 12, згідно яких умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк виконання основного зобовязання чітко визначений кредит надається позичальнику строком до 13.11.2009 року (пункт 1.3 Договору).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

По щомісячних платежах строк позовної давності обраховується по кожному платежу окремо.

Представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.33).

Позовна заява подана в листопаді 2014 року з пропуском строку позовної давності по вимогах до боржника, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 у звязку із його закінченням.

Оскільки представник сторони діє від її імені (ст.44 ЦПК України), то і заява про застосування строку позовної давності вважається поданою стороною, а тому посилання апелянта на відсутність такої заяви саме від відповідача є помилковим.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді