Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Мукачівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області, Закарпатської обласної державної адміністрації до Мукачівської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, третя особа - міськрайонне управління державного комітету земельних ресурсів в м. Мукачево та Мукачівському районі Закарпатської області, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року прокурор Мукачівського району Закарпатської області звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що розпорядженням голови Мукачівської районної державної адміністрації від 22 грудня 2009 року № 1132 ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,1438 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі «Червона гора» на території Лавківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за межами населеного пункту. На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_3 розроблено технічну документацію, погоджено її та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач вважає, що при прийнятті розпорядження щодо надання земельної ділянки у власність ОСОБА_3 голова Мукачівської районної державної адміністрації вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки розпорядження землями державної власності за межами населених пунктів віднесено до компетенції обласних рад. Крім того, розпорядження видано без погодження умов передачі земельних ділянки з врахуванням комплексного розвитку територій, без погодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами. З огляду на зазначене, прокурор просив суд: скасувати розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації від 22 грудня 2009 року № 1132 про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1439 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі «Червона гора» на території Лавківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, за межами населеного пункту; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 25 травня 2010 року; повернути спірну земельну ділянку до земель Лавківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2013 року, у задоволенні позову прокурора відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що хоча спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Лавки Мукачівського району, Мукачівська державна адміністрація у межах компетенції та у відповідності до положень земельного законодавства правомірно передала її у власність відповідача.

Проте погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st313/> справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинно відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315/>. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що 22 грудня 2009 року розпорядженням голови Мукачівської районної державної адміністрації № 1132 у зазначеному житловому масиві ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,1439 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі «Червона гора» на території Лавківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, за межами населеного пункту.

На підставі зазначеного розпорядження на вказану земельну ділянку був виготовлений та виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності серії НОМЕР_1 від 25 травня 2009 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st19> органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_6/ed_2012_11_06/pravo1/T990586.html?pravo=1>» виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади, і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Статтею 173 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st173> визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st12> до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st116> громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч. ч. 1, 3, 4 статті 122 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st122>, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що чинним законодавством не передбачено повноваження районної державної адміністрації передавати земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування громадян за межами населених пунктів для будівництва та обслуговування житлового будинку. Таким правом наділена обласна державна адміністрація (ч. 5 ст. 122 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st122>).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, прокурор зазначав в апеляційній скарзі про те, що голова Мукачівської державної адміністрації при винесенні розпорядження про передачу у власність земельної ділянки відповідачу вийшов за межі своїх повноважень, передбачених чинним законодавством України. Зазначені доводи містяться і в позовній заяві.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Вирішуючи справу, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводи апеляційної скарги, не врахував вимоги чинного законодавства, яким визначаються повноваження місцевих державних адміністрацій щодо передачі у власність громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку за межами населеного пункту та передчасно залишив в силі рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 травня 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін