Ухвала

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в особі відділення «Хмельницька обласна дирекція Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом та з урахуванням уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу в розмірі 130 000 грн, відсотки з 13 березня по 12 вересня 2014 року в розмірі 17 785 грн 36 коп., інфляційні втрати в сумі 6 840 грн, 3 % річних - 1 533 грн 71 коп., а також відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути пеню у розмірі 561 348 грн 41 коп. та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 12 лютого 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу «Ваш стабільний», за умовами якого вона передала банку 180 000 грн строком на 89 днів по 12 травня 2014 року на умовах нарахування 21,85 % річних.

08 травня 2014 року вона звернулася до банку із вимогою припинити дію договору та забезпечити видачу їй вкладу, проте відповідач вклад їй не видав та нараховані відсотки не сплатив.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_3 суму банківського вкладу в розмірі 130 000 грн, відсотки, нараховані відповідно до договору, - 16 965 грн 18 коп., інфляційні нарахування за час прострочення виконання зобов'язання в сумі 6 840 грн, а також 3 % річних за прострочку виконання зобов'язання в сумі 1 533 грн 71 коп.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у стягненні пені та відшкодування моральної шкоди, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині рішення судів не оскаржуються.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 12 лютого 2014 року між сторонами у справі було укладено договір строкового банківського вкладу «Ваш стабільний», за умовами якого ОСОБА_3 передала банку 180 000 грн строком на 89 днів по 12 травня 2014 року на умовах нарахування 21,85 % річних.

08 травня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до банку із вимогою припинити дію договору та забезпечити видачу їй вкладу, проте відповідач вклад їй не видав та нараховані відсотки не сплатив, однак 12 червня 2014 року позивачеві було повернуто вклад в сумі 50 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, а умови укладеного між сторонами договору банківського вкладу не передбачають стягнення пені та відшкодування моральної шкоди у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із зазначеними висновками судів, оскільки, ухвалюючи оскаржувані рішення суди з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення суми пені та відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неналежним виконанням умов договору банківського вкладу, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Обов'язки сторін та відповідальність за їх невиконання повністю регулюються умовами договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, та нормами ЦК України, які регулюють зобов'язальні правовідносини. Додатково ці правовідносини та відповідальність в даному випадку ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не регулюються.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так як між сторонами виникли правовідносини з приводу грошового зобов'язання, то суди обґрунтовано застосували положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює відповідальність сторін при невиконанні зобов'язань за договорами про виконання робіт (надання послуг).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2014 року та ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова