Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6264/14-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Олевського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що 14 березня 2009 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого вона позичила у ОСОБА_3 10000 доларів США. Того ж дня в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 надала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно квартиру в цілому, що знаходиться за адресо: АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що договір позики та договір іпотеки були укладені проти її справжньої волі, а також під впливом тяжкої для неї обставини, просила визнати дані договори недійсними.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.03.2009 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 10000 доларів США зі сплатою 5 % в місяць за користування позикою, з кінцевим терміном повернення в строк до 14.07.2009 року.

Того ж дня в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 надала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно квартиру в цілому, що знаходиться за адресо: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відсутні передбачені ст. 233 ЦК України підстави для визнання недійсним договору позики та договору іпотеки, оскільки дані правочини не було вчинено під впливом тяжкої обставини чи на вкрай невигідних для позивача умовах. Перебування сина позивача під слідством, не можна вважати тяжкою обставино, під впливом якою було вчинено оскаржувані правочини. В силу ст.ст.10, 60 ЦПК України ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів про те, що оспорювані договори укладені проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску зі сторони ОСОБА_3

При розгляді справи судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та дана їм належна оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді