Ухвала

іменем україни

18 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» ( далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 22 липня 2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є

ТОВ «Вердикт Фінанс» та ОСОБА_6, останній отримав кредит у розмірі

10 330 доларів США з виплатою відповідних відсотків за користування строком до 21 липня 2010 року. Виконання умов указаного договору забезпечено окремими договорами поруки від 22 липня 2008 року, укладеними між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Фінанс» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 Неналежне виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на

10 жовтня 2013 року склала 80 054,60 грн та добровільно сплачена не була.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

11 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Вердикт Фінанс» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 22 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти у сумі 10 330 доларів США з виплато 23% річних зі строком повернення до 21 липня 2010 року.

У п.п. 2.3, 2.4.4 вказаного договору сторони погодили, що ОСОБА_6 повинен повертати кредит та сплачувати відсотки за його користування, шляхом внесення визначеної згідно додатку № 2 до цього договору, суми грошових коштів, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем, вказаним у графіку погашення кредиту.

У рахунок забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором, 22 липня 2008 року відкритим акціонерним товариством «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» укладено окремі договори поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_3

За умовами договору відступлення права вимоги від 15 липня

2010 року ТОВ «Вердикт Фінанс» набуловсіх грошових зобов'язань за кредитним договором відповідача - ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову, суд посилався на те, що згідно

п. 1.3 кредитного договору позичальник - ОСОБА_6 зобов'язується повернути банку кредит, нараховані проценти та комісію не пізніше 21 липня 2010 року. Не отримавши відповідні кошти в строк, визначений вказаним кредитним договором, позивач мав право звернутися до суду з даним позовом протягом трьох років, проте звернувся лише у січні 2014 року, тобто за спливом строку позовною давності.

За положеннями ст. ст. 257, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви надавався розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого 2 квітня 2012 року боржником ОСОБА_6 було сплачено ТОВ «Вердикт Фінанс» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

1 000 грн (а. с. 5).

Таким чином, у 2012 році, коли строк виконання основного зобов'язання настав та до спливу позовної давності, вчинено дію, яка свідчить про визнання боргу.

Отже, у даному випадку відбулось переривання строку позовної давності відповідно до чинного законодавства, а значить за положеннями

ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Переглядаючи справу, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи позивача, не з'ясував, якими доказами підтверджено внесення позичальником платежів на погашення заборгованості та не встановив, хто саме вносив кошти.

Оскільки суд апеляційної інстанції не дав оцінки наданому доказу, що свідчить про неповне встановлення фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, постановлена апеляційним судом ухвала не може вважатися законною і обґрунтованою, у зв'язку із чим, відповідно до

ст. 338 ЦПК України підлягає скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська