Ухвала

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка А.В.,Нагорняка В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати договір поруки від 05 червня 2007 року № SR-302/175/2007 припиненим з 29 вересня 2012 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі − ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі − ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № ML-302/175/2007 року, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти у сумі 80 000 швейцарських франків, які зобов'язався повернути частинами у розмірах та у строки згідно з графіком повернення коштів та сплачувати проценти за користування кредитом за плаваючою процентною ставкою 5, 49 % + FIDR до 05 червня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-302/175/2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки від 05 червня 2007 року № SR-302/175/2007, відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_7 перед банком зобов'язання за кредитним договором від 05 червня 2007 року № ML-302/175/2007 року щодо повернення основного боргу, сплати процентів, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати процентів та штрафу за нецільове використання кредиту.

24 лютого 2012 року банк відступив товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі − ТОВ «ОТП Факторинг Україна») всі права іпотекодержателя/заставодержателя за договором іпотеки/застави, а саме: право вимоги основної суми боргу, нарахованих до сплати відсотків та інших витрат, що підлягають сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки/застави. Права вимоги за кредитним договором були відступлені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 24 лютого 2012 року, укладеного між банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

26 березня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на положення п. 1.9 кредитного договору про дострокове виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку, надіслало на адресу ОСОБА_7 та на її адресу досудові вимоги №№ 54131, 54132, про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № ML-302/175/2007 року, що складається з: залишку заборгованості за кредитом − 76917,45 швейцарських франків; суми відсотків за користування кредитом − 4260,00 швейцарських франків. Грошові зобов'язання повинні бути виконані протягом 30 днів з дня отримання досудової вимоги.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали досудові вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 10 квітня 2012 року, однак останні залишилися без реагування.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2014 року позов задоволено, визнано договір поруки від 05 червня 2007 року № SR-302/175/2007, укладений між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», припиненим з 11 листопада 2012 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2014 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанцій, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед банком або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Тому вимога у п. 4.1 спірного договору поруки щодо дії поруки до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки суперечить згаданій статті ЦК України. Отже, спір належить розглядати у розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно з якою порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції керувався тим, що оскільки п. 4.1 спірного договору поруки передбачено, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-302/175/2007 року, за яким остаточний термін повернення грошових коштів вказано до 05 червня 2027 року, а тому положення ч. 4 ст. 559 ЦК України судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовані помилково.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 05 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого згідно з статутом (а. с. 64−65) є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № ML-302/175/2007 року, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти у сумі 80 000 швейцарських франків, які зобов'язався повернути частинами у розмірах та у строки згідно з графіком повернення коштів та сплачувати проценти за користування кредитом за плаваючою процентною ставкою 5,49 % + FIDR до 05 червня 2027 року (а. с. 6−14).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-302/175/2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки від 05 червня 2007 року № SR-302/175/2007, відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_7 перед банком зобов'язання за кредитним договором від 05 червня 2007 року № ML-302/175/2007 року щодо повернення основного боргу, сплати процентів, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати процентів та штрафу за нецільове використання кредиту (а. с. 15).

24 лютого 2012 року банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всі права іпотекодержателя/заставодержателя за договором іпотеки/застави, а саме: право вимоги основної суми боргу, нарахованих до сплати відсотків та інших витрат, що підлягають сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки/застави. Права вимоги за кредитним договором були відступлені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 24 лютого 2012 року, укладеного між банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

26 березня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на положення п. 1.9 кредитного договору про дострокове виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку, надіслало на адресу ОСОБА_7 та на адресу ОСОБА_6 досудові вимоги №№ 54131, 54132, про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № ML-302/175/2007 року, що складається із: залишку заборгованості за кредитом − 76 917,45 швейцарських франків; суми відсотків за користування кредитом − 4 260,00 швейцарських франків. Грошові зобов'язання повинні бути виконані протягом 30 днів з дня отримання досудової вимоги (а. с. 17, 18).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали досудові вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 10 квітня 2012 року, однак останні залишилися без реагування (а. с. 31, 33).

Апеляційний суд залишив поза увагою вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно з якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

Відповідно до базових умов кредитування строк дії кредитного договору встановлено до 05 червня 2027 року. За п. 1.9.1 кредитного договору банк мав право стягнути достроково з позичальника всю суму заборгованості (а. с. 8).

Після направлення письмової вимоги до поручителя про дострокове виконання зобов'язання кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, однак ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом до поручителя у зазначений строк не звернулося.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував правильне рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яке не відповідає вимогам закону, останнє підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції − залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року скасувати та залишити в силі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк