УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С. Євграфової Є.П.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, посилаючись на те, що між банком та третьою особою ОСОБА_4 укладено кредитний договір від 10 жовтня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 21 тис. євро на умовах зворотності та платності терміном на 120 місяців та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних.

ОСОБА_4 зі своєї сторони порушив умови договору та має заборгованість.

З метою забезпечення виконання зобов'язань третьої особи за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 66,2 кв. м, житловою площею 39,7 кв. м.

На порушення умов договору третя особа своїх зобов'язань не виконала належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 22 вересня 2014 року становить 14 859,16 євро, що еквівалентно 256 950 грн 78 коп.

Про необхідність виконання зобов'язання позивач повідомляв і відповідача і третю особу, проте вимога виконана не була.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд, відмовляючи у позові, виходив із того, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304 (далі - Закон № 1304) протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, виходив із того, що відповідач має конкретну квартиру, в якій проживає та зареєстрований, інших об'єктів нерухомого майна на його ім'я не встановлено та погодився з висновком про відмову у задоволенні позову з підстав, передбачених Законом № 1304.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Згідно з п. 1 Закону № 1304 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304 мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону № 1304 протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню (правова позиція Верховного Суду України, висловдена у справі № 6-57цс15).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанцій, апеляційний суд на порушення ст. 315 ЦПК України не врахував, що Закон № 1304 не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив та помилково залишив рішення без змін.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Київської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

Є.П. Євграфова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська