Справа № 464/3136/14 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/255/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Визнано неповнолітню ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 та задовольнити його позов.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що протягом останніх років ОСОБА_5 чинить йому і його доньці перешкоди в користуванні квартирою (поміняла замки на дверях) та неодноразово зверталась в суд з позовом про визнання їх такими що втратили право на користування житлом. А відтак слід усунути перешкоди в користуванні житлом та вселити їх.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 листопада 2011 року за ОСОБА_7 визнано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8 Вказана квартира складається з трьох кімнат, кухні, комунальних вигод, загальною площею 64,30 кв.м. та в ній зареєстровані позивачка, її син ОСОБА_9, ОСОБА_2 та його донька - ОСОБА_3.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 07.02.2014 року ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право на користування житлом за адресою АДРЕСА_1. Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає з моменту укладення шлюбу з ОСОБА_6 (з 2002 року), разом із сім'єю проживає за іншою адресою.

Задовільняючи позов про визнання неповнолітньої ОСОБА_3., такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та відмовляючи в задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 був зареєстрований у спірній квартирі як член сім"ї попереднього власника, а його неповнолітня донька ОСОБА_3. була зареєстрована у вказаній квартирі у зв'язку з реєстрацією у такій її батька ОСОБА_2, якого рішенням суду, яке набрало законної сили визнано таким, що втратив право на користування житлом за адресою АДРЕСА_1, оскільки встановлено, що за даною адресою він не проживає.

Згідно ст. 31 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою.

Відповідно до ст. 242 ЦК та ст. 39 ЦПК України законними представниками інтересів малолітніх є їхні батьки. ОСОБА_2 є законним представником малолітньої ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи, що відповідно до положень ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них та те, що ОСОБА_3. не являється членом сім"ї власника квартири, не проживає в спірній квартирі, порушує право власності позивача, суд підставно визнав її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що йому чинилися перешкоди у користуванні квартирою, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 добровільно в 2002 році покинув спірну квартиру, його речей в квартирі немає і він не бере участі в утриманні даної квартири, в правоохоронні органи з приводу усунення перешкод в користування квартирою не звертався, жодних дій для вселення не вчиняв. Дані обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: