Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення суми вкладу та процентів за договором вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 02 грудня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір № 12895507 про вклад «депозитний», згідно з умовами якого він вніс у касу банку 120 000 грн, що підтверджується квитанцією № 12895507. Згідно з п. п. 1.1, 1.2 договору кошти внесено строком на шість місяців з процентною ставкою 17,25 % річних. Днем повернення депозиту є 03 червня 2014 року. Відповідно до п. 4.1 цього договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Після закінчення дії договору він звернувся до відділення, в якому було укладено договір для отримання вкладу та процентів за ним, проте йому було відмовлено. Тому 06 серпня 2014 року він звернувся із письмовою заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» та отримав незрозумілу для нього відповідь, в якій вказано, що з приводу порушеного ним питання проведено службове розслідування, в результаті якого встановлено факт зловживання службовими обов'язками, матеріали передано до правоохоронних органів, та зазначено, що порядок повернення коштів буде визначено рішенням суду. Посилаючись на те, що такі обставини не є підставою для звільнення від виконання умов договору з боку відповідача, позивач просив стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на його користь суму вкладу «депозитного» у розмірі 120 000 грн та проценти за вказаним договором у розмірі 17,25 річних за період строку дії вкладу.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 травня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 суму вкладу «депозитного» у розмірі 120 000 грн та проценти у розмірі 17,25 % річних за період строку дії вкладу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 02 грудня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір № 12895507 на вклад «депозитний», згідно з умовами якого останній вніс в касу банку 120 000 грн терміном до 03 червня 2014 року з процентною ставкою у розмірі 17,25 % річних, що підтверджується квитанцією від 02 грудня 2013 року № 12895507 (а. с. 6-8).

За закінченням строку дії договору позивач звернувся до відділення банку про повернення вкладу із процентами та отримав відповідь про те, що з приводу порушеного ним питання у територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 10007/0204 (вул. Артема, 27 у смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області) проведено службове розслідування, в результаті якого встановлено факт зловживання службовими обов'язками. Матеріали передано до правоохоронних органів. Порядок повернення коштів буде визначено рішенням суду (а. с. 10).

З витягу № 1 з кримінального провадження № 0003184 вбачається, що 29 жовтня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до органів внутрішніх справ, зазначивши, що 02 грудня 2013 року від клієнта ОСОБА_3 було отримано готівкові кошти в розмірі 120 000 грн з метою здійснення вкладної операції та укладено депозитний договір на вказану суму під 17,25 % річних на шість місяців з відкриттям рахунку НОМЕР_1. Клієнту було видано ощадну книжку ф. 2 та сам депозитний договір. У бухгалтерському обліку вкладну операцію проведено контролером-касиром ОСОБА_5 о 12 год. 00 хв., але о 12 год. 07 хв. контролером-касиром ОСОБА_5 здійснено відміну операції на суму 120 000 грн. Грошові кошти клієнту не поверталися (а. с. 50).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що видача банком ОСОБА_3 ощадної книжки та копії договору із печаткою банку підтверджує укладення договору банківського вкладу. Оскільки внесення коштів на депозитний рахунок за договором підтверджується квитанцією, вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за банківським вкладом (депозит) на підставі ст. ст. -10581060 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844150/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1172 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844275/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Такі висновки судів відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844150/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_50081/ed_2013_10_12/pravo1/T002121.html?pravo=1>).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

За положеннями ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пунктом 10.1 Інструкції передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України у постанові від 29 січня 2014 року в справі № 6-149цс13.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи із того, що позивачем на підтвердження своїх вимог надано оригінал договору на вклад «депозитний» від 02 грудня 2013 року № 12895507, квитанції від 02 грудня 2013 року № 12895507, ощадної книжки з відображенням зазначеної касової операції, оформлених підписом касира та печаткою банку.

У свою чергу відповідач у порушення вимог ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_07_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_07_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> належними і допустимими доказами вказаних обставин не спростував.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак