У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство «УрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконує зобов'язання за договором кредиту від 15 липня 2008 року, укладеним із ПАТ «УкрСиббанк», щодо його повного й своєчасного погашення, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 20 лютого 2013 року складає 152 882, 25 доларів США. Оскільки у забезпечення вказаного договору між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в солідарному порядку як з боржника, так і з поручителя.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим.

Позовні вимоги мотивувала тим, що у порушення вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором банк не пред'явив вимогу поручителю.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 серпня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

10 грудня 2014 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 221 987 грн 83 коп., 74 848 грн 69 коп. пені, а всього 1 229 976 грн 52 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 24 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк».

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 серпня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_3 скасувати і передати справу у вказаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення відповідають не в повній мірі.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором у нього перед банком виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку лише з боржника, оскільки договір поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з підстав їх протиріччя й невідповідності матеріалам справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843291/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ч. 1 ст. 252 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843292/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2

ст. 251 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843291/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ч. 2 ст. 252 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843292/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Судом установлено, що 15 липня 2008 року між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 95 000 доларів США зі сплатою 14,5 % річних строком до 16 липня 2018 року.

Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 505 доларів США.

З метою забезпечення вказаного договору, того ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалася солідарно з боржником відповідати за належне виконання умов кредитного договору.

Через неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором у останнього перед банком виникла кредитна заборгованість, розмір якої станом на 20 лютого 2013 року складає

152 882, 25 доларів США, що еквівалентно 1 221 987 грн 83 коп., та пеня в сумі 79 848 грн 69 коп.

Відповідно до п. 4.6 кредитного договору від 15 липня 2008 року, позичальник зобов'язується достроково повернути суму кредиту та сплатити проценти у випадках, встановлених договором, та застосування банком процедури щодо дострокового повернення кредиту у порядку, визначеному розділом 12 цього договору.

Пунктом 12.1 кредитного договору визначено, що відповідно до ст.

ст. 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у пп. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5 (у випадку несплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день сплати більш ніж на один місяць), 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «УкрСиббанк» 30 грудня

2009 року вручило відповідачу ОСОБА_3 вимогу № 135-28/763, у якій ставилось питання про усунення порушення умов кредитного договору протягом тридцяти днів і зазначало, що у разі неусунення порушень на

31 день банк вважатиме термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагатиме дострокового виконання усіх зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином, термін повернення кредиту настав 31 січня 2010 року (а.с. 149).

Згідно зі ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_01_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Відповідно до положень чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи спір, суди, встановивши, що 30 січня 2010 року настав строк дострокового виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, а банк звернувся до суду з даним позовом у березні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, не взяли до уваги заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, про застосування строку позовної давності (а.с. 150, т. 1).

Ураховуючи, що рішення судів не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в частині вирішення вимог банку до

ОСОБА_3 із передачею справи у вказаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині ухвалені у справі судові рішення не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в частині вирішення вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 скасувати.

Справу у вказаній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук