Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1350/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська Н.П.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„12" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

У позові зазначала, що на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2004 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

22 квітня 2014 року між сторонами було розірвано шлюб, дитина залишилася проживати з матір"ю.

До травня 2014 року вона разом з донькою мешкала з відповідачем в одному будинку, який належить його матері, вони були однією сім'єю та мали спільний бюджет..

Після розірвання шлюбу відповідач перестав дбати про матеріальне забезпечення доньки, а 08 травня 2014 року незаконно виселив їх з дитиною з будинку, чим фактично позбавив єдиного житла. Після цього вона з донькою змушені були переїхати до сестри у будинок, що розташований у с. Роза м. Бердянська.

За вказаних обставин утримувати дитину їй стало важко, оскільки, прауцюючи медичною сестрою, отримує заробітну плату у розмірі 1582 грн. 54 коп., при цьому щодня несе додаткові транспортні витрати на проїзд у с. Роза.

Крім того, з часу присудження аліментів пройшло майже 10 років, дитина навчається у школі, часто хворіє. Між тим, в країні виникла тривала економічна криза, ціни на харчі, оплату комунальних послуг, одяг, речі першої необхідності, шкільні приналежності, ліки та інші речі значено підвищилися, у зв'язку з чим їх з донькою матеріальне становище значно погіршилось.

Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки має заробітну плату у розмірі близько 2 500 грн., а також має неофіційний прибуток близько 3 000 грн., займаючись ремонтом електроніки та побутової техніки.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд збільшити розмір стягнутих з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) до 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуальног права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з 02.09.1995 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.04.2014 року(а.с.9).

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.6).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі ( ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2004 року з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 були стягнуті аліменти у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку(доходу) щомісяця.

Виконавче провадження з виконання зазначеного рішення було відкрито постановою державого виконавця від 28.12.2004 року(а.с.8)

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на недоведеність позивачем, як одержувачем аліментів, обставин, з якими ст. 192 СК України пов"язує можливість збільшення розміру аліментів, що були визначені судовим рішенням від 15.11.2004 року.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв"язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров"я когось із них.

Отже за змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, однак залежить, зокрема, від покращення матеріального стану платника аліментів або погіршення матеріального стану одержувача, про що може свідчити втрата останнім роботи, відрахування з його заробітної плати інших платежів тощо.

Судом встановлено, що позивач має постійну роботу, за період з січня по червень 2014 року отримала заробітну плату у розмірі 11697 грн. 51 коп.

Відповідач за трудовим договором працює у ФРП ОСОБА_5, за період з березня по серпень 2014 року отримав заробітну плату у розмірі 12448 грн., за виконавчим листом за цей період із його заробітку було утримано 3194 грн. 27 коп. аліментів(а.с.45),

Посилання ОСОБА_2 на те, що матеріальний стан відповідача покращився, оскільки крім заробітної плати він отримує прибуток від підприємницької діяльності, належними та допустимими доказами підтверджені не були, тому суд правомірно не прийняв їх до уваги, враховуючи, що відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За довідкою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15.10.2014 року, підприємницькою діяльністю ОСОБА_3 не займається(а.с.53).

Таким чином, дослідивши обставини справи та надавши оцінку доказам у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача судовим рішення у розмірі 1 /4 частини заробітку, зважаючи на існуючий матеріальний стан як стягувача, так і платника аліментів.

Ті докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої оцінки обставин справи, які відрізняються від зробленої судом першої інстанції, і підстав для скасування судового рішення в порядку ст. 309 ЦПК України вони не містять.

Посилання ОСОБА_2 на необхідність нести додаткові витрати у зв"язку із придбанням ліків для дитини, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки виходять за межі розглянутого позову, враховуючи, що вимоги про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на дитину у зв"язку із її хворобою в порядку ст. 185 СК України позивачем по даній справі не заявлялись, а тому і предметом судового розгляду не являлися.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, переконливих підстав для його зміни чи скасування наведені в апеляційній скарзі доводи не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: