АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №646/9697/14
Провадження№ 22-ц /790/519/15 Головуючий 1 інст. - Міндарьова М.Ю.
Категорія: право власності Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Коростійової В.І., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна, -

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом.

В уточнених позовних вимогах (а.с.69) просив:

· витребувати з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 майно, що належить позивачу на праві власності на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 квітня 2013 року - 1/2 частку сараю літ. «Н», вартістю 31078 гривень та льох літ. «О», вартістю 6408 гривень, що розташовані у садибі по АДРЕСА_1;

· зобов'язати ОСОБА_1 звільнити 1/2 частину сараю літ. «Н» та льох літ. «О» від належного йому майна;

· зобов'язати ОСОБА_1 передати йому ключі від спірних приміщень.

Посилався на те, що спірні прибудинкові споруди виділені йому у володіння за судовим рішенням, яке набрало законної сили, проте відповідач в цій частині рішення суду не виконує, у спірних приміщеннях знаходяться речі ОСОБА_1, будівлі закриті на ключ, який останній йому не віддає, перешкоджаючи таким чином доступу позивача до виділених йому приміщень.

ОСОБА_1 та його представник позов не визнали.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2014 року позов задоволено частково - суд витребував у відповідача на користь позивача 1/2 частину сараю літ. «Н», вартістю 31078,00 гривень та льох літ. «О», вартістю 6408,00 гривень, що розташовані у садибі по АДРЕСА_1, та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 242,5 гривні; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суд першої інстанції скасувати, оскільки висновок суду в частині задоволених позовних вимог зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржив.

Отже рішення суду першої інстанції оскаржується та переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині задоволених позовних вимог.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог.

ОСОБА_2 та його представник проти задоволення скарги заперечували.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тобто, статтею 387 ЦК України передбачено, що способом цивільно-правового захисту права власності є право власника майна на його витребування із чужого незаконного володіння.

У розумінні ст. 387 ЦК України позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна.

Отже, предметом позову на підставі ст. 387 ЦК України виступає вимога власника, який не володіє майном, до особи, яка незаконно заволоділа цим майном.

За ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. ст. 11, 31 ЦПК України право визначення предмета та підстав позову належить виключно позивачеві.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 зазначив підставою позову саме ст. 387 ЦК України.

Задовольняючи позов в частині витребування спірного майна суд зазначив, що позивач є власником спірних господарських прибудинкових споруд, але доступу до них він не має, оскільки ключі від сараю та льоху знаходяться у відповідача, однак речей останнього в даних приміщеннях не має. Суд вважав, що позивач позбавлений права володіти та користуватися майном, яке виділено йому у володіння відповідно до судового рішення та таке, відповідно до ст..ст.386,387 ЦК України, підлягає витребуванню на користь позивача.

Проте погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна.

Матеріалами справи встановлено і визнається сторонами, що спірні частина сараю та льох були виділені ОСОБА_2 в порядку розподілу домоволодіння в натурі на рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 квітня 2013 року. (а.с.20-26). До набрання цього рішення законної сили - до 15 січня 2014 року ці приміщення знаходилися в користуванні відповідача.

Згідно інформації Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, у відділі на виконанні перебувають виконавчі листи №2-811/11 від 08 квітня 2014 року, видані на виконання зазначеного вище судового рішення про розподіл в натурі домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності сторін та визначення порядку користування земельною ділянкою (а.с.75).

Отже, ухвалюючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції не врахував, що право власності ОСОБА_2 на спірне майно відповідачем визнається та не оспорюється. Останній користувався цим майном до вирішення спору про його поділ на законних підставах, та не повертав ключі позивачу до виконання державним виконавцем зазначеного вище судового рішення в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій спірні об'єкти розміщені, адже, ці вимоги пов'язані між собою. У суді апеляційної інстанції відповідач зазначив, а позивач підтвердив, що після встановлення меж користування земельною ділянкою на виконання судового рішення ОСОБА_1 повернув позивачу ключі від спірних приміщень та на даний час спору щодо частини сараю літ. «Н» та льоху літ. «О» між ними не існує.

Таким чином, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст. 387 ЦК України. З позовом про усунунення перешкод у користуванні власністю, позивач не звертався.

За таких обстави, позовні вимоги ОСОБА_2 про витребування у ОСОБА_1 1/2 частки сараю літ. «Н» та льоху літ. «О» задоволенню не підлягають, а відтак відсутні правові підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2014 року змінити.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про витребування у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частки сараю літ. «Н», вартістю 31078 гривень та льоху літ. «О», вартістю 6408 гривень, що розташовані у садибі по АДРЕСА_1, та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 1242,5 гривень рішення скасувати та у задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді