Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Чернігівське підприємство по переробці та реалізації рибних товарів «Чернігівриба» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не сплаченій заробітній платі при звільненні, середньомісячної заробітної плати за порушення розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди; за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства «Чернігівське підприємство по переробці та реалізації рибних товарів «Чернігівриба» до ОСОБА_1 про стягнення суми за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Чернігівське підприємство по переробці та реалізації рибних товарів «Чернігівриба» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з приватного акціонерного товариства «Чернігівське підприємство по переробці та реалізації рибних товарів «Чернігівриба» (далі - ПАТ «Чернігівриба») на її користь суму заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі при звільненні у розмірі 3 382 грн, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 3 січня 2014 року до дня постановлення судом рішення, та 1 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 17 травня 2004 року вона працювала на посаді бухгалтера у відповідача. 2 січня 2014 року її було звільнено за згодою сторін на підставі наказу від 27 грудня 2013 року № 77 -К. Зазначала, що її заробітна плата за місяць складала 2 975 грн, а середньоденна заробітна плата - 185 грн 95 коп., а тому на день її звільнення сума заборгованості по заробітній платі, за вирахуванням податків, мала становити 8 882 грн. Вказувала, що в лютому 2014 року їй було сплачено 5 500 грн і залишок заборгованості складає 3 382 грн. Неодноразові звернення до ПАТ «Чернігівриба» про виплату коштів залишені без належного реагування. Крім того, їй не була виплачена при звільненні компенсація за невикористану відпустку. Вказувала, що незаконними діями відповідача щодо невиплати нарахованої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 1 тис. грн.

У квітні 2014 року ПАТ «Чернігівриба» звернулось до суду з зустрічним позовом, в якому просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 4 239 грн 24 коп., посилаючись на те, що ОСОБА_1 безпідставно отримала кошти, нараховані надлишково у листопаді-грудні 2013 року за період роботи з 15 листопада 2013 року по 2 січня 2014 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 1 липня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ПАТ «Чернігівриба» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Чернігівриба» 4 239 грн 24 коп. з урахуванням податків та обов'язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Чернігівриба» на користь ОСОБА_1 3 382 грн заборгованості по заробітній платі (обов'язкові платежі відраховані), 517 грн 44 коп. компенсації за невикористану відпустку, 32 950 грн 06 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 3 січня 2014 року по 15 жовтня 2014 року з утриманням з цієї суми обов'язкових платежів та 300 грн для відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні зустрічного позову ПАТ «Чернігівриба» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Чернігівриба», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_1 і відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ПАТ «Чернігівриба», виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому з відповідача підлягає стягненню на її користь заборгованість по заробітній платі, сума недоплаченої компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку у відповідності до ч. 2 ст. 117 КЗпП України. Крім того діями ПАТ «Чернігівриба» ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

За таких обставин, апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин, вірно застосував норми матеріального права, та з урахуванням встановлених обставин справи дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та відмову у позові ПАТ «Чернігівриба».

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду про наявність вини відповідача у затримці виплати працівникові відповідних коштів при звільненні.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Чернігівське підприємство по переробці та реалізації рибних товарів «Чернігівриба» відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко