Справа №583/23/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1009/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Попруги С. В. , Собини О. І. ,

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» звернулось до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому уточнило, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 листопада 2007 року між ними було укладено кредитний договір № 0214/07/17-А, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 22704 доларів США строком до 07 листопада 2014 року. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня, тобто 08 листопада 2007 року, відповідач уклав з банком договір застави, предметом якого є автомобіль Ford, модель С-Мах Trend, 2007 року випуску.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором у нього виникла заборгованість, яка станом на 20 березня 2015 року становила 3489,45 доларів США, що складається із: заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 2308,32 доларів США, заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитом в сумі 241,28 доларів США, пені за неналежне виконання зобовязання за кредитним договором в сумі 939,85 доларів США, які банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Не погоджуючись з вимогами первісного позову, 10 березня 2015 року ОСОБА_3 предявив зустрічний позов, який також в подальшому уточнив і просив суд визнати недійним укладений між ним та банком кредитний договір від 08 листопада 2007 року разом з додатками до нього, зупинити нарахування пені, відсотків та штрафних санкцій за договором про надання кредиту з моменту останньої оплати за квитанціями, виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження рухомого майна за кредитним договором та повернути сторони у первісний стан.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що при укладенні спірного договору у банку була відсутня індивідуальна ліцензія ОСОБА_4 банку України, яка б дозволяла здійснювати валютні операції. До того ж, використання іноземної валюти, як засобу платежу на території України, було заборонено. Крім того, на думку відповідача, банк ввів його в оману, не надавши орієнтовної сукупної вартості кредиту, не попередив його про те, що всі валютні ризики у звязку з підвищенням курсу долара він має нести за власний рахунок, що вплинуло на збільшення обсягу його відповідальності перед банком. Також ОСОБА_3 звернув увагу і на те, що позивач надав відповідачу кредит на умовах сплати 11,5% річних, а фактично нарахування відсотків здійснювалось під 12,6%.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0214/07/17-А від 08 листопада 2007 року: по тілу кредиту 2308,32 доларів США, проценти за користування кредитом 241,28 доларів США, пеня 939,85 доларів США, всього 3489,45 доларів США, що на день ухвалення судом рішення за курсом НБУ еквівалентно 82038,84 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 590,58 грн.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а його зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що ОСОБА_3 повністю розрахувався з банком за кредитним договором, хоча на руки і не отримував кошти в іноземній валюті, виходячи з курсу долара США станом на момент укладення спірного договору, однак позивач, на думку відповідача, ввів суд в оману і, збільшивши суму кредиту та відсотків, заявив про неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що банк не надав йому достовірної, чесної і повної інформації, як клієнту та позичальнику, стосовно умов отримання кредиту, а також на те, що банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника позивача за первісним позовом ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_6 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0214/07/17-А, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 22704 доларів США на придбання легкового автомобіля Ford C-Max, 2007 року випуску, зі строком користування кредитними коштами до 07 листопада 2014 року та сплатою 11,5% річних (а.с.6-8, 76-77).

Пунктом 2.3. кредитного договору № 0214/07/17-А від 08 листопада 2007 року визначено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в сумі не менше 270,29 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок.

В подальшому сторони домовилися, що сума щомісячного платежу починаючи з жовтня 2013 року складає не менше 387 доларів США (а.с.12).

Відповідно до п.п.2.6, 2.7 вищевказаного кредитного договору, сплата процентів позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами; проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно на рахунок для погашення кредиту та процентів щомісячно, не раніше 1-го та не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Пунктом 4.1. кредитного договору встановлено відповідальність за несвоєчасне повне або часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, у вигляді сплати пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

За участю правонаступника АКБ «Форум» - ПАТ «Банк Форум» та відповідача були укладені додатковий договір за № 1 від 09 вересня 2010 року, договір про внесення змін та доповнень за № 2 від 26 квітня 2012 року та додатковий договір за № 2 від 19 квітня 2013 року, відповідно, якими були уточнені окремі пункти кредитного договору від 08 листопада 2007 року № 0214/07/17-А (а.с.9, 10-11, 12).

Крім того, для забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 було укладено договір застави від 08 листопада 2007 року, за яким відповідач передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль марки Ford, модель С-МАХ TREND, 2007 року випуску, синього кольору, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.13).

Банк повністю виконав взяті зобовязання за кредитним договором, про що свідчить підпис позичальника на заяві про видачу готівки в іноземній валюті за № 4251 від 08 листопада 2007 року (а.с.19, 56).

В той же час, ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором виконав не в повній мірі, так як у нього виникла заборгованість, яка станом на 20 березня 2015 року становила 3489,45 доларів США, що складається із: заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 2308,32 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом в сумі 241,28 доларів США, пені за неналежне виконання зобовязань в сумі 939,85 доларів США (а.с.4-5, 105-110, 136-138).

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок порушення відповідачем права позивача на належне виконання грошового зобовязання за кредитним договором воно підлягає захисту, у звязку з чим суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 3489,45 доларів США, вказавши також її еквівалент у гривнях станом на день ухвалення судового рішення, що становить 82038,84 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що підстав для визнання кредитного договору недійсним, на які послався ОСОБА_3 у своїй зустрічній позовній заяві, немає, оскільки договір укладений з дотриманням норм законодавства, права споживача при цьому не порушені, а протилежного позивач не довів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У положеннях ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України йдеться про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з вимог статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення договору (далі Закон), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 1 ст.15 Закону визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Положеннями ч.5 ст.11 Закону передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

У ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.18 цього Закону йдеться про те, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:

1) такі положення також підлягають зміні; або

2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що ОСОБА_4 у письмовій формі надав відповідачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, визначивши взаємні права та обовязки сторін та погодивши порядок сплати процентів за користування кредитом із розрахунку використання фактичної кількості днів у місяці, але умовно в році 360 днів, надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту в іноземній валюті, так як кредит був наданий в доларах США, та реальної процентної ставки, що вбачається із Умов кредитування фізичних осіб в АКБ «Форум», які відповідач додав до своєї зустрічної позовної заяви, а також з умов укладеного між ними кредитного договору (п.п.7.2, 7.4) (а.с.6-8, 78-79).

Також відповідач своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору та на всіх додаткових угодах фактично підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному обємі інформацію, яка передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з чим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що спірний кредитний договір містить приховане збільшення розміру процентів за користування кредитом на користь банку і що, відповідно, вказаний договір був вчинений ОСОБА_3 під впливом обману з боку банку, як такі, що не доведені та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги і посилання відповідача на те, що внаслідок зростання курсу долара США до національної валюти України гривні збільшився обсяг його відповідальності перед банком, але, якщо взяти для розрахунку курс долара США станом на день укладення кредитного договору, то, на думку відповідача, він уже давно погасив кредит та відсотки по ньому.

Зокрема, відповідно до статті 36 Закону України «Про ОСОБА_4 України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_4 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються ОСОБА_4 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_4 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи такий договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, в сторін не було.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти за кредитним договором відповідач на руки не отримував, а банк самостійно перерахував їх на рахунок автосалону, де відповідач придбав машину, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до заяви на видачі готівки за № 4251 від 08 листопада 2007 року відповідач ОСОБА_3 отримав у касі банку кредитні кошти у розмірі 22704 доларів США, що підтверджується його підписом (а.с.19).

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у позивача на момент укладення з відповідачем кредитного договору індивідуальної ліцензії ОСОБА_4 банку України, у звязку з чим банк не мав права видавати ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції була надана належна оцінка зазначеним доводам з посиланням на відповідні нормативно-правові акти (Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (ч.ч.1,4 ст.5), «Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затверджене Постановою ОСОБА_4 банку України від 14 жовтня 2004 року, № 483), в яких зазначено, що операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Таким чином, позивачу достатньо було мати банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції і відповідний дозвіл на здійснення операцій з іноземною валютою для того, щоб видати відповідачу кредит в доларах США, що підтверджується матеріалами справи (а.с.22, 23, 24).

До доводів апеляційної скарги про збільшення суми виплат по кредитному договору за рахунок того, що саме за вказівкою банку відповідач застрахував предмет застави у тій страховій компанії, яку вказав позивач, колегія суддів відноситься критично, так як вказане посилання не було предметом зустрічного позову.

Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незадоволення зустрічного позову про визнання недійсними кредитного договору та додаткових угод до нього з підстав, на які посилався ОСОБА_3, в тому числі і внаслідок введення його в оману, несправедливості договору, враховуючи і те, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання недійсним кредитного договору та додаткових угод до нього.

Також колегія суддів звернула увагу і на ту обставину, що відповідач добровільно погодився у листопаді 2007 року на укладення спірного правочину і додатків до нього, а також деякий час сплачував періодичні платежі, що вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, не оскаржував і не порушував питання про визнання їх недійсними до березня 2015 року, отже, до того часу не вважав, що його права порушені банком.

Однак, як передбачено вимогами ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання, про що йдеться в ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, в тому числі і сплата неустойки, тобто штрафу або пені, як про це уточнено в ст.549 ЦК України.

Таким чином, ураховуючи, що ОСОБА_3 допустив заборгованість по погашенню банківського кредиту, порушив договірні зобовязання, тому, окрім повернення заборгованості за кредитним договором, тобто отриманих коштів та сплати відсотків за їх користування, він має ще нести відповідальність у вигляді настання правових наслідків, встановлених як договором, так і законом, а саме: сплатити неустойку у вигляді пені за порушення строків виконання кредитного зобовязання, розрахунок якої позивачем зроблений відповідно до п.4.1 підписаного відповідачем кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували для скасування чи зміни рішення суду.

За таких обставин, коли суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відсутні підстави для його зміни чи скасування, у звязку чим апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 314 ч.1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -