Ухвала

іменем україни

19 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 жовтня 2006 року позивач та ОСОБА_4 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 206 000 грн, а останній зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строк та в порядку, встановленому кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договори поруки, відповідно до умов яких останні зобов'язалися виконати зобов'язання, зазначені у письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. У зв'язку з порушенням кредитних зобов'язань, боржник станом на 11 березня 2013 року має заборгованість у розмірі 433 112,63 грн, а саме: 167 031,44 грн - заборгованість за кредитом, 157 427,75 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 108 653,44 грн - пеня за несвоєчасність виконання кредитних зобов'язань. Вимога, що пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів указану заборгованість за кредитним договором від 03 жовтня 2006 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 жовтня 2006 року в розмірі 433 112,63 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 167 031,44 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 157 427,75 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 108 653,44 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального і матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, вірно виходив із того, що банк надав позичальнику кошти у порядку передбаченому кредитним договором, проте останній умови цього договору не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем. Оскільки банк звернувся до поручителів з пропуском строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, то порука у даному випадку припинена і позовні вимоги до ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

Разом з тим, доводи касаційної скарги, що апеляційним судом не досліджено той факт, що кредитний договір був укладений банком з фізичною особою-підприємцем, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15-16, ч. 2 ст. 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Так, кредитний договір укладено з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 Проте, позов було пред'явлено до поручителів - фізичних осіб, а потім, після уточнення позовних вимог, залучено й ОСОБА_4 в якості відповідача.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукА.В. МаляренкоТ.О. Писана