Справа № 1316/1157/12 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/396/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3, представника апелянта ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2012 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/2 ідеальну частину будинку АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні 1/2 частиною будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує на те, що суд першої інстанції порушив вимоги ЦПК України, не повідомивши його жодного разу про місце, дату та час розгляду справи, що призвело до порушення його прав та законних інтересів. Переконує суд в тому, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1, покликаючись на наявну в матеріалах справи довідку ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 25.03.2003 року №1035 та зазначаючи, що даний факт ніким не оспорювався. Звертає увагу суду на те, що в оскарженому рішенні районний суд посилається на показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, однак згідно протоколів та журналів судових засідань допит таких свідків районним судом не проводився.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що вона є спадкоємцем за законом після смерті свого брата ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який прийняв спадщину у вигляді ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті їх батька ОСОБА_11, а ОСОБА_4 чинить їй перешкоди у користуванні цією частиною будинку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як він дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, на а.с. 1-2 знаходиться позовна заява ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, яка надійшла до Пустомитівського районного суду Львівської області 24.03.1999 року, а на а.с. 19-20 - позовна заява ОСОБА_12 до виконкому Чишківської сільської ради, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, держнотконтора Пустомитівського району, яка поступила до суду 15.05.2006 року.

Ухвалою від 12.03.2012 року суддя відкрила провадження у справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно(а.с.41).

Після цього згідно матеріалів справи відбулось п'ять судових засідань(а.с.42,45, 46,47, 54-55), однак у справі немає жодних доказів про те, що учасники процесу взагалі повідомлялись про час та місце їх проведення.

По суті справа слухалась лише один раз, в судовому засіданні були присутні лише позивач та її представник ОСОБА_3 і тоді ж було ухвалене оскаржуване рішення.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_10.(за твердженням позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, то саме цей день є днем відкриття спадщини після його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 524 ЦК України спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Частиною 1 ст.548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

До складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Не набуття права власності на річ спадкоємцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які б підтверджували родинні зв'язки позивача із ОСОБА_10 як братом, докази про його смерть, докази того, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11 і що спадкоємці першої черги після його смерті (коло яких судом не встановлене), зокрема його дружина ОСОБА_6, відмовились від спадкування після ОСОБА_10, що дало б можливість спадкувати ОСОБА_2 та визнавати в судовому порядку за нею право власності у порядку спадкування.

Крім того, в оскаржуваному рішенні районний суд покликається на показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, хоча згідно матеріалів справи будь -які свідки судом не допитувались.

А тому, колегія суддів вважає, що оцінюючи зібрані по справі докази, суд не дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та не дав їм належної оцінки, внаслідок чого його висновки не відповідають обставинам справи.

Оскільки ОСОБА_4 належним чином відповідно до вимог ст.ст. 74 - 76 ЦПК України не був повідомлений про час та місце розгляду справи, а відтак був позбавлений використати надані йому законом права, зокрема, подавати свої доводи та заперечення щодо позовних вимог, а тому суд не дав оцінки договору купівлі - продажу житлового будинку від 28.07.1989 року, укладеного між ним та позивачкою, а також реєстраційному посвідченню про право особистої власності саме на спірний будинок АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_4 Львівським МБТІ 03.07.1997 року, які він подав в додаток до апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення слід скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: