У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави до Бердянської міської ради, управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування п. 5.24 рішення Бердянської міської ради від 25 лютого 2010 року № 41, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом до відповідачів, який уточнив під час судового розгляду, та просив суд визнати недійсним та скасувати п. п. 5.24 рішення Бердянської міської ради від 25 лютого 2010 року № 41, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, зобов'язати управління Держземагенства у Бердянському районі скасувати запис у Поземельній книзі на земельну ділянку, зобов'язати ОСОБА_5 повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення суперечить ст. ст. 48, 51, 59, 60, 61, 84, 116, 118 ЗК України та ст. ст. 85, 88, 89, 90 ВК України, оскільки земельна ділянка по АДРЕСА_1, яка надана у власність ОСОБА_5, знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а отже, належить до земель водного фонду. На порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність не пройшов обов'язкову державну експертизу, тоді як землі рекреаційного призначення підлягають такій експертизі.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2014 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п.5.24 рішення 79 сесії 5 скликання Бердянської міської ради від 25 лютого 2010 року № 41 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0954 га з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 01 червня 2010 року Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_5, на земельну ділянку площею 0,0954 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у Поземельній книзі на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути територіальній громаді м. Бердянська земельну ділянку площею 0,0954 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, вартістю 103 571 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з наявності передбачених ст. ст. 59, 60, 84, 116, 118, 152 ЗК України, ст. ст. 88, 89, 90 ВК України та ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» підстав для визнання недійсним державного акта, скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки територіальній громаді, оскільки передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_5 проведена з порушенням вимог чинного законодавства та без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, у зв'язку з чим вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що рішенням Бердянської міської ради Запорізької області від 25 лютого 2010 року № 41 ОСОБА_5 затверджено проект про відведення земельної ділянки площею 0,0954 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 01 червня 2010 року.

Згідно з Генеральним планом міста Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради від 25 червня 2009 року № 8, встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах міста Бердянська, на території оздоровчих установ та установ відпочинку, що підтверджується листом заступника міського голови Матвєєва С.В., актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15 травня 2013 року (а. с. 20-22, 102).

Відповідно до схеми місцезнаходження земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, остання знаходиться в межах міста Бердянська, в межах двокілометрової зони Азовського моря.

Згідно з виготовленою приватним підприємством «Азовгеопроект», на вимогу прокурора, ситуаційною схемою земельної ділянки спірна земельна ділянка знаходиться на відстані 898 м від урізу води заливу Азовського моря і на відстані 4 м від урізу води лиману (а. с. 113).

За вимогами ст. 60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Судом встановлено, що проект землеустрою прибережної захисної смуги Азовського моря і лиману на території міста Бердянська не розроблявся і Бердянською міською радою не затверджувався.

Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з пунктом "ґ" частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

З огляду на системний аналіз положень вищенаведених норм законодавства при наданні в користування земельних ділянок навколо водних об'єктів та згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-155цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки спірна земельна ділянка передана ОСОБА_5 з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, внаслідок чого видані правовстановлюючі документи підлягають скасуванню, а земельна ділянка - поверненню, оскільки отримана відповідачем без належних правових підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2014 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2014 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська