АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4115/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Панченка М.М., Саліхова В.В., при секретарі Шалапуда Н.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Банк « Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Солом'янський районний відділ державної міграційної служби України у м.Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Солом'янський районний відділ державної міграційної служби України у м.Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки АДРЕСА_1 загальною площею -59,40 кв.м., житловою площею -42,30 кв.м., що належить на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 12 березня 2008 року за реєстровим номером 725, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів за реєстровим номером 1959768 ОСОБА_3 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ " Банк " Фінанси та Кредит" за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна , в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ " Банк " Фінанси та Кредит" по кредитному договору № 13-07-И/02 від 12.03.2008 року в розмірі 2 486 310, 44 грн. що складається з :

75176 доларів США 04 центи, - гривневий еквівалент становить 973 529,72 грн.- сума строкової заборгованості;

14 171 доларів США 66 центів, гривневий еквівалент становить 183 522,99 грн.- сума простроченої заборгованості;

29 469 доларів США 70 центів, гривневий еквівалент становить 381 632,62 грн.- сума простроченої заборгованості по відсоткам;

26 866,00 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам.

920 759,11 грн. - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотків, комісії.

В іншій частині позову відмовлено.

В порядку ст.217 ЦПК України виконання рішення зупинено до припинення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства " Банк " Фінанси та Кредит" судовий збір у розмірі487,20 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1999,11 грн.

Не погоджуючись з рішення суду, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Солом'янського районного суду м. Києва, яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з квартири, чим порушено вимоги ст.39 Закону України «Про іпотеку».

В судовому засіданні апеляційного суду представникпозивача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідачі в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи належно повідомлені.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.ч. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 13-07-И/02, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 100 000.00доларів США на строк до 11.03.2022 року зі сплатою 11,3% річних за користування кредитом. ОСОБА_3 умови договору належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем становить 2486310,44 грн., з яких: 973 529,72 грн, - сума строкової заборгованості, 183 522,99 грн. - сума простроченої заборгованості.,381 632,62 грн. - несплачені відсотки, 26 866 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам, 920 759,11 грн. - несплачена пеня.

Крім того, 20.03.2007 року між позивачем та відповідачем з метою забезпечення договору кредиту укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру 16, по вул. Івана Лепсе 40, в м. Києві, яка належить відповідачу.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Пунктом 9.3.1 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно п. п. 9, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи відповідачі належним чином не виконують умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, станом на 10.10.2014 року заборгованість становить 2 486 310 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Зазначеним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ПАТ «Фінанси та Кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності обгрунтовані, оскільки відповідачами належним чином не виконуються умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а мораторій являє собою лише відстрочення виконання зобов'язань на певний термін.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Колегія суддів, також, погоджується з висновком суду щодо відмови у позові в частині зняття з реєстраційного обліку та виселення відповідачів з квартири, яке є іпотечним майном, оскільки відсутні докази виконання імперативно-диспозтивних норм, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України щодо належного повідомлення відповідачів про їх виселення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, не спростовують висновків суду першої інстанції, не впливають на їх правильність та не можуть бути прийняті до уваги.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді