Справа № 465/9190/13 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/1723/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.Ф., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю прокурора Лящука Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокурора Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та визнання права власності та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині договорів купівлі-продажу , визнання права власності,-

в с т а н о в и л а :

24 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом , в, якому просив визнати недійсним договір про співпрацю, укладений 05 січня 2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 В обгрунтування позову зазначав, що згідно умов вказаного договору вони досягли домовленості про об'єднання своїх коштів, зусиль та майна, що належить їм на відповідних правових підставах спільно діяти для досягнення спільних цілей, і кожний взяв на себе певні обов'язки, які повинен був виконувати. Однак, відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання, а також не приступав до їх виконання, а тому позивач вважав, що відповідач уклав вказаний договір без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Внутрішня воля відповідача не відповідала зовнішньому її прояву, тобто він, укладаючи оспорюваний правочин, знав зазделегідь, що він не буде ним виконуватись, а отже відповідач уклав даний правочин умисно в результаті чого ввів позивача в оману щодо дійсних намірів. 25 жовтня 2013 року позивач збільшив позовні вимоги, в яких додатково просив зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні належним йому майном, а також визнати за ним право власності на приміщення мотельного комплексу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 Вказував, що ним, в межах зобов'язань передбачених договором про співпрацю, було придбано дві земельні ділянки в м. Дубляни. Вартість вказаних земельних ділянок становила 74700 грн. та 75255, 6 грн. Згідно умов додатку № 1 від 01 лютого 2011 року до договору про співпрацю від 05 січня 2010 року на позивача було покладено обов'язок оплати вартості придбаних ділянок та витрат по оформленню договорів купівлі-продажу. Вказаний обов'язок позивачем було виконано. Після придбання земельних ділянок було ним спільно з відповідачем прийнято рішення про будівництво мотельного комплексу на придбаних земельних ділянках. Фінансування будівельних робіт повинно було виконуватись із залученнях їх спільних коштів, однак відповідач не приймав жодної участі в фінансуванні будівельних робіт. Будівельні роботи завершено, а відповідач, не приймавши жодної участі в придбанні майна, а також у фінансуванні будівництва самовільно зайняв спірні приміщення, а також вимагає оформлення нього права власності.

03 грудня 2013 року суду третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4 пред"явлено позов до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_4 права власності на спірні земельні ділянки та визнання за ним права власності на приміщення мотельного комплексу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 домовились про купівлю земельних ділянок в м. Дубляни. Згідно цієї домовленості вони погодились купити дві земельні ділянки, що в м. Дубляни, Жовківського району Львівської області. Ними було укладено відповідні договори купівлі-продажу,які були посвідчено нотаріально. Щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу, то згідно домовленостей , які були між ним та ОСОБА_2 такі оформлялись на останнього. По завершенню будівельних робіт вони повинні були оформити право спільної часткової власності на мотельний комплекс, а також на земельні ділянки за умови відповідної компенсації відповідачем частини вартості придбаних таких. Проте, відповідач порушив досягнуті домовленості.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2013 року , вирішено:

Позов ОСОБА_2 задоволити частково. Визнати недійсним договір про співпрацю укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05 січня 2010 року.

Позов ОСОБА_4 задоволити. Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № :01:016:0043, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови. Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № :01:016:0063, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови. Визнати за ОСОБА_4 право власності на будівлю мотелю літ. А-1, що в АДРЕСА_1 загальною площею 1400, 9 м. кв.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив прокурор Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прокурор просить скасувати рішення суду першої інстанції. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що сторонами не надано суду жодних доказів виготовлення та погодження проектної та технічної документації на будівництво мотелю, що в АДРЕСА_1, судом не з'ясувано правових підстав для його будівництва, хоча з матеріалів справи вбачається, що даний об'єкт нерухомості є самочинним будівництвом. Також в матеріалах справи відсутні будь-які документальні підтвердження, чи докази того, що позивач чи третя особа звертались у передбаченому законом порядку до відповідного компетентного органу державної влади щодо вирішення питання державної реєстрації права власності , а саме приміщення мотелю у АДРЕСА_1. Судом не з'ясовано статус такого нерухомого майна, чи приймався такий об'єкт до експлуатації, а також не з"ясовано наявність факту реєстрації права власності на таке нерухоме майно у встановленому законом порядку за позивачем, відповідачем чи третьою особою. Апелянт вважає, що суд повинен був вирішити питання про залучення відповідно до ч. 3 ст. 45 ЦПК у справі інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для надання необхідних висновків на виконання її повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовільнити частково з наступних мотивів.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. ОСОБА_4 не було надано доказів в підтвердження: будівництва ним мотелю на земельній ділянці , яка належала б йому та була б відведена для будівництва мотелю, а також не надано доказів наявності у нього належного дозволу чи належно затвердженого проекту на будівництво мотелю.

За відсутності у ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на земельні ділянки: площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № :01:016:0043, цільове призначення - землі житлової та громадської забудов. Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № :01:016:0063, та за обставин належності цих земельних ділянок ОСОБА_2 з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, єдино правильним є висновок про те, що будівництво мотелю було самочинним будівництвом.

Самочинним є будівництво мотелю і з ознак, не надання ОСОБА_4 доказів наявності у нього належного дозволу чи належно затвердженого проекту на будівництво мотелю.

Зважаючи на вищенаведені обставини та у відповідності до ч. 2 ст. 376 ЦК України ОСОБА_4 , який здійснив самочинне будівництво нерухомого майна - будівлю мотелю літ. А-1, що в АДРЕСА_1 загальною площею 1400, 9 м. кв. не міг набути права власності на цю будівлю.

Водночас колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення в частині задоволення позовних вимог про : визнання недійсним договору про співпрацю, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05 січня 2010 року; визнання за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий № :01:016:0043, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови; визнання за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,062 га, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № :01:016:0063, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, зважаючи на те, що вищезазначені земельні ділянки із цільовим призначенням: "будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд" належали на праві приватної власності ОСОБА_2, який і вправі був оскаржувати рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на ці ділянки за ОСОБА_4 і в частині зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Крім цього колегія суддів вважає, що оскаржувати рішення суду першої інстанції в частині зміни цільового призначення земельних ділянок вправі була і Дублянська селищна рада.

З огляду на те, що апеляційна скарга прокурора була подана в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, та водночас не була подана в інтересах ОСОБА_2 , чи - в інтересах Дублянської селищної ради, колегія суддів вважає, що не може вийти за межі апеляційної скарги та вирішувати питання про порушення оскарженим рішенням прав ОСОБА_2 , чи Дублянської селищної ради, якими чи в інтересах яких , рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга , подана прокурором Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області є підставною та такою, яку належить задоволити частково, а саме: скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на будівлю мотелю літ. А-1 , що в АДРЕСА_1 загальною площею 1400,9 м.кв., як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права. В решті оскаржене рішення належить залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Прокурора Франківського району м. Львова в інтересах держави в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року в частині скасувати і ухвалити у скасованій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_4 права власності на будівлю мотелю літ. А-1 , що в АДРЕСА_1 загальною площею 1400,9 м.кв. - відмовити.

В іншій частині рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

ОСОБА_5