АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2052/15 Справа № 199/2000/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Спаї В. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», третя особа: голова правління публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» Начеса Олександр Павлович про скасування та визнання протоколів засідання комісії по трудовим спорам незаконними, про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, та з урахуванням уточнень позову від 30 травня 2014 року просив суд визнати незаконними та скасувати протоколи та постанови рішення комісії по трудовим спорам стосовно нього, у зв'язку з тим, що він не звертався до КТС щодо виплати заробітної плати, а саме: постанови № 140 від 11 вересня 2013 pоку, № 150 від 18 жовтня 2013 pоку, № 163 від 18 березня 2014 pоку, посвідчення: № 140 від 13 вересня 2013 pоку, № 150 від 22 жовтня 2013 pоку, № 163 від 20 березня 2014 року; просив суд визначити заборгованість ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» у зв'язку з невиплатою йому заробітної плати з 17 липня 2013 року по 15 листопада 2013 року; стягнути з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 17 липня 2013 року по 15 листопада 2013 року; стягнути з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 15 листопада 2013 року на час прийняття рішення судом; стягнути з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» моральну шкоду у розмірі мінімального прожиткового мінімуму на працюючого - 1 218,00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що наказом № 337/к-1 від 15.11.2013 року його було звільнено з роботи (наказом від 25.07.2013 року позивача було призначено на посаду заступника голови правління з маркетингу публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», наказом № 246/к від 15.08.2013 р. позивача було переведено на посаду першого заступника голови правління публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема»), утім, в день звільнення не було проведено розрахунку та не було видано трудову книжку. Трудову книжку було видано лише 03.03.2014 року після подань численних заяв про звільнення, також не було проведено розрахунку при звільненні.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року ухвалено: позов ОСОБА_2 - задовольнити частково; визнати незаконними та скасувати рішення Комісії по трудових спорах ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» від 11.09.2013 р., 18.10.2013 р., 18.03.2014 р. у частині стягнення з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті заробітної плати; стягнути з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь ОСОБА_2 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 17 липня 2013 року по 15 листопада 2013 року в розмірі 16 659,68 грн.; стягнути з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000,00 грн.; стягнути з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, 1 218,00 грн.; стягнути з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити нове рішення відповідно до якого стягнути з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі середньої заробітної плати за період з 15.11.2014 року по час прийняття рішення судом відповідно до посадового окладу першого заступника голови правління ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» (на 19.11.2014 року сума становила 90 672,92 грн.), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, судом не розглянуті вимоги та клопотання апелянта, в рішенні суду маються протиріччя. Апелянт в судовому засіданні апеляційної інстанції просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суму в розмірі 90 672,92 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що підприємство визнає суму у розмірі 5 000 грн., визначену судом першої інстанції в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, що підтверджено представниками відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 337/к-1 від 15.11.2013 року ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» ОСОБА_2 було звільнено з роботи (наказом від 25.07.2013 р. позивача було призначено на посаду заступника голови правління з маркетингу ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», наказом № 246/к від 15.08.2013 року позивача було переведено на посаду першого заступника голови правління ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема»). В день звільнення із позивачем не було проведено розрахунку при звільненні по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 17 липня 2013 року по 15 листопада 2013 року, в розмірі 16 659,68 грн., та не було йому видано трудову книжку; трудова книжка була отримана позивачем лише 03.03.2014 року.

Частково задовольняючи позов в частині оскарженого рішення суду, районний суд виходив з того, що з приводу вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо наявності підстав для застосування ст. 117 КЗпП України. У даному випадку розмір середньоденної заробітної плати (розмір якої впливає на розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні), обчислюється відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Середньоденна заробітна плата складає 356 грн. 98 коп.; час затримки невиплати заробітної плати на день ухвалення рішення складає 254 дня), відтак, середній заробіток за час затримки складає 90 672, 92 грн. (356,98 грн. х 254 дня). Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні судом враховується розмір спірної суми, істотність цієї частки в порівнянні з середнім заробітком ( п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»), через що суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5 000,00 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача в розмірі 5000 грн. з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться у день звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, вказані у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за час затримки у розрахунку.

Колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 з 17 липня 2013 року був прийнятий на роботу до відповідача в якості менеджера відділу зовнішніх зв'язків згідно наказу № 214/к від 17.07.2013 року. Наказом № 221/к від 25 липня 2013 року його призначено заступником голови правління з маркетингу. Відповідно до наказу № 246/к від 15 серпня 2013 року позивача було переведено на посаду першого заступника голови правління зазначеного підприємства.

Наказом № 337/к-1 від 15 листопада 2013 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.53-54). Вказані обставини також підтверджені трудовою книжкою позивача (а.с.15-19).

На момент його звільнення відповідач не провів з ним розрахунку та своєчасно не видав йому трудову книжку, що не заперечується сторонами у справі.

Позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 17 липня 2013 року по 15 листопада 2013 року в розмірі 16 659,68 грн., що не оспорюється сторонами у справі.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

І лише при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Судова колегія встановила, що сторонами не оспорювався розмір належної звільненому працівникові суми заборгованості.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою ;Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Місцевим судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становила 356 грн. 98 коп.; час затримки невиплати заробітної плати на день ухвалення рішення складає 254 дня з 15 листопада 2013 року по 19 листопада 2014 року, відтак, середній заробіток за час затримки складає 90 672, 92 грн. (356,98 грн. х 254 дня). Судом першої інстанції проведено правильний розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні. Враховуючи обставини справи суд першої інстанції визначив суму вказаного середнього заробітку до 5000 гривень.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що заробітна плата не виплачена та роботодавцем не проведено розрахунок при звільненні позивачу за причиною арешту всіх розрахункових рахунків підприємства згідно з постановами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2010 року, Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського управління юстиції від 22.03.2012 року та від 16.10.2012 року (а.с.50-52).

Ці обставини також встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, зокрема, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року встановлено, що невиплата своєчасно заробітної плати працівникам ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» сталася з об'єктивних причин, а саме: з 2010 року заарештовані рахунки вказаного підприємства (а.с.102-103).

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що відсутні обставини невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, вказані у статті 116 цього Кодексу, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України.

Судова колегія встановила, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 року порушено провадження про банкрутство ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема».

Відповідно до приписів ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Стаття 234 КЗпП України передбачає можливість поновлення судом строків, передбачених ст. 233 КЗпП України, у разі пропуску їх з поважних причин.

Згідно до роз'яснень у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» п. 4 - встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Судова колегія встановила, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом 13 березня 2014 року, тоді як звільнений був 15 листопада 2013 року.

Несвоєчасне отримання трудової книжки не впливає на спірні правовідносини щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки ці обставини враховуються у справах про звільнення (ч. 1 ст. 233 КЗпП України) або у справах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ч.4 ст. 235 КЗпП України), що не було предметом та підставою заявлених позовних вимог.

В силу положень ст.116 КЗпП України закінчення строку виплати заробітної плати не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Відповідно до п. 2.2 Рішення Конституційного суду від 22 лютого 2012 року по справі №1-5/2012, 4-рп/2012 звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Судова колегія встановила і це підтверджено сторонами у справі, що позивач не звертався до відповідача в позасудовому порядку з вимогою про розрахунок при звільненні, на теперішній час відповідач фактично не розрахувався із позивачем.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судова колегія враховує зазначені обставини справи та згоду відповідача на застосування до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України в межах суми, визначеною судом першої інстанції, а саме: в розмірі 5 000 гривень ( ч.4 ст. 174 ЦПК України), а тому приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення в оскарженій частині рішення суду першої інстанції без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не було предметом апеляційного перегляду судової колегії.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь