Справа № 372/216/15-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
ровадження № 22-ц/780/5726/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 46 09.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Роговській Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15, третя особа - ОСОБА_16, про скасування розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним розпорядження Обухівської РДА №35 від 16.01.2009 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність 14-ти громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, та розпорядження Обухівської РДА №998 від 10.08.2009 року, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_16 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в ході проведеної перевірки прокуратурою Обухівського району встановлено, що розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації №35 від 16.01.2009 року затверджено розроблений ТОВ «Дельта 2003» проект землеустрою щодо відведення у власність 14-ти громадянам, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15, земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області площею 2 га кожна, загальною площею 28 га.

09.06.2009 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки по 2 га кожний, розташовані на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

17.06.2009 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15 відчужили вищевказані земельні ділянки ОСОБА_16, що підтверджується договорами купівлі-продажу земельних ділянок № 2562, 2567, 2572, 2577, 2608, 2613, 2618, 2623, 2628, 2633, 2638, 2543, 2648, 2668 від 17.06.2009 року.

На підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу земельних ділянок та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 10.08.2009 року №998 ОСОБА_16 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 28 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Разом з тим, зазначені земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, оскільки знаходяться в межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро, що підтверджується висновком спеціаліста від 01.08.2012 року №08-08/980 у кримінальній справі №698, в якому зазначено, що спірна земельна ділянка частково (площа 26,9662 га) розташована у 100-метровій прибережній захисній смузі Канівського водосховища.

Цей факт підтверджується також результатами виконаних ПП «Фокус-2002» топографо-геодезичних робіт по визначенню меж 100-метрової прибережної захисної смуги Канівського водосховища в місці розташування земельних ділянок, а також встановленням в натурі (на місцевості) межових знаків частини цих земель.

За результатами проведених робіт складено план-схему розташування земельних ділянок відповідачів з відповідними кадастровими номерами, із зазначенням частин земельних ділянок, які розташовані в межах Канівського водосховища річки Дніпро та визначенням 100-метрової прибережної водозахисної смуги. Із зазначеної карти-схеми випливає, що усі земельні ділянки відповідачів, кожна площею 2,0 га, розташовані в межах 100-метрової прибережної водозахисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро, а тому всі ділянки відносяться до земель водного фонду і не підлягають передачі у приватну власність згідно п. «д» ч. 4 ст. 84 ЗК України.

Розпорядження Обухівської РДА № 998 від 10.08.2009 року щодо зміни цільового використання земельних ділянок, належних ОСОБА_16, з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» також суперечить вимогам діючого законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 20 ЗК України).

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» від 11.04.2002 року №502 зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за заявою до районної державної адміністрації із обґрунтуванням необхідності зміни її цільового призначення.

Відповідно до п. 3 вищевказаної постанови районна державна адміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення:

складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні цільового призначення підлягає її частина;

перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка.

В порушення вищенаведених вимог, Обухівська РДА розпорядженням від 06.07.2009 року за №820 надала дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_16 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради, а в подальшому розпорядженням від 10.08.2009 року за №998 затвердила технічну документацію із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_16 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради.

Таким чином, зміна цільового призначення земельних ділянок, належних ОСОБА_16, проведена з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки відбулась не на підставі проекту відведення земельної ділянки, а на підставі технічної документації, в зв»язку з чим розпорядження Обухівської РДА від 10.08.2009 року №998 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Київської області подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації №35 від 16.01.2009 року затверджено розроблений TOB «Дельта 2003» проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області площею 2 га кожна, загальною площею 28 га.

09.06.2009 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки по 2 га кожний, які розташовані на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

17.06.2009 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15 продали вищевказані земельні ділянки ОСОБА_16, що підтверджується договорами купівлі-продажу земельних ділянок № 2562, 2567, 2572, 2577, 2608, 2613, 2618, 2623, 2628, 2633, 2638, 2543, 2648, 2668 від 17.06.2009 року.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 06.07.2009 року № 820 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_16 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 10.08.2009 року № 998 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_16 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

За положеннями ч. 1 ст. 3 Водного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об»єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина друга ст.3 ВК України визначала, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об»єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об»єктами, болотами, а також островами; землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об»єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню та належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, ст. 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ВК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60 - 62 ЗК України та ст.ст. 1, 88 - 90 ВК України.

Так, згідно зі ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об'єкти, що знаходяться в прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають установленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно п. 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об»єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, у тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50-54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об»єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини, вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Обухівської районної ради народних депутатів п'ятнадцятої сесії двадцять першого скликання від 28 травня 1993 року «Про робочий проект водоохоронної зони Канівського водосховища на території району» було затверджено проект водоохоронної зони Канівського водосховища на території Обухівського району, розроблений Дніпровським басейновим водогосподарським об'єднанням; встановлено особливий режим господарської діяльності в водоохоронній зоні Канівського водосховища згідно діючої нормативної документації у межах, які визначені проектом.

Згідно висновку спеціаліста, складеного інженером-геодезистом ОСОБА_18, земельна ділянка площею 28 га, державний акт серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, яка належить ОСОБА_16, розташована за адресою: АДРЕСА_1, була ідентифікована на «Фрагменті схематичної карти на частину землекористувань в межах Києво-Святошинського, Бориспільського та Обухівського районів Київської області (заплавні землі р. Дніпра)» за допомогою координатної прив'язки до опорних точок південної частини зовнішньої межі Козинської селищної ради народних депутатів та встановлено, що ця земельна ділянка розташована на землях сільськогосподарського використання, що належали сільськогосподарським артілям «імені Леніна» с.Долина, «День врожаю» с.Жуковці, «імені Леніна» с.Старі Безрадичі Обухівського району Київської області (а.с.119-131).

Згідно технічного звіту про виконані проектно-вишукувальні роботи з визначення розмірів прибережної захисної смуги в межах прилеглих земельних ділянок на території Української міської ради Обухівського району Київської області, складеного інженером-геодезистом ОСОБА_18, встановлено, що земельна ділянка площею 28 га, державний акт серія НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, яка належить ОСОБА_16, розташована за адресою: АДРЕСА_1, з урахуванням прилеглих земельних ділянок знаходиться поза межами 100-метрової прибережної захисної зони Канівського водосховища (а.с.132-141).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем суду не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки, передані у власність відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_15, розташовані в прибережній захисній смузі Канівського водосховища, в зв»язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним розпорядження Обухівської РДА №35 від 16.01.2009 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність 14-ти громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Обгрунтованим є і висновок суду про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 10.08.2009 року № 998 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_16 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради, виходячи з наступного.

Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» визначено види документації із землеустрою, до яких відноситься і технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 31 цього Закону зміни до документації із землеустрою вносяться за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Стаття 19 ЗК України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно ч. 1 ст. 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Землями сільськогосподарського призначення, згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що третя особа ОСОБА_16 подав заяву про зміну цільового використання належної йому на праві власності земельної ділянки у межах тієї ж самої категорії земель - землі сільськогосподарського призначення.

Оскільки діюче законодавство України не містить заборони на зміну цільового використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель на підставі технічної документації і не обумовлює цю зміну виключно проектом відведення, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про законність розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 10.08.2009 року № 998 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок та відсутність підстав для визнання цього розпорядження недійсним.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування судового рішення, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області- відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :