Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ18 березня 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГорелкіної Н.А.,суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на частку у спільній сумісній власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2014 року, в с т а н о в и л а:У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про припинення права ОСОБА_6 (колишнє прізвище - ОСОБА_6) на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 з виплатою останній грошової компенсації за частку у спільному майні та визнанням за ним права власності на вказану частину майна. На обгрунтування позову зазначив, що з 14 листопада 1992 року по 15 серпня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними в рівних частках придбана спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 29 червня 2000 року. Посилаючись на те, що спільне користування майном та його розподіл в натурі не можливі, просив суд задовольнити позов. У березні 2014 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд припинити його право власності на Ѕ частини квартири, стягнути з відповідачки грошову компенсацію за його частку у спільному майні у розмірі 22 478 гривень та визнати за відповідачкою право власності на Ѕ частини квартири. У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом про виділ її частки у спільному майні подружжя із стягненням з ОСОБА_5 грошової компенсації у розмірі 22 478 гривень та припиненням права власності на її частку з дня отримання грошової компенсації. У квітні 2014 року ОСОБА_5 уточнив позовні вимоги та просив суд припинити право власності ОСОБА_6 на Ѕ частини спірної квартири із сплатою на її користь грошової компенсації за частку у спільному майні у розмірі 22 478 гривень та визнанням за ним права власності на Ѕ частини квартири. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2014 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. Рішенням Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позову. Припинено право власності ОСОБА_6 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 вартість Ѕ частини спірної квартири в розмірі 22 478 гривень, які знаходяться на депозитному рахунку суду. Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що частка відповідача у праві власності на спірну квартиру складає Ѕ частини, яку не можна вважати незначною, позивачем не внесено на депозитний рахунок суду грошову суму за частку відповідачки, остання не має іншого житла, у зв'язку з чим дійшов висновку про відмову у задоволенні позову із залишенням квартири у спільній частковій власності сторін. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що спірна квартира є неподільною річчю, припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, позивачем внесено на депозитний рахунок суду кошти у розмірі вартості Ѕ частини спірної квартири, відповідачці та її неповнолітньому сину на праві власності належить Ѕ частини квартири АДРЕСА_3. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вказаних вимог судом не дотримано. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України). Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року (справа № 6-68цс14). При ухваленні рішення суд апеляційної інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку, що припинення права власності на Ѕ частини спірної квартири не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, зазначивши, що вказана частина є незначною. Крім того, залишив поза увагою вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України, оскільки для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року (справа № 6-37цс13). Крім того, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України протилежна сторона повинна завчасно внести вартість частки заявника у квартирі на депозитний рахунок суду першої інстанції. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення.За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 листопада 204 року скасувати, рішення Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2014 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік