Справа №486/1100/14-ц 12.03.2015 12.03.2015 12.03.2015
Провадження № 22ц/784/540/15 Головуючий у 1-й інстанції Падалка В.О.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Харитоновій І.В.

за участю

представника позивача Артамонової Ю.С.,

представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення

Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 серпня 2014 року

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», Товариство) до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

18 червня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості залишені без розгляду.

В обґрунтування позову про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач зазначав, що 25 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», яке перетворене в публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», Банк), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-402/031/2008, за яким Банк надав останній кредит у розмірі 101 500 грн. строком до 25 квітня 2018 року зі сплатою за користування кредитом плаваючої процентної ставки FIDR+3,99 % річних.

З метою забезпечення виконання кредитного договору, 25 квітня 2008 року між Банком та відповідачами укладено договір іпотеки, за яким останні передали в іпотеку Банку, належну їм в порядку приватизації квартиру АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі - продажу кредитного портфелю, а також договору відступлення права вимоги, укладеному між Банком та ТОВ «ОТП ФакторингУкраїна» 10 грудня 2010 року, до Товариства перейшли усі права первісного кредитора за вказаним кредитним договором та права іпотекодержателя за договором іпотеки.

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитного договору, станом на 07 квітня 2014 року утворилося 543 737 грн. 04 коп. заборгованості, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - належну відповідачам квартиру шляхом її продажу на публічних торгах за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконання рішення.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 серпня 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг України» задоволено. В рахунок погашення 543737 грн. 04 коп. заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - вищезазначену квартиру, яка належить відповідачам та передана ними в іпотеку. Визначено спосіб її реалізації - шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна. Вирішено питання про розподіл судових витрат, які стягнуті з відповідачів солідарно.

Позивачка ОСОБА_3 оскаржила рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за кредитним договором змінено. Визначено загальний розмір заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року станом на 7 квітня 2014 року, у рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, у розмірі 215269 грн. 63 коп., з яких: 99 860 грн. 48 коп. - заборгованість за кредитом; 15 409 грн. 15 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами; 100 000 грн. - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апелянт підтримує апеляційну скаргу.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 25 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-402/031/2008, за умовами якого Банк надав останній кредит у розмірі 101 500 грн. строком до 25 квітня 2018 року зі сплатою за користування кредитними коштами плаваючої процентної ставки FIDR+3,99 % річних. За умовами договору ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним шляхом сплати щомісяця ануїтентних платежів.

З метою забезпечення виконання кредитного договору, 25 квітня 2008 року між Банком та відповідачами укладено договір іпотеки, за яким останні передали в іпотеку Банку, належну їм на праві власності (в порядку приватизації) трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, заставною вартістю 243 496 грн. (а.с. 13-16). Також на виконання зобов'язання за кредитним договором, між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

В зв'язку з неналежним виконанням кредитного зобов'язання позичальницею, рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили 3 листопада 2010 року та звернуто до примусового виконання, на користь Банку достроково стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором із позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_7, яка утворилася станом на 10 серпня 2009 року в сумі 120 855 грн. 41 коп., із яких: 99 860 грн. 48 коп. - заборгованість по кредиту; 15 220 грн. 52 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 5 774 грн. 41 коп. - штраф.

На підставі договору купівлі -продажу кредитного портфелю, а також договору відступленням права вимоги, укладеному між Банком та ТОВ «ОТП Факторінг», до товариства перейшли усі права первісного кредитора за вказаним кредитним договором та права іпотекодержателя за договором іпотеки (а.с. 95-102, 133, 172).

Вказане рішення суду станом на 7 квітня 2014 року не виконано.

За такого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Вказані висновки відповідають вимогам ст.ст. 526, 572, 590 ЦК України та ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір заборгованості, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не врахував, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, наявність судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, виключає можливість нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки, в даному випадку пені, поза строком дії кредитного договору.

У зв'язку з чим, звернення стягнення на предмет іпотеки можливо лише на суму заборгованості, яка виникла на час припинення зобов'язальних правовідносин за договором.

Як було зазначено вище, строк дії договору закінчився внаслідок ухвалення 19 жовтня 2010 року рішення Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 120 855,41 грн., із яких: 99 860 грн. 48 коп. - заборгованість по кредиту; 15 220 грн. 52 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 5 774 грн. 41 коп. - штраф.

Отже, розмір кредитної заборгованості, в рахунок якої можливо звернення стягнення на предмет іпотеки, з врахуванням позовних вимог, складає 115081 грн., з яких 99 860 грн. 48 коп. - заборгованість по кредиту; 15 220 грн. 52 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами.

За такого колегія, суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України слід змінити в частині стягнення загального розміру заборгованості, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, зменшивши її до вказаних вище сум. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають перерозподілу і судові витрати.

В інший частині рішення слід залишити без змін.

Посилання представника ОСОБА_3 на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, визначаючи самостійно спосіб реалізації, є безпідставними, оскільки первинна позовна заява Товариства таку вимогу містить (а.с. 5).

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 серпня 2014 року змінити вчастині розміру заборгованості, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки та в частині судових витрат.

Визначити загальний розмір кредитної заборгованості станом на 7 квітня 2014 року, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, в сумі 115081 грн., з яких 99 860 грн. 48 коп. - заборгованість по кредиту; 15 220 грн. 52 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 1150 грн. 81 коп. судового збору - з кожної по 383 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: