Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/135/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

17.03.2015 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в

особі головуючого судді Гайдур А. Ю

при секретарі Царь О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представників третіх осіб Самолюк М.В., Ільницький А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні райсуду в смт.Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Міжгірська селищна рада, прокуратура Міжгірського району, орган опіки та піклування Міжгірської РДА, про припинення права власності на частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом про припинення права власності ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 на частку у спільному майні, а саме на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Заяву мотивував тим, що згідно рішення Міжгірського районного суду від 28.11.2008 року за ОСОБА_11 було визнано право власності на 7/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, а за неповнолітніми ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 право спільної власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

31 травня 2011 року ОСОБА_11 склала заповіт за яким все своє майно заповідала доньці ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 прийняла спадщину по заповіту і отримала свідоцтво про право на спадщину на 7/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 постійно виникають спори з приводу здійснення права спільної часткової власності на нерухоме майно, що спільна часткова власність відповідачів визначена за рішенням суду є незначною і що виділення таких в натурі є неможливим, розподілити будинок та господарські споруди за визначеними частками теж неможливо, а тому з посиланням на норму ст. 365 ЦК України просив задоволити позовні вимоги.

В суді позивач та його представник позов підтримали повністю.

Представник відповідачів позов заперечив.

Представники третіх осіб - прокуратура Міжгірського району, орган опіки та піклування Міжгірської РДА позов заперечують.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, представників третіх осіб, свідків, перевіривши та дослідивши докази в справі суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав і мотивів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 60 цього Кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно п. 1 ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/15 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як убачається із встановлених судом обставин справи, що відповідно до оформленого свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_8 одержала на праві приватної спільної часткової власності 7/8 (сім восьмих) частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 7/8 (сім восьмих) частки земельної ділянки загальною площею 0,0798 га, що розташована по АДРЕСА_1.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.12.2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 мають на праві приватної спільної сумісної власності 1/8 (одну восьму) частку на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Станом на 03.02.2015 р. - день звернення ОСОБА_1 до суду із зазначеним вище позовом та на момент розгляду позову в суді ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є неповнолітніми, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_10 та копією паспорта гр. України ОСОБА_9

Позивач ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_8 та їх представник посилаючись на ст. 365 ЦК України та на те, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 постійно виникають спори з приводу здійснення права спільної часткової власності на нерухоме майно, що ОСОБА_3 користується всім будинком і заперечує право ОСОБА_8 на здійснення нею користування, володіння та розпорядження визначеною часткою житлового будинку та земельної ділянки, що домовленості про здійснення права часткової власності на нерухоме майно між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 досягти не вдалося, а також що частка у спільній частковій власності визначена за рішенням суду за неповнолітніми ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 є незначною, розподілити житловий будинок та господарські будівлі за визначеними частками також неможливий, здійснювати спільне володіння чи користування майном за визначеними частками без ущемлення прав ОСОБА_8 неможливо, то позивач з цих підстав просив припинити право власності ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 на їхню частку у спільному майні, а саме на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/8 частку земельної ділянки загальною площею 0,0798 га, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 подав до суду лист-відповідь ПП ОСОБА_12 про неможливість розділення на 1/8 та 7/8 житлового будинку АДРЕСА_1 без порушення будівельних норм та правил, інших доказів суду не подано.

Суд вважає, що даний лист-відповідь в силу ст. 59 ЦПК України не є допустимим доказом і такий слід відхилити.

Всі інші обґрунтування належними доказами не підтверджені, є надуманими і ґрунтуються на припущеннях, що в силу ст. 60 ч. 4 ЦПК України є неприпустимим і суд такі до уваги не бере.

Натомість відповідачі та представники третіх осіб подали суду докази, що іншого житла, придатного для проживання, окрім будинку АДРЕСА_1 у відповідачів немає.

В зв'язку з цим суд вважає, що в разі припинення права власності на частку у спільному майні відповідачів із яких двоє неповнолітніх дітей (ОСОБА_9 і ОСОБА_10) то таке припинення завдасть істотної шкоди їхнім інтересам.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої при розгляді справи № 6-68цс14 щодо припинення права особи на частку у спільному майні (Постанова ВСУ від 02.07.2014 р.) зазначено, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Доводи позивача про те, що після позбавлення відповідачів права власності на частку у спірному будинку вони мають право проживати в ньому до досягнення повноліття не можуть бути визнані судом обґрунтованими при розгляді даного спору, оскільки у випадку позбавлення відповідачів права на частку у власності, відповідачі набувають зовсім іншого правового статусу у спірному будинку, що у подальшому може погіршити їхні права на користування та проживання в спірному будинку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що компенсація, яка за рішенням суду підлягає стягненню з позивача на користь відповідачів у сумі 12717 грн. не може належним чином захистити права відповідачів, оскільки позивачем не надано доказів, що відповідачі на зазначену суму можуть придбати житло.

Встановлені вище обставини дають підстави суду для висновку, що вимога позивача про припинення права на частку у спільному майні до задоволення не підлягає, оскільки не є обгрунтовно доведеною, суперечить вимогам п. 4 ст. 365 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду України.

Крім цього при вирішенні даного спору суд керується і Конвенцією про права дитини (п. 1 ст. 3 ч. 1 Конвенції) де зазначено, що в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Тому, керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

.

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_8 у позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення права власності ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 на частку у спільному майні, а саме на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та право на 1/8 частки земельної ділянки загальною площею 0,0798 га, що розташована по АДРЕСА_1

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області через райсуд протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: А. Ю. Гайдур