Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/777/15 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Онищенка Е.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «Запоріжтрансформатор», я кому зазначав, що він з 18.12.1989 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді котельника, слюсаря із складання металевих конструкцій. Загальний стаж роботи складає 36 років 01 місяць в умовах впливу шкідливих факторів 29 років та 8 місяців. Позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професіонального захворювання від 14 травня 2014 року. За результатами висновку обстеження МСЕК №0028045 від 20.05.2014 року у результаті професійного захворювання позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача 20 000 грн. моральної шкоди, завданої йому внаслідок отримання професійного захворювання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 8000 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Запоріжтрансформатор» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, зменшивши суму відшкодування заподіяної моральної шкоди до 2000грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, ОСОБА_3 в період з 18.12.1989 року по 03.09.2012 року працював на підприємстві відповідача, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів становить 29років 8 місяців.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.05.2014 року ОСОБА_3 було встановлено, що професійні захворювання (вібраційна хвороба від дії комбінованої вібрації першої ст. з переважно периферичним ангіодистонічним синдромом кінцівок, нейросенсорна приглухуватість справа (початкові явища), зліва першої ст.) виникли внаслідок тривалого стажу роботи у шкідливих умовах праці на ПАТ «Запоріжтрансформатор» (а.с.3).

Висновком МСЕК від 20.05.2014 року позивачу було встановлено 15% втрати працездатності (а.с.4).

Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями статті 237-1 КЗпП України чи іншим законодавством, згідно зі статтею 9 КЗпП України є недійсними.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок отримання позивачем професійного захворювання, яке призвело до часткової втрати професійної працездатності, йому заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. Розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом з врахуванням того, що отримане позивачем професійне захворювання призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд визначив розмір відшкодування невиправдано завищений є необґрунтованими.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний характер.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням ст. 23 ЦК України, ст.137-1 КЗпП України, роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" висновки суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди в повній мірі відповідають обставинам справи, є обґрунтованими, а тому, на думку судової колегії, є правильними.

Твердження апелянта про те, що судом не враховано аналізу судової практики по розгляду аналогічної категорії справ, проведеного Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ у 2012 році, є неприйнятними з огляду на те, що апелянт покликається лише на статистичні данні розмірів відшкодування моральної шкоди визначені судами різних областей України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: