АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2535/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 619/139/15 Якименко Л.О.
Категорія: земельна Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Харків Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції Лелека» на ухвалу Дегачівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Головного Управління "Держземагенства" у Харківської області до ОСОБА_2, ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Лелека", третя особа: Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, запису у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею та повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дегачівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2015 року було відкрито провадження по вищевказаній справі та призначено до судового засідання на 12 березня 2015 року.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Лелека", просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, у зв?язку з тим, що заява підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. Посилається на те, що суд порушив ст. 15 ЦПК України і не взяв до уваги, що відповідно до ст. 17 КАС України та рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010, такі спори із суб?єктом владним повноважень щодо оскарження його рішень чи правових актів індивідуальної дії є публічно-правовим.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, за відсутності всіх учасників судового засідання, які повідомлялися про розгляд апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦПК визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. У порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ провадиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами, а у ст.ст. 108-114 ЦПК України визначені конкретні правила територіальної підсудності спорів, виходячи із викладених в цих нормах цивільного процесуального закону ознак.

Пунктом 5 ч.1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала про відкриття провадження у справі виключно із причин недотриманням правил підсудності.

Оскільки ЦПК України у ст.ст. 107-114 визначає підступність лише тих справ, які підлягають розгляду в порядку цивільного, а не інших видів судочинства, то наявність у суду юрисдикційних повноважень є необхідною складовою частиною правил територіальної підсудності.

Таким чином, наведена норма п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України про перевірку апеляційним судом дотримання правил підсудності не містить виключень стосовно з?ясування законності розгляду конкретного спору в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, необхідно вважати спір приватноправовим а не публічно-правовим, якщо він виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права, спірні відносини пов?язані зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Згідно з правовою позицією, яка викладена у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Виходячи з наведеного правового обґрунтування та викладених у заяві прокурора підстав і предмету позову, з огляду на те, що відповідач у цьому спорі представляє інтереси власника землі, спірні правовідносини між сторонами пов?язані зі здійсненням цивільних майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності, вони не носять характеру підпорядкування чи управління, які притаманні публічно-правому спору, - тому у даному випадку виник приватноправовий спір. Отже, при відкритті провадження по справі в порядку ЦПК України районний суд не порушив передбачену у ст. 15 ЦПК України компетенцію щодо її розгляду в порядку цивільного судочинства. Доводи скарги цього висновку не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Лелека" - відхилити.

Ухвалу судді Дергачівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді колегії