Головуючий у 1-й інстанції Кулик С.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Осипчук О.В., Супрун М.Ю.

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Чорного Івана Васильовича на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 червня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 17 квітня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у формі кредитної лінії, що надавалися траншами, ліміт якої є рівним 1506 грн. під 16 % річних з кінцевим терміном повернення 17 квітня 2018 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_5, було укладено договір поруки № 198078, згідно якого остання взяла на себе відповідальність за неналежне виконання ОСОБА_4, умов кредитного договору. Вказував, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим, позивач враховуючи право вимоги, надане йому договором від 08 грудня 2011 року про купівлю-продаж прав вимоги за кредитами ПАТ «УкрСиббанк», просив достроково стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором, яка згідно розрахунку банку станом на 15 липня 2013 року, відповідно до офіційного курсу Національного банку України, склала 463 111 грн. 94 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17 червня 2014 року в задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вказує, що у рішенні суду є посилання на помилки, описки та розходження номеру кредитного договору, але з суті позовної заяви зрозуміло, що сталася технічна помилка спеціаліста, яка на суть розгляду справи не впливає. Між сторонами дійсно 17 квітня 2008 року був укладений кредитний договір № 0 за умова якого відповідач отримав кредит у сумі 49 100 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,85% річних, строком до 17 квітня 2018 року, свої зобов'язання виконував не належним чином в наслідок чого утворилась заборгованість у зазначеній сумі.

Крім того, суд послався на відсутність у матеріалах справи копії договору поруки з ОСОБА_5 № 198078 від 17 квітня 2008 року, але ця копія є додатком №5 до позовної заяви і її відсутність відповідним актом канцелярією суду першої інстанції зафіксована не була.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Усікової Л.О., заперечення представника відповідачів ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів невиконання відповідачем ОСОБА_4 умов кредитного договору № 0 від 17 квітня 2008 року та виникнення у нього заборгованості в сумі 463 111, 94 грн. за цим договором. В позовній заяві зазначено, що між сторонами було укладено кредитний договір на суму в розмірі 1506 грн., а вже у прохальний частині позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість у розмірі 463 111 грн. 94 коп.. Також не встановлена відповідальність поручителя ОСОБА_5 за договором поруки.

Проте погодитись із висновками суду першої інстанції не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Натомість, суд першої інстанції встановивши, що до позовної заяви долучено копію кредитного договору, укладеного між сторонами, але за іншим номером та на іншу суму, ніж про це було заявлено на обґрунтування позовних вимог, у порушення вимог ст.ст. 10,11 ЦПК України не виконав покладених на нього зобов'язань, взагалі не сприяв повному і всебічному розгляду справи, а відмовив у задоволені позову з посиланням на недоведеність заявлених вимог.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно із положеннями ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків.

Положеннями ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Апеляційним судом до матеріалів справи залучено копію кредитного договору № 0 від 17 квітня 2008 року, укладеного з відповідачем ОСОБА_4, виписку про рух коштів за цим кредитним договором та розрахунок заборгованості станом на 15 липня 2013 року, на які позивач посилався в обґрунтування заявлених вимог, оскільки такі докази мають суттєве значення по справі для правильного вирішення, що відповідає положенням ч.2 ст. 303 ЦПК України.

Як вбачається зі справи 17 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 49 100 доларів США зі сплатою 12,85% річних на строк до 17 квітня 2018 року.

Згідно з п.1.2.2 позичальник взяв на себе зобов'язання повертати суму кредиту та сплачувати відсотки шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 730 доларів США, розмір яких може змінюватися у випадку зміни відсоткової ставки згідно із п.п. 1.3.1, 10.2 договору.

За положеннями п.1.3.1 за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує відсотки на прострочену суму основного боргу за ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від встановленої ставки. Нарахування вищевказаної відсоткової ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Відсотки нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості (а.с. 124-131).

У той самий день, 17 квітня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк» уклало з ОСОБА_5 договір поруки № 198078, згідно з яким остання поручилася перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 0 від 17 квітня 2008 року. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність (а.с. 23-24).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та умовах, визначених цим договором ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до розрахунку позивача у зв'язку з порушенням виконання умов кредитного договору станом на 15 липня 2013 року, сума заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 становить 57 939,69 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США - 799,3 грн.) складає - 463 111 грн. 94 коп. В тому числі: тіло кредиту - 47 178,45 доларів США, що в еквіваленті складає 377 097 грн. 35 коп., відсотки - 10 761,24 доларів США, що в еквіваленті складає 86 014 грн. 59 коп. З них прострочена заборгованість по тілу кредиту 15 813,82 доларів США, відсоткам - 10 131,95 доларів США (а.с. 132).

Наведений розрахунок стороною відповідача не оспорюється, надані копії квитанцій про сплату кредитних зобов'язань узгоджуються з випискою про рух кредитних коштів. З якої вбачається, що відповідачем ОСОБА_4 з січня 2009 року ануїтетні платежі сплачувалися з порушенням встановлених строків та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Останній платіж на суму 5200 доларів США здійснено 12 вересня 2012 року (а.с. 158-166, 177, 189-210).

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що у зв'язку із порушенням відповідачем ОСОБА_4 умов кредитного договору утворилась заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» в загальній сумі 57 939,69 доларів США, з них тіло кредиту - 47 178,45 доларів США, відсотки - 10 761,24 доларів США.

Згідно офіційного курсу НБУ станом на 22 січня 2015 року (100 доларів США - 1576, 76 грн.) 57 939,69 доларів США дорівнює 913 569 грн. 86 коп., але виходячи з положень ст. 11 ЦПК України та враховуючи, що позивачем не заявлялися вимоги про збільшення сум у зв'язку із зміною валютного курсу, з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта банк» підлягає стягненню заборгованість в межах заявлених вимог в розмірі 463 111 грн. 94 коп.

Пред'являючи позов до ОСОБА_5 про дострокове стягнення, ПАТ «Дельта Банк» посилався на те, що у результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку боржник та його поручитель, незважаючи на вимоги, не погасили.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання, а від так і поручитель ОСОБА_5, повернути суму кредиту з відповідними відсотками до 17 квітня 2018 року, сплачуючи її частинами щомісячними ануїтетними платежами.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що і боржник, то зазначені правила, з урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України, повинні застосовуватись і до поручителя.

З системного аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в інший частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 та від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14,які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

За таких підстав, враховуючи, що кредит було надано до 2018 року і строк виконання основного зобов'язання до пред'явлення позову 30 вересня 2013 року банк не змінював, хоча останній платіж боржником було здійснено у вересні 2012 року, встановлений законом шестимісячний строк для поручителя має обчислюватися з 01 квітня 2013 року.

Виходячи з розрахунку заборгованості, наданого позивачем і який не оспорювався стороною відповідача, за період з 01 квітня 2013 року за кредитним договором утворилась заборгованість в загальній сумі 33 614,87 доларів США, з яких: за тілом кредиту - 32 320 доларів США, з яких прострочена заборгованість складає 1348,29 доларів США; за простроченими відсотками - 1249,87 доларів США.

Згідно офіційного курсу НБУ станом на 22 січня 2015 року (100 доларів США - 1576, 76 грн.) 33 614,87 доларів США дорівнює 530 025 грн. 82 коп., але виходячи з положень ст. 11 ЦПК України та враховуючи, що позивачем не заявлялися вимоги про збільшення сум у зв'язку із зміною валютного курсу, з відповідача ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта банк» підлягає стягненню заборгованість в межах заявлених вимог в розмірі 463 111 грн. 94 коп.

Враховуючи солідарну відповідальність боржника і поручителя, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 463 111 грн. 94 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як роз'яснено в п. 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Позивачем ПАТ «Дельта Банк» при зверненні до суду з позовом згідно платіжного доручення № 66756871 від 27 вересня 2013 року сплачено судовий збір в сумі 3441 грн., платіжного доручення № 68353330 від 22 серпня 2014 року за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 1720 грн. 50 коп. (а.с.2, 106).

Враховуючи, що позов та апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено у повному обсязі, з відповідачів у дольовому порядку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5161 грн. 50 коп., тобто по 2580 грн. 75 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Чорного Івана Васильовича задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 червня 2014 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року в сумі 463 111 (чотириста шістдесят три тисячі сто одинадцять) гривень 94 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в рахунок погашення витрат по сплаті судового збору по 2580 гривень 75 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: