Справа № 214/7570/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 лютого 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 16000 грн. та понесені судові витрати в розмірі 236 грн. Позовні вимоги вмотивувала тим, що 28.03.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якого відповідач отримала у борг 16000 грн., які зобов'язалась повернути найближчим часом. Однак до теперішнього часу відповідач своїх зобов'язань не виконала, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила, що відповідач повернула їй 10000 грн., але в рахунок сплати відсотків по укладеному договору позики у вигляді вказаної розписки та оплати продуктів харчування, яка та брала в неї.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти пред'явлених позовних вимог та пояснила, що повернула відповідачу 10000 грн. у рахунок сплати боргу за вказаною розпискою, у зв'язку з чим просила суд зменшити розмір заборгованості на зазначену суму.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Так, в матеріалах справи знаходиться копія розписки від 28.03.2013 року (далі - Договір позики), підписаної відповідачем, згідно якої остання взяла у позивача в борг грошових коштів у розмірі 16000 грн., які зобов'язалась повернути найближчим часом (а.с.9).

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як убачається зі змісту позовної заяви та не заперечується відповідачем, позивач у травні 2013 року звернулась до відповідача з вимогою повернення наданих їй грошових коштів, на що остання пообіцяла повернути грошові кошти у строк до 01.09.2013 року (а.с.3).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов'язання, 3) сплата неустойки, 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач своїх зобов'язань щодо повернення позивачу грошових коштів у повному обсязі не виконала, оскільки повернула останній в рахунок сплати боргу за Договором позики лише 10000 грн., а відтак суд уважає, що слід зменшити розмір заборгованості на зазначену суму та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу, що залишилась, тобто 6000 грн.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводів позивача, що 10000 грн. були сплачені їй відповідачем у рахунок нарахованих відсотків за Договором позики за взяті продукти харчування, оскільки укладений між сторонами Договір позики не містить жодних застережень щодо цього і таких вимог в позові не заявлялось.

Отже, за наведених вище обставин суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 236 грн. (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 6000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 236 грн. у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Попов.