Справа № 473/4875/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарях Заблоцькій М.М., Некрасовій А.О.,

за участю: представника відповідачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказувало, що 13 квітня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 1404/0307/88-005, відповідно до якого банк надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 87 000 грн. на строк до 13 квітня 2017 року, а остання зобов'язалася вчасно частинами повертати кредит згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 19 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту.

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останньої сплачувати неустойку - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, а також право банку вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» було укладено договір факторингу за №15 за яким останньому за плату було відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_2 за зобов'язаннями, що виникли з кредитного договору №1404/0307/88-005 від 13 квітня 2007 року.

В цей же день за аналогічним договором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» за плату відступило позивачу набуті у ПАТ «Сведбанк» права вимоги до ОСОБА_2

Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним ні попереднім, ні нинішньому кредитору належним чином не виконувала в зв'язку з чим станом на 20 серпня 2014 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме:

· заборгованість по кредиту - 23 407,94 грн.;

· заборгованість по процентам за користування кредитом - 613,87 грн.;

· нарахована пеня за порушення умов договору в межах річного строку в розмірі 3 950,14 грн.

Враховуючи вказані обставини, позивач просив про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, а також понесених ним судових витрат.

В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, судом про час та місце розгляду справи повідомлена, причину неявки суду не повідомила.

Представник відповідачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Свої заперечення проти позову обґрунтовував тим, що неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору дійсно мало місце, проте було обумовлене незадовільним станом здоров'я відповідачки та було нетривалим, заборгованість - незначною, разом з тим прострочена заборгованість в подальшому була повністю погашена, на час розгляду справи існує тільки поточна заборгованість.

Виходячи з цих обставин та з врахуванням недоведеності, а також необґрунтованості нарахованої позивачем заборгованості, представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Оскільки матеріали містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача та відповідачки.

Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 13 квітня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 1404/0307/88-005, відповідно до якого банк надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 87 000 грн. на строк до 13 квітня 2017 року, а остання зобов'язалася вчасно частинами повертати кредит згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 19 % річних від суми залишку заборгованості по кредиту.

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останньої сплачувати неустойку - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, а також право банку вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» було укладено договір факторингу за №15 за яким останньому за плату було відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_2 за зобов'язаннями, що виникли з кредитного договору №1404/0307/88-005 від 13 квітня 2007 року.

В цей же день за аналогічним договором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» за плату відступило позивачу набуті у ПАТ «Сведбанк» права вимоги до ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.

Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики, що залишилася, сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З моменту укладення договору факторингу та отримання відповідного повідомлення боржник зобов'язаний виконати відступлене грошове зобов'язання на користь фактора.

До фактора, як нового кредитора, переходять права клієнта, як первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 дійсно порушувала умови кредитного договору в зв'язку з чим періодично виникала прострочена заборгованість по кредитному договору, в тому числі існує вона й на час розгляду справи. А тому позивач правомірно, а саме використовуючи право, передбачене п.п 3.8, 3.9 кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України визнав строк повернення кредиту в цілому таким, що настав та звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася, внесення інших платежів, а в подальшому, враховуючи невиконання позичальником в добровільному порядку пред'явленої до неї вимоги, розпочав нараховувати на цю суму неустойку (пеню) та звернувся до суду з приводу примусового стягнення боргу.

Судом встановлено, що станом на 20 серпня 2014 року дійсно утворилася заборгованість по кредиту та процентам в розмірі про яку зазначив в позові позивач.

Проте в зв'язку з частковим погашенням відповідачкою заборгованості вказаний борг зменшився та станом на 01 березня 2015 року складає:

- заборгованість по кредиту - 20 325,06 грн.;

· заборгованість по процентам за користування кредитом - 301,73 грн., що повністю підтверджується детальним розрахунком заборгованості.

Водночас стороною відповідача в підтвердження своїх заперечень не надано належних та допустимих доказів, що б спростували доводи позивача щодо наявності та розміру боргу, зокрема докази щодо повного або часткового погашення відповідачкою встановленої судом заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань.

В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Що стосується неустойки (пені), то суд виходить з того, що вона нарахована позивачем підставно, проте частково поза межами встановленої законом позовної давності.

Згідно ст. 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики.

Зі змісту постанови Верховного Суду України слідує, що позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування та незалежно від обумовлення сторонами в договорі іншого, більш тривалого строку. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

За таких обставин з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню неустойка (пеня), нарахована в межах річного строку до дня звернення до суду (дати здачі позову до відділу поштового зв'язку, а саме 15 жовтня 2014 року), однак в межах позовних вимог, а саме за період з 15 жовтня 2013 року по 20 серпня 2014 року, що становить 3 399,62 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 240,26 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №1404/0307/88-005 від 13 квітня 2007 року, що утворилася станом на 01 березня 2015 року, а саме заборгованість по кредиту в розмірі 20 325 (двадцять тисяч триста двадцять п'ять) гривень 06 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом - 301 (триста одна) гривня 73 копійки, пеню за порушення умов договору - 3 399 (три тисячі триста дев'яносто дев'ять) гривень 62 копійки, а всього в загальному розмірі 24 026 (двадцять чотири тисячі двадцять шість) гривень 41 копійку, а також в повернення 240 (двісті сорок) гривень 26 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Вуїв