АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2814/2015 Головуючий у 1-й інстанції: П'ятничук І.В.
Доповідач: Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Шиманського В.Й., Семенюк Т.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 рокупредставник позивача звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 9342.52 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 липня 2012 року складає 74646.73 грн. за кредитним договором № K2H0A500055020 від 28.10.2005 року та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 не виконує умов кредитного договору щодо сплати залишку заборгованості після реалізованого заставного автомобіля .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що судом невірно застосовано норми Закону України «Про заставу» та Постанову КМУ «Про затвердження Положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна».

Крім того, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Вважає, що факт реалізації предмета застави не припиняє грошового зобов'язання боржника в тому разі, коли сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, й у такому випадку закон передбачає право кредитора одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення його вимоги, з іншого майна боржника.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довів розмір заборгованості, оскільки предмет застави, яким забезпечувалося виконання зобов'язання за договором, був проданий з порушенням процедури, вказаної в Законі.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 28.10.2005 p. укладено кредитний договір № К2Н0А500055020, згідно умов якого, останній було надано грошові кошти у розмірі 7857 дол. США на термін до 25.10.2012 року.

Цього ж дня між банком та боржником було укладено договір застави транспортного засобу, яким заставою (автомобілем ЗАЗ ДЕО Т13110, 2005 p. випуску, р/н НОМЕР_1) забезпечується виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № К2Н0А500055020, повернення кредиту, наданого у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 10574 дол. США ,у т.ч. на придбання автомобіля - 7957 дол. США, сплати страхових платежів 2617 доларів США у строк до 25.10.2012 р. включно.

Крім того, для забезпечення виконання вказаних зобов'язань 28.10.2005 року між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого поручителі відповідають перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і ОСОБА_1, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Звертаючись до суду , позивач вказав на те, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка складає 74646.73 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно зі ст. 558 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

За умовами ч. 1 ст. 20 Закону України від 2 жовтня 1992 р. N 2654-ХІІ «Про заставу» , ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання, що забезпечене заставою, не буде виконано у встановлений строк (термін).

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 передала банку заставний автомобіль 31.01.2009 року, що підтверджується відповідним актом передачі (т.1 а.с. 199), а також видала довіреність працівнику банку на користування та розпорядження заставним автомобілем (т.2 а.с. 1-5).

30.03.2009 p. філією «Розрахунковий центр» «Приватбанк» видано ОСОБА_1 довідку, відповідно до якої заборгованість останньої перед філією «Розрахунковий центр «Приватбанк погашена в повному обсязі (а.с. 200).

Позивач не заперечує, що заставний автомобіль реалізовано 18.06.2010 p. за ціною 3755,51 доларів США, однак документи, які підтверджують таку реалізацію, суду не надані , оскільки, за поясненнями позивача, це відображено лише випискою по рахунку НОМЕР_2 (т.1а.с. 235).

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що банк не довів існування заборгованості відповідачів, оскільки суд не може перевірити спосіб звернення стягнення на предмет застави, який передбачений п.п. 15.7.1., 15.7.2., 15. 7. 3. договору застави, ціну, за якою було продано автомобіль та його місцезнаходження.

Згідно ст. 21 Закону «Про заставу» реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором. Якщо другий і наступні аукціони (публічні Торги) оголошені такими, що не відбулися, заставодержатель має право залишити заставлене майно за собою за початковою ціною, яка була запропонована на останньому аукціоні (публічних торгах). У разі якщо заставодержатель відмовився залишити заставлене майно за особою, це майно реалізується у встановленому порядку, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до ст. 24 Закону у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатню для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Як зазначено у п. 25 договору застави нерухомого майна, в разі продажу предмету застави на публічних торгах заставодержатель відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета застави у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1448 від 22.12.1997 року, якщо інше не передбачено законодавством на день реалізації предмету застави.

Отже, в силу викладеного, позивачем порушено вимоги Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статтею 26 якого передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із визначених цією статтею позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Статтею 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжував-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу.

Проте, в порушення вищевикладених вимог позивач ПАТ КБ «Приватбанк» не повідомив відповідача про реалізацію автомобіля і не надав йому письмовий звіт про результати продажу та продовжував у період з 18.06.2010 p. до 11 липня 2012 р. нараховувати проценти та пеню на суму заборгованості по кредиту, визначеної ним на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, апеляційна інстанція приходить до висновку про те, що позивач порушив процедуру реалізації заставного майна і сам визнав про відсутність заборгованості ОСОБА_1, видавши їй довідку, відповідно до якої, заборгованість останньої перед філією «Розрахунковий центр «Приватбанк» погашена в повному обсязі.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді