Справа № 703/4477/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Манька М.В.

при секретарі Пшенишній А.І.

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

27 серпня 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до ОСОБА_2 і просить суд стягнути з нього заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2008 року № 900/06-034-065 в розмірі 44788,52 грн., а саме: 22759,76 грн. - заборгованість за основним боргом, 14759,86 - заборгованість за відсотками, 2233,79 грн. - пеню за несвоєчасне погашення кредиту, 1746,00 грн. - пеню за несвоєчасне погашення відсотків, 1843,52 - інфляційні втрати за кредитом, 1445,59 грн. - інфляційні втрати за відсотками.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач 11 лютого 2008 року отримав кредит в розмірі 42525,00 грн. зі сплатою 13,5 % річних на суму заборгованості терміном погашення до 10 лютого 2015 року та зобов'язався погашати кредит відповідно до графіку і сплачувати відсотки, але порушив умови кредитного договору, а саме: не виконав свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами, в зв'язку з чим станом на 12 червня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом - 22759,76 грн., за відсотками - 14759,86 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив суд до позовних вимог застосувати строк позовної давності, позов визнав частково - в частині стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 3543 грн. 75 коп., що становить суму платежів відповідно до графіка погашення за період з моменту подання позовної заяви до суду до кінцевої дати погашення кредиту - 10 лютого 2015 року, в іншій частині позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що останній платіж по погашенню кредиту та відсотків він вчинив 10 червня 2011 року, отже з наступного дня позивачу стало відомо про порушення його права, «в зв'язку з чим починається дія трирічного строку права на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів»; строк позовної давності сплинув 10 червня 2014 року, а позивач звернувся в суд з позовом лише 31 липня 2014 року, тому вважає, що позивач пропустив строк позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свого довірителя, просив суд застосувати строк позовної давності. Оскільки останній платіж вчинено відповідачем 10 червня 2011 року, а позивач звернувся до суду лише 31 липня 2014 року (дата складення позовної заяви), вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав, тому стягненню підлягають платежі за кредитом за період з моменту звернення до кінця договору, тобто, 3543 грн. 75 коп.

Позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч.2 ст. 615 ЦК України), крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року сторони уклали договір кредиту № 900/06-034-065, на умовах якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 42525 грн.00 коп. зі сплатою 13,5 % процентів річних та кінцевим терміном повернення - до 10 лютого 2015 року.

Згідно з умовами договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п.7.3.), так і строки виконання зобов'язань - щомісячними погашеннями частки кредиту в розмірі щомісячного платежу 506,25 грн. відповідно до графіку - до 10 числа кожного місяця.

Отже, згідно з умовами договору погашення кредиту та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, тобто, договором встановлено строки виконання кредитних зобов'язань - щомісячне внесення платежів по кредиту.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється відповідно до графіків погашення кредиту, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий місячний платіж, проте не сплатив його.

В розумінні правової позиції ВСУ, викладеній в постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак, і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його виконання.

Таким чином, оскільки умовами кредитного договору (п.1.1.) погашення основного боргу повинно здійснюватись відповідачем частинами - до 10 числа кожного місяця в розмірі 506,25 грн. щомісячно, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання відповідачем кожного з цих зобов'язань.

Оскільки останній платіж відповідачем здійснений 10 червня 2011 року, наступний платіж він повинен був сплатити до 10 липня 2011 року, але не сплатив його, отже, з 11 липня 2011 року у позивача виникла підстава для звернення до суду з вимогою, однак позивач в суд звернувся лише 27 серпня 2014 року. Враховуючи трирічний строк позовної давності, про застосування якої заявив клопотання відповідач та його представник, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу за період з 11 липня 2011 року до 28 серпня 2011 року перебувають за межами строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного стягненню підлягає сума заборгованості відповідно до графіку погашення за період з 28 серпня 2011 року (враховується платіж за вересень, оскільки платіж за серпень за графіком - до 10 серпня перебуває за межами строку позовної давності) по 10 лютого 2015 року, тобто, 21262,50 грн.

Стосовно нарахованих, але несплачених відсотків, як вбачається з п.п.2.1. - 2.4.2. кредитного договору відповідач повинен сплачувати проценти в розмірі 13,5 % річних, які нараховуються за поточний місяць, а підлягають сплаті до 10 числа наступного за звітним місяцем.

Тобто, нараховані відсотки за серпень 2011 року сплачуються відповідно до умов договору до 10 вересня 2011 року, але як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем останній раз погашались відсотки 10 червня 2011 року, тому платежі зі строком погашення до 27 серпня 2011 року перебувають за межами трирічного строку позовної давності, а зобов'язання з вересня 2011 року підлягають стягненню.

На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки, нараховані за період з вересня по 11 червня 2014 року в розмірі 7806,89 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення неустойки - пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - вони підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Підставою, що породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.551 ЦК України та умов договору (п.4.1.) розмір пені за прострочення строків повернення кредиту, визначених графіком погашення, а також строків сплати відсотків, позичальник (відповідач) сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення.

До позовних вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується спеціальна позовна давність в один рік відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Отже, у відповідності з ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня(місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності.

Оскільки стягненню підлягає пеня, нарахована за рік, який передує зверненню до суду, тобто, нарахована після 28 серпня 2013 року, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню, нараховану з 11 вересня 2013 року по 11 червня 2014 року: за несвоєчасне погашення кредиту - 1774,83 грн., за несвоєчасне погашення відсотків - 1427,16 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, слід зазначити наступне. Верховний суд України, узагальнюючи судову практику з питання стягнення судами інфляційних втрат, роз'яснив наступне. Проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі, після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13).

У п. 18 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснюється, що за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, інфляційні втрати нараховуються на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання. Відповідно до п.1.1. кредитного договору позичальник зобов'язався погашати кредит та відсотки, тому грошовим зобов'язанням в цьому розумінні є основний борг та відсотки.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати від знецінення гривні за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року в розмірі 3289,11 грн.

З огляду на вищенаведеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути 21262,50 грн. - заборгованість за основним боргом, 7806 грн. 89 коп. - заборгованість за відсотками, 1774 грн. 83 коп. - пеню за несвоєчасне погашення кредиту, 1427 грн. 16 коп. - пеню за несвоєчасне погашення відсотків, 3289 грн. 11 коп. - інфляційні втрати, всього - 35560 грн. 49 коп.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому в стягненні заборгованості за кредитом та відсотками, нарахованими за межами строку позовної давності, тобто, до 28 серпня 2011 року, а за неустойкою - до 28 серпня 2013 року, слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 355 грн. 62 коп. судового збору - пропорційно до розміру задоволених вимог (447,89 х(35560,49/44788,52х100%)=447,89х79,4%=355,62).

На підставі наведеного, ст.ст. 257, 258, 261, 526, 550, 551, 625, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 88, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , на рахунок 0006, МФО 300023, заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2008 року № 900/06-034-065 в розмірі 35560 грн. 49 коп., а саме: 21262,50 грн. - заборгованість за основним боргом, 7806 грн. 89 коп. - заборгованість за відсотками, 1774 грн. 83 коп. - пеню за несвоєчасне погашення кредиту, 1427 грн. 16 коп. - пеню за несвоєчасне погашення відсотків, 3289 грн. 11 коп. - інфляційні втрати, а також судовий збір в розмірі 355 грн. 62 коп., всього - 35916 грн. 11 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий: М.В.Манько