Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/155/15 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 03" лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, яку протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.11.2000 року він надав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 17 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 92 436 грн. Згідно розписки від 26.11.2000 року ОСОБА_4 зобов'язався повернути ці грошові кошти за його першою вимогою.

26.02.2013 року на адресу відповідача направив вимогу щодо сплати заборгованості у сумі 17 000 доларів США протягом чотирнадцяти днів з моменту її отримання. Вказану вимогу ОСОБА_4 отримав 04.03.2013 року, однак на день подання позову до суду не виконав.

Отже, заборгованість за договором позики від 26.11.2000 року за курсом НБУ станом на 26.02.2014 року складає 160 310 грн. Крім того, вважає, що відповідач повинен додатково сплатити 3% річних від простроченої суми в розмірі 501,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.02.2014 року складає 4730,28 грн.

Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначив, що 01.09.2001 року ним було надано відповідачу позику у розмірі 30 000 доларів США, про що укладено договір позики від 01.09.2001 року, за умовами якого грошова сума повинна бути повернута до 01 вересня 2003 року, вимоги повернення були встановлені у гривнях.

Вказував, що 01.11.2001 року він також надав ОСОБА_4 у борг 10 000 доларів США. За цим договором позики відповідачем повернуто 4545 доларів США, заборгованість відповідача за даним договором станом на 01.09.2006 року становить 24 875,36 доларів США.

В зв'язку з виниклою заборгованістю, 01.09.2006 року сторони провели звірку за договорами позики від 01.09.2001 року та від 01.11.2001 року. На залишок неповерненої грошової суми уклали договір позики.

Згідно умов договору позики від 01.09.2006 року, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 142162,55 грн., що еквівалентно 28 151 долару США, в строк до 01.09.2007 року, з вимогами повернення у гривнях за курсом НБУ на день повернення.

За цим договором відповідач частково повернув суму боргу 6574 доларів США, при цьому останній платіж в розмірі 35 доларів США відповідач здійснив 24.12.2013 року.

Заборгованість за договором позики від 01.09.2006 року складає 21 392 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.02.2014 року становить 201 726,56 грн., 3 % річних - 3468,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.02.2014 року становить 32708,62 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь:

- суму боргу за договором позики від 26.11.2000 року у розмірі 17 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.02.2014 року становить 160 130 грн.; 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики від 26.11.2000 року у розмірі 501,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.02.2014 року становить 4 730,28 грн.;

- суму боргу за договором позики від 01.09.2006 року у розмірі 21 392 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.02.2014 року складає 201 726,56 грн., 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики від 01.09.2006 року у розмірі 3468,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.02.2014 року становить 32708,62 грн., судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК Українипередбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 26.11.2000 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 у борг грошові кошти в розмірі 17 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України складало 92 436 грн., які зобов'язався повернути за першою вимогою, про що була складена відповідна розписка (т.1, а с.6 ).

Висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами виникли позикові зобов'язання під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, є вірним.

За положеннями ст.ст. 374-376 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення договірних правовідносин позики), позичальник повинен повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до ст. 4 Прикінцевих та Перехідних положень щодо цивільних відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли, або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За змістом ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 625 ЦК Українивстановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтями 58, 59 ЦПК Українипередбачено поняття належності та допустимості доказів.

Предметом доказування під час судового розгляду згідно з ч.1 ст. 179 ЦПК України є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають доказуванню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з предмету спору та позиції сторін у даній справі, на позивача покладається обов'язок доведення факту наявності боргу за договором позики від 26.11.2000 року, та договором позики від 01.09.2006 року, тобто відсутності факту його повернення відповідачем, а відповідач має довести факт виконання ним своїх зобов'язань за зазначеними договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обставин виконання за договором позики від 26.11.2000 року відповідачем було надано розписки ОСОБА_3 у кількості 38 штук, на загальну суму 16 743,40 доларів США, а саме розписки від: 09.08.2002 року на суму 1000 доларів США, від 28.12.2002 року на суму 1000 доларів США, від 11.07.2003 року на суму 22,13 доларів США, від 07.07.2004 року на суму 280 доларів США, від 14.07.2004 року на суму 97,77 доларів США, від 08.03.2005 року на суму 500 доларів США, від 19.07.2005 року на суму 500 доларів США, від 16.08.2005 року на суму 500 доларів США, від 26.11.2005 року на суму 500 доларів США, від 29.12.2005 року на суму 500 доларів США, від 13.02.2006 року на суму 49,5 доларів США, від 07.03.2006 року на суму 200 доларів США, від 03.04.2006 року на суму 500 доларів США, від 06.05.2006 року на суму 500 доларів США, від 07.01.2006 року на суму 45 доларів США, від 28.01.2006 року на суму 500 доларів США, від 28.02.2006 року на суму 500 доларів США, від 28.06.2006 року на суму 500 доларів США, від 17.07.2006 року на суму 500 доларів США, від 03.08.2006 року на суму 500 доларів США, від 01.09.2006 року на суму 500 доларів США, від 05.10.2006 року на суму 500 доларів США, від 01.11.2006 року на суму 500 доларів США, від 30.11.2006 року на суму 500 доларів США, від 28.12.2006 року на суму 500 доларів США, від 29.01.2007 року на суму 500 доларів США, від 01.03.2007 року на суму 500 доларів США, від 10.03.2007 року на суму 74 доларів США, від 30.04.2007 року на суму 500 доларів США, від 02.06.2007 року на суму 500 доларів США, від 03.07.2007 року на суму 500 доларів США, від 29.12.2007 року на суму 500 доларів США, від 03.03.2008 року на суму 500 доларів США, від 30.03.2008 року на суму 500 доларів США, від 07.05.2008 року на суму 500 доларів США, від б/д на суму 375 доларів США, від б/д на суму 500 доларів США, від б/д на суму 100 доларів США.

За висновком судової почеркознавчої експертизи від 10.07.2014 року № 70/04-230 експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Дніпропетровській області, призначеної за клопотанням позивача, встановлено, що рукописний текст та підпис у розписці від імені ОСОБА_3 від 16.08.2005 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (т.1, а.с.176-179).

Позивач в уточненій позовній заяві та поясненнях, наданих у судовому засіданні, пояснював, що надані ОСОБА_4 розписки стосуються виконання ним зобов'язань за іншими укладеними між ними договорами позики, а саме договорами: від 01.09.2001 року, від 01.11.2001 року, від 01.09.2006 року.

Ці обставини за правилами розподілу обов'язку доказування повинен був довести саме кредитор.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано позивачем, що жодна з розписок ОСОБА_4 не містить посилань на договори позики від 01.09.2001 року, від 01.11.2001 року, від 01.09.2006 року.

За висновками судової технічної експертизи від 18.07.2014 року № 70/06-229 експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Дніпропетровській області, призначеної з метою перевірки доводів позивача про те, що у зазначені дати договору позики, за якими здійснювалося погашення боргу, невідомою особою здійснено дописку цифри "0" у позначенні року укладення договору, з метою довести, що повернення позики здійснювалося саме за договором позики, укладеним у 2000 році, встановлено, що ознак внесення змін у первинний текст (зміст) розписок від 26.11.2005 року на суму 500 доларів США; від 07.03.2006 року на суму 200 доларів США; від 08.03.2005 року на суму 500 доларів США; від 03.04.2006 року на суму 500 доларів США; від 06.05.2006 року на суму 500 доларів США; від 07.01.2006 року на суму 45 доларів США; від 28.01.2006 року на суму 500 доларів США; від 28.02.2006 року на суму 500 доларів США; від 17.07.2006 року на суму 500 доларів США; від 03.08.2006 року на суму 500 доларів США від 10.03.2007 року на суму 74 долари США; від 08.03.2005 року на суму 500 доларів США; від 30.03.2008 року на суму 500 доларів США, а саме у даті договору позики не виявлено ( т.1. 219-239).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині виконання відповідачем боргових зобов'язань за договором позики від 26.11.2000 року на суму 10125 доларів США.

Однак, встановивши, що боржник ОСОБА_4 за договором позики від 26.11.2000 року виконав зобов'язання на суму 16243,40 грн., суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що відповідно висновком судової технічної експертизи від 18.07.2014 року № 70/06-229 встановлено, що за розписками: від 01.09.2006 року на суму 500 доларів США, від 05.10.2006 року на суму 500 доларів США, від 01.11.2006 року на суму 500 доларів США, від 30.11.2006 року на суму 500 доларів США, від 28.12.2006 року на суму 500 доларів США, від 29.01.2007 року на суму 500 доларів США, від 01.03.2007 року на суму 500 доларів США, від 30.04.2007 року на суму 500 доларів США, від 02.06.2007 року на суму 500 доларів США, від 03.07.2007 року на суму 500 доларів США, від 29.12.2007 року на суму 500 доларів США, від 03.03.2008 року на суму 500 доларів США, від 07.05.2008 року на суму 500 доларів США (всього на загальну суму 6875 доларів США) питання чи вносились зміни у первинний текст наданих розписок зміни у первинний текст розписок, а саме в дату договору позики експертом не вирішувалось у зв'язку з тим, що зазначені розписки є технічним зображенням документів, а тому встановити відсутність факту монтажу в даному технічному зображенні не виявилось можливим.

З огляду на висновок судової технічної експертизи від 18.07.2014 року № 70/06-229 доводи апеляційної скарги про недоведеність відповідачем виконання боргових зобов'язань за договором позики від 26.11.2000 року (за розписками від: 01.09.2006 року, 05.10.2006 року, 01.11.2006 року, 30.11.2006 року, 28.12.2006 року 29.01.2007 01.03.2007 року, 30.04.2007 року 02.06.2007 року 03.07.2007 року 29.12.2007 року 03.03.2008 року, 07.05.2008 року) на загальну суму 6875 доларів США є обґрунтованими.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом встановлено, що перше часткове погашення відповідачем заборгованості за договором позики відбулося 09.09.2002 року (розписка на суму 1000 доларів США від 09.08.2002 року).

З урахуванням заперечень позивача, в яких він зазначає, що за розписками без зазначення дати, наданими відповідачем на суми: 375 доларів США, 500 доларів США, 100 доларів США, кошти повернуті станом на 01.09.2006 року (т.1, а.с.92), вбачається, що останнє за часом часткове погашення боргу відбулося 30.03.2008 року (розписка на суму 500 доларів США від 30.03.2008 року).

Таким чином, оскільки перебіг позовної давності з кожним частковим погашенням відповідачем частини боргу, який свідчив про його визнання відповідачем, переривався, і починався заново, останній раз перебіг позовної давності почався 30.03.2008 року і відповідно сплив 30.03.2011 року.

Щодо рішення суду про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості зо договором позики, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 01 вересня 2006 року, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором позики від 01 вересня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, останній отримав у борг 142162 грн.55 коп.(що еквівалентно 28151 доларам США) (т1, а.с.76).

Згідно з п. 2 Договору грошова сума повинна бути повернута по завершенню строку дії договору 01.09.2007 року.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано жодного належного доказу на спростування тверджень відповідача ОСОБА_5 щодо не вчинення жодних дій, які б свідчили визнання боргу за договором від 01 вересня 2006 року та вчинення дій щодо погашення заборгованості.

Позивачем не спростовано доводи ОСОБА_5, що розписки про погашення заборгованості без посилання на дату договору видані позикодавцем на підтвердження доказу виконання зобов'язань саме за договором позики, укладеним 26.11.2000 року.

За вказаних обставин, висновок суду про сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в справі, є вірним.

Крім того, навіть, якщо вважати обґрунтованими твердження позивача, про те, що за розписками від 05.10.2006 року, 01.11.2006 року, 30.11.2006 року, 20.12.2006 року, 28.12.2006 року, 29.01.2007 року, 01.03.2007 року, 10.03.2007 року, 30.04.2007 року, 02.06.2007 року, 03.07.2007 року, 29.12.2007 року, 03.03.2008 року, 30.03.2008 року 07.05.2008 року, ОСОБА_5 здійснював погашення за договором від 01.09.2006 року, на момент звернення позивача до суду13.11.2013 року, строк позовної давності сплив.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу за договорами позик від 26.11.2000 року та від 01.09.2006 року, суд дійшов правомірного висновку про те, щодо вказаних вимог також сплив строк позовної давності.

Довід апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано застосував позовну давність за вимогами про стягнення боргу за договором від 01.09.2006 року, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки на підтвердження обставин, на які посилався позивач, а саме: здійснення ОСОБА_5 платежів за договором 25.12.10 року, 10.12.12 року, 24.12.2013 року, якими було перервано позовну давність, будь-яких доказів не надано.

Твердження апеляційної скарги про те, що вимога про повернення коштів за договором позики без зазначення дати виконання повинна бути заявлена лише в письмовій формі, колегія суддів не бере до ували, оскільки воно не ґрунтується на вимогах закону та суперечить поясненням, наданим позивачем в судовому засіданні апеляційного суду, що за договором позики від 01.11.2001 року, укладеним між ним та відповідачем без зазначення дати повернення, кошти повертались ОСОБА_4 за усною вимогою.

З огляду на викладене та на підставі п.2 ст.309 ЦПК України колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року у цій справі змінити в частині підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: