У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Коротуна В.М.,Парінової І.К.,
Попович О.В., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальності «Ізумруд», державної податкової інспекції м. Ужгорода, третя особа - міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про виключення майна з акту опису та звільнення з-під арешту, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_7, ТОВ «Ізумруд», ДПІ м. Ужгорода, третя особа - міський відділ ДВС Ужгородського МУЮ, про виключення майна з акту опису та звільнення з-під арешту.

Позов обґрунтовувала тим, що вироком Перечинського районного суду від 21 серпня 2013 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України із застосуванням статей 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено його від відбування покарання з іспитовим строком на три роки з конфіскацією транспортних засобів та без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Під час досудового слідства по даній кримінальній справі був вилучений автомобіль марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1, який був визнаний речовим доказом у справі, переданий на зберігання в ТОВ «Ізумруд» та за вироком суду конфіскований в дохід держави.

Посилаючись на те, що вказаний автомобіль придбаний нею в кредит і є її особистою власністю, а тому його конфіскація і арешт порушує її право власності, позивач просила суд задовольнити позов та звільнити майно з-під арешту.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2014 року позов задоволено.

Звільнено з-під арешту автомобіль марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2, який на праві приватної власності належить ОСОБА_6.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_6

З листів Управління Служби безпеки України у Закарпатській області № 58/6-5105 від 23 вересня 2011 року та № 58/6-1427 від 13 березня 2012 року вбачається, що в ході досудового слідства у кримінальній справі № 52 в громадянина України ОСОБА_7 був вилучений автомобіль марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1. Вказаний транспортний засіб використовувався останнім в якості засобу вчинення злочину.

Вироком Перечинського районного суду від 21 серпня 2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією транспортних засобів. На підставі статей 75, 76 КК України звільнено його від відбування покарання з іспитовим строком в три роки. Речові докази, в тому числі автомобіль марки «Шкода Октавія», р.н. НОМЕР_1 конфісковано в дохід держави (а.с.19-37).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль належить на праві власності ОСОБА_6, його конфіскація порушує право власності позивача, а тому це майно підлягає звільненню з-під арешту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірний автомобіль хоч і належить позивачу на праві власності, однак був конфіскований вироком Перечинського районного суду від 21 серпня 2013 року на підставі частини 2 статті 332 КК України як знаряддя вчинення злочину, а тому позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з указаним висновком суду апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Як вірно вказано судом апеляційної інстанції, власник майна вправі ставити питання про звільнення майна з-під арешту в тому випадку, якщо вироком суду таке майно було конфісковано внаслідок призначення додаткового покарання передбаченого статтею 59 КК України.

Так згідно даної норми покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Оскільки в такому випадку конфіскації підлягає майно, що є виключно власністю засудженого, то реальний власник конфіскованого (із застосуванням додаткового покарання) за вироком суду майна вправі ставити питання про звільнення його з-під арешту.

Натомість, згідно частини 2 статті 332 КК України передбачено, що суспільно-небезпечне діяння, вказане у диспозиції статті, карається позбавленням волі на строк від п'яти до семи років з конфіскацією транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, або без такої.

З вироку Перечинського районного суду від 21 серпня 2013 року дійсно вбачається, що спірний автомобіль було конфісковано судом із застосуванням частини 2 статті 332 КК України як знаряддя вчинення злочину.

Конфіскація транспортних засобів як знаряддя вчинення злочину, що передбачено частиною 2 статті 332 КК України, є спеціальною конфіскацією та мірою процесуального примусу, не є видом додаткового покарання, і застосовується незалежно від належності на праві власності засобів вчинення злочину засудженому чи іншим особам.

Отже, до висновків у справі суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в скарзі доводи не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун
І.К. Парінова
О.В. Попович
С.П. Штелик