АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/448/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Юзюка О.М.,

суддів: Талалай О.І., Ярмолюка О.І.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2 і їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/448/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувсь в суд з означеним позовом посилаючись на те, що з 23 березня 2000 року він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_5 2003 року народження. 22 лютого 2002 року ним із ОСОБА_4 у рівних частках на підставі договору купівлі-продажу було набуто у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. 16 жовтня 2003 року без згоди співвласника ОСОБА_4 у зазначеній квартирі було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які на даний час фактично у квартирі не проживають, проте залишились зареєстрованими у ній, витрат по утриманню квартири не несуть. ОСОБА_2 під час проживання зловживала спиртними напоями, порушувала громадський спокій, псувала житло, що зробило неможливим спільне проживання із нею, заходи попередження з боку органів внутрішніх справ виявились марними, в

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бондарчук В.В. Категорія № 46

Доповідач - Юзюк О.М.

сім'ї склались напружені відносини, внаслідок чого 4 жовтня 2013 року шлюб між ними було розірвано. Під час спільного проживання виник загальний борг за житлово-комунальні послуги в сумі більше 15000 грн. Оскільки відповідачі з жовтня 2013 року в квартирі не проживають, залишили її в непридатному стані, вивезли своє майно, станом квартири не цікавляться, коштів на її ремонт не надають, участі в оплаті житлового-комунальних послуг не приймають, просив визнати їх такими, що втратили право на користування квартирою, усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття їх з реєстрації.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржив рішення частково і стверджував про його незаконність, необґрунтованість, просить скасувати та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою із зняттям з реєстрації.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 1 ст. 308 ЦПК передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В силу ст. ст. 10, 60 даного Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщення; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

При вирішенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначившись із правовідносинами по справі, дійшов до висновку, що законних підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом належного ОСОБА_1 на праві приватної власності немає, оскільки ст. ст. 71, 72 ЖК України застосовані бути не можуть.

Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, проте станом на 03.07.2014 року - дату звернення до суду, даних про не проживання без поважних причин понад один рік у квартирі ОСОБА_2, суду не представлено.

Крім того, позовна заява обґрунтовувалась вищезазначеними нормами Житлового Кодексу та посиланням на статті 386, 391 Цивільного Кодексу, що передбачають захист права власності але підстав передбачених ст. 405 глави 32 ЦК, якою врегульовано право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом, не зазначалось.

Суд же, в силу вимог ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 303 ЦПК, не вправі вийти за межі позовних вимог.

Рішення суду є законним і, відповідаючим матеріалам справи, тому скасоване бути не може.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк