Справа № 577/337/15-ц
Провадження № 4-с/577/3/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2015 р.

Конотопський міськрайонний суд в складі:

головуючого Кущенка М.Ф.

при секретарі Олійник В.П.

з участю скаржника ОСОБА_1

представника ВДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції в Сумській області ОСОБА_2, про визнання дій незаконними та зобов"язання скасування постанови про відкриття виконавчих проваджень ,

В С Т А Н О В И В :

Скаржники обгрунтовують свої вимоги тим , що 15.12.2014р. отримали поштою постанову з відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження про стягнення з них виконавчого збору в розмірі 680 грн. з кожного за виконання виконавчого листа № 2/577/5/2013 виданого 23.05.2013 на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду про вселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1.

Вказані дії державного виконавця є незаконними, оскільки відповідно паспортних даних та довідки ЖКХ зазначено, що вони проживали і проживають в даний час в м. Конотопі по вул. Будівельників,18/7, а не на тій адресі по якій державний виконавець здійснював свої виконавчі дії.

Державний виконавець порушив вимоги ч. 2 ст. 25, ст. 28 ч.1 Закону України про виконавче провадження п. 3.7.4. Інструкції з організації примусоого виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 745 від 02.04.2012 р. згідно яких у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,5,8,9,11-13 ч. 1 ст. 49 Закону , якщо виконавчий збір не стягнуто , державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Державним виконавцем Ларіоновим А.С. не здійснювалося жодних виконавчих дій на виконання рішення суду, що підтверджується іншою реєстрацією їхнього місця проживання. Крім цього державний виконавець не вживав примусових заходів щодо виконання вказаного рішення і він не мав права проводити будь-які виконавчі дії стосовно квартири № 40 так як вона на даний час знаходиться під арештом, а справи щодо неї розглядаються в різних судових інстанціях. Крім цього вони: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були лише представниками ОСОБА_5 та діяли на підставі її доручення.

Просять визнати незаконними дії державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_2 по винесенню постанов про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2014р. про стягненню з них виконавчого збору та зобов"язати скасувати їх і поновити строк на оскарження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала і просить її задовільнити. Просить поновити їм строк на оскарження врахувавши її вік та поганий стан здоров"я, а також тяжке захворювання її чоловіка - іншого заявника по цій скарзі- який за станом свого здоров"я підлягає сторонньому догляду, а також ту обставину, що вона у встановлений строк подавала по цьому ж питанню позовну заяву, однак суд повернув її назад, роз"яснивши, що таке питання необхідно оформляти у формі скарги.

Державний виконавець Ларіонов А.С. вимоги скарги не визнав і пояснив, що 29.05.2013р. постановами державного виконавця було відкрито виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 2/577/5/2013 виданих 23.05.2013р. Конотопським міськрайонним судом про вселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_2, де боржниками визнано ОСОБА_1, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та надано строк для добровільного виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат на виконання відповідно до положень ст. 25 ч.2 ЗУ "Про виконавче провадження". Боржниками рішення суду добровільно виконано не було. З метою перевірки цього державним виконавцем було здійснено вихід по вказаній адресі, де був встановлений факт невиконання про що складено відповідний акт. В зв"язку із цим на підставі ст. 28 ч.1 вказаного закону з боржників повинен бути стягнутий виконавчий збір в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі цього 17.06.2013р. були винесені постанови про стягнення із ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виконавчого збору в сумі 680 грн. з кожного. 01.12.2014р. державним виконавцем було складено акт на підставі якого були закінчені вказані виконавчі провадження з підстав передбачених ст. 49 п.8 ЗУ "Про виконавче провадження", тобто фактичного виконання рішення суду.

У відповідності із положеннями ст. 28 ч.7 вказаного Закону після завершення виконавчого провадження із виконання рішення немайнового характеру, оскільки виконавчий збір не було стягнуто, він 10.12.2014р. відкрив виконавчі провадження з виконання постанов про стягнення із боржників вказаної суми , копії яких направлені боржникам для виконання. Копії вказаних постанов скаржники отримали 15.12.2014р., а скаргу подали з пропуском 10 денного строку на оскарження. Виконавчі листи по виконанню вказаного рішення суду вони вже здали в суд. Просить відмовити в задоволенні вимог скарги.

Вислухавши учасників розгляду скарги, перевіривши матеріали в тому числі і ті, які були зібрані в ході розгляду справи, суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до положень ст. 383, 384 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що 17.06.2013р. державним виконавцем були винесені постанови про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі по 680 грн. з кожного по відкритому виконавчому провадженню від 29.05.2013р. з виконання виконавчого листа № 2/577/5/2013 виданого 23.05.2013р. Конотопським міськрайонним судом про вселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_3. 01.12.2014р. державний виконавець виніс постанови про закінчення виконавчого провадження по вказаній справі і про виділення в окремі виконавчі провадження постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на виконання. Після закінчення виконавчого провадження Постановами від 10.12.2014р. державним виконавцем Ларіоновим А.С. відкрито виконавчі провадження про стягнення із скаржників по 680 грн. виконавчого збору з кожного , які зараз оскаржуються заявниками (л.с.11-13,26-29).

Дослідивши викладене та зібравши додаткові дані суд приходить до висновку, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій належать до видів відповідальності за невиконання боржником судового рішення в самостійному порядку та підлягають примусовому виконанню.

Вказані постанови державного виконавця відносяться до виконання не рішення суду, а вимоги ВДВС, як органу владного повноваження , про стягнення виконавчого збору. Ці правовідносини регулюються Кодексом адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) та нормами Закону України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон № 606-XIV ), а не нормами ЦПК, по яких відкрито провадження у справі.

Так, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV. підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Згідно пункту 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13 грудня 2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» надано роз'яснення, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання добровільно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами . Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Прийняття державним виконавцем постанов про накладення штрафу на боржників, які не виконані ними самостійно , є підставою для їх примусового виконання.

Вищий адміністративний суд України також зазначив, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Таким чином вказаний спір повинен розглядатися не в порядку визначеному нормами ЦПК України, а в порядку визначеними нормами КАС. Вказаний висновок погоджується і із положеннями ст. 383, ч.1 ст.384, ст.385 ч.1 ЦПК згідно яких сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою по нормах ЦПК, якщо вважають , що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення , ( а не рішення виконавчої служби про стягнення виконавчого збору) ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 205 ч.1 п. 1 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 205 ч.1 п.1,208- 210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження по справі закрити.

Апеляційне оскарження ухвали суду може бути проведене шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду ч/з Конотопський міськрайсуд протягом 5 днів з дня її проголошення, а для учасника, що не приймав участі в розгляді справи - з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_7