У Х В А Л А

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, управління благоустрою і житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради, ОСОБА_7, треті особи: виконком Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_8, про встановлення факту проживання як члена сім'ї квартиронаймача, визнання розпорядження управління благоустрою і житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив суд визнати, що його мати ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, станом на 29 серпня 2002 року постійно проживала разом з ним у спірній АДРЕСА_1 як член сім'ї відповідачки ОСОБА_6; визнати розпорядження від 08 жовтня 2002 року управління благоустрою та житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради, а також виданого на його підставі свідоцтва про право на житло від 14 березня 2003 року - недійсними та визнати договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 10 жовтня 2005 року між ОСОБА_6, від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_8, та ОСОБА_7, недійсним. Позовні вимоги мотивував тим, що з народження й до 2005 року він фактично проживав разом з матір'ю у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1. Проте ОСОБА_6 14 березня 2003 року отримала свідоцтво про право власності на житло лише на себе, при цьому не вказавши ту обставину, що в спірній квартирі, крім неї, постійно проживає позивач та його мати. Крім того, 21 березня 2005 року ОСОБА_6 видала ОСОБА_8 нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження спірною квартирою. 10 жовтня 2005 року ОСОБА_8, діючи на підставі довіреності, уклав з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу вказаної квартири, який позивач також вважає таким, що порушує його законні інтереси.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу в частині вимог про встановлення факту проживання як члена сім'ї квартиронаймача, визнання розпорядження управління благоустрою і житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло недійсними направити на новий розгляд до суду першої інстанції, а в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що на момент приватизації ОСОБА_5 не проживав у спірній квартирі, не був її користувачем, мав інше місце проживання разом із батьками, тому його право на участь у приватизації квартири не порушено, у зв'язку з чим не доведено і порушення його прав під час укладання договору купівлі-продажу квартири, вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про визнання ОСОБА_5 членом сім'ї та його проживання у квартирі, визнання свідоцтва про право власності на житло частково недійсним, визнання права власності на Ѕ частини квартири, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Із матеріалів справи встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська