Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Котовське лісове господарство», третя особа - ОСОБА_4, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його адвокатом ОСОБА_5, на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Котовське лісове господарство» (далі - ДП «Котовське лісове господарство»), третя особа - ОСОБА_4, який уточнив у процесі розгляду справи, і остаточно просив:

- визнати незаконними та скасувати наказ від 08 травня 2012 року № 136, наказ від 18 червня 2012 року № 153, наказ від 20 серпня 2012 року № 208, наказ від 18 березня 2013 року № 41-К;

- поновити його на посаді майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство»;

- стягнути з відповідачів на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2013 року по день ухвалення рішення.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2013 року його було поновлено на посаді майстром лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство» та 07 лютого 2013 року було видано наказ № 18-к про поновлення на роботі. Позивач вказував, що з 15 лютого 2013 року перебував щоденно на роботі та виконував свої обов'язки, але керівництво не вживало жодних заходів, щоб забезпечити йому належні умови роботи, а саме: передати службове житлове приміщення. Також зазначив, що 13 березня 2013 року відбулося засідання профспілкового комітету, на якому були розглянуті усі накази про притягнення позивача до відповідальності, проте питання про надання службового житла не вирішувалось, пояснення від нього ніхто не вимагав; 17 квітня 2013 року на його адресу надійшов наказ № 41-к про його звільнення з посади з 18 березня 2013 року за п. п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України, який вважає прийнятим з порушенням трудового законодавства, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання наказу від 18 березня 2013 року № 41-к незаконним, поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул відмовлено.

Додатковим рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання наказів від 08 травня 2012 року № 136, від 18 червня 2012 року № 153, від 20 серпня 2012 року № 208 незаконними було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його адвокатом ОСОБА_5, відхилено, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконними та скасувати накази від 08 травня 2012 року № 136, від 18 червня 2012 року № 153, від 20 серпня 2012 року № 208, від 18 березня 2013 року № 41-К; поновити його на посаді майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2013 року по день ухвалення рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач був звільнений з роботи з дотриманням вимог трудового законодавства.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2013 року ОСОБА_3 поновлено на посаді майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство» (а. с. 9 - 10).

Наказом від 07 лютого 2013 року № 18-к ОСОБА_3 поновлено на посаді майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва з 07 лютого 2013 року.

Акт прийому-передачі лісу лісового обходу № 1 урочища «Капріон» станом на 15 лютого 2013 року з 1 по 8 квартали площею 452 га ОСОБА_3 не підписав, зазначивши на ньому 18 лютого 2013 року причину неприйняття лісу у зв'язку з ненаданням йому житла (а. с. 56).

22 лютого 2013 року лісничим Красноокнянського лісництва ОСОБА_6 складено рапорт про відсутність на роботі ОСОБА_3 з 18 по 22 лютого 2013 року (а. с. 50).

Згідно із щоденником № 10 приймання робіт по заготівлі (вивезенню) лісопродукції з 01 березня по 29 березня 2013 року посадові обов'язки ОСОБА_3 з 15 березня 2013 року виконував ОСОБА_7, що також вбачається з табеля обліку робочого часу (а. с. 53 - 55).

Відповідно до протоколу від 13 березня 2013 року № 2 засідання профкому ДП «Котовське лісове господарство» надано згоду адміністрації ДП «Котовське лісове господарство» на звільнення із займаної посади майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ОСОБА_3 згідно з п. п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 128 - 30).

Наказом від 18 березня 2013 року № 41-к майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ОСОБА_3 з 18 березня 2013 року звільнено з займаної посади згідно з п. п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 6).

20 березня 2013 року складено акт про відмову ОСОБА_3 ознайомлюватись із наказом про звільнення від 18 березня 2013 року № 41-к під підпис, який позивач забрав із собою, щоб порадитись з адвокатом (а. с. 51).

Цього ж дня складено акт про відмову ОСОБА_3 від отримання трудової книжки (а. с. 52).

За викладених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п. п. 3, 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України з 18 березня 2013 року за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків і за прогул без поважних причин з 15 лютого по 15 березня 2013 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Частиною 1 ст. 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Вбачається, що 12 вересня 2012 року ОСОБА_3 вже звільняли за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі тих самих наказів від 08 травня 2012 року № 136 та від 18 червня 2012 року № 153 та рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2013 року його було поновлено на цій же посаді.

Частиною 2 статті 149 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

А тому, звільнення ОСОБА_3 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП на підставі тих самих наказів та за ті ж самі дисциплінарні проступки, які вже були підставою для звільнення, та за якими у подальшому позивача було поновлено на посаді, неможливо вважати законним.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином, відповідач пов'язав звільнення позивача з роботи та застосував до нього крайній захід дисциплінарного стягнення у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин своїх трудових обов'язків та прогулом одночасно, що є взаємовиключним.

Вбачається, що за фактом відсутності ОСОБА_3 на роботі з 18 до 22 лютого 2013 року лісничим Красноокнянського лісництва ОСОБА_6 був складений відповідний рапорт (а. с. 50).

Проте за таких обставин суд не врахував, що звільнення позивача пов'язане відповідачем із систематичним невиконанням без поважних причин своїх трудових обов'язків та прогулом, а за відсутності будь-яких підстав для розірвання трудового договору за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, не з'ясував чи були у відповідача передбачені законом підстави для звільнення.

Судами належним чином не перевірені доводи ОСОБА_3 щодо поважності причин відсутності на роботі, не надана оцінка його доводам.

За таких обставин визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його адвокатом ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

Т.О. Писана