Справа №588/1720/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Маслов В. В.
Номер провадження 22-ц/788/636/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Семеній Л. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23 лютого 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області, ОСОБА_4 про визнання приватизації незаконною та

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Тростянецької міської ради Сумської області, Боромлянська сільська рада Тростянецького району Сумської області, Тростянецька районна державна адміністрація Сумської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, встановлення факту проживання окремими сім'ями, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 23 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області, ОСОБА_4 про визнання приватизації незаконною, а також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Тростянецької міської ради Сумської області, Боромлянська сільська рада Тростянецького району Сумської області, Тростянецька районна державна адміністрація Сумської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, встановлення факту проживання окремими сім'ями.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог про визнання приватизації незаконною позивач ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вона, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду в зазначеній частині скасувати і вирішити питання про направлення її позову на розгляд до адміністративного суду.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не мав права розглядати її позов в порядку цивільного судочинства, який на думку позивачки, має розглядатись за правилами адміністративної юрисдикції.

Рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні первісного позову, а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 про задоволення її апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 05 жовтня 1977 року за № 284 було видано ордер за № 178 на ім'я ОСОБА_5 та склад її сім'ї, до якого ввійшли чоловік ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7, на право проживання в квартирі загальною площею 17,12 кв.м у житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с.6).

Станом на серпень 2014 року позивач ОСОБА_3 у вказаному жилому приміщенні не проживала і не була там зареєстрована, так як відповідно до її паспортних даних та відповідних довідок вона з 1988 року значиться зареєстрованою в АДРЕСА_2 (а.с.4, 23, 49, 95-97, 123, 127-128, 182-184, 185).

Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 17 вересня 2014 року № 339 в порядку приватизації квартири державного житлового фонду передано у приватну власність ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 50), після чого вона отримала свідоцтво про право власності на вказане житло (а.с.202) і зареєструвала вказане право в Державному реєстрі речових прав (а.с.201).

Розглядаючи первісний позов про визнання незаконною приватизації спірного жилого приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналіз положень статті 15 ЦПК України дає підстави стверджувати, що цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3 Постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Також у п.п.21, 24 вказаної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказано, що якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та до виконавчого комітету Тростянецької міської ради про визнання незаконною приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 та скасування рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 17 вересня 2014 року № 339 «Про приватизацію квартири державного житлового фонду», яким передано у приватну власність ОСОБА_4 вказану квартиру, тобто за вирішенням спору щодо її права на спірне житло.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про належність та розгляд даного спору в порядку цивільного судочинства, оскільки управлінські функції виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області, як суб'єкта владних повноважень щодо передачі у приватну власність ОСОБА_4 спірної квартири, були спрямовані на виникнення у неї цивільних прав щодо володіння, користування та розпорядження жилим приміщенням, які оскаржує ОСОБА_3

Отже, даний спір є житловим (цивільним) спором.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про розгляд позову ОСОБА_3 за правилами адміністративного судочинства не заслуговують на увагу колегії суддів, так як не спростовують висновків місцевого суду з цього приводу і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -