У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючогосудді КОНДОРА Р.Ю.

суддівЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретаріМАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»» про заміну сторони виконавчого провадження із виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 4 серпня 2009 р. у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ТОВ ФК «Довіра та гарантія» на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 26 грудня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ТОВ ФК «Довіра та гарантія» оскаржило ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 26.12.2014, якою в задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовлено. Апелянт зазначає, що Товариство є правонаступником попередніх кредиторів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тому суду належало замінити сторону у виконавчому провадженні, оскільки правонаступництво сторони допускається на будь-якій стадії цивільного процесу (судового провадження), завершальною стадією якого є виконавче провадження. Суд, відмовивши в задоволенні заяви через відсутність доказів щодо існування виконавчого провадження, про заміну в якому йдеться, не витребував у заявника документів про таке провадження, а самостійно заявник не може звернутися до органів ДВС по інформацію, оскільки не є стороною виконавчого провадження. Крім того, у такому випадку заявник позбавляється права на звернення за видачею дублікату виконавчого листа та на поновлення строку для пред'явлення його до виконання. Посилаючись на ці обставини, на відповідні норми законодавства та на прецедентне судове рішення, апелянт просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити та замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду № 2-2031/09, а саме, сторону ВАТ «ВТБ Банк» замінити на ТОВ ФК «Довіра та гарантія» у зв'язку з переходом до Товариства прав кредитора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_3, який скаргу підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні, доказів про наявність якого немає. Судове рішення відповідає вимогам закону та обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішення у справі про задоволення позову ВАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення боргу було ухвалене Мукачівським міськрайонним судом 04.08.2009 (а.с. 35-37). Рішення суду набрало законної сили і 25.08.2009 до суду надійшла заява ВАТ «ВТБ Банк» про видачу виконавчого листа (а.с. 39), запис у довідковому листі до справи свідчить, що 02.09.2009 у справі були видані два виконавчі листи, водночас, доказів пред'явлення їх до виконання, доказів відкриття виконавчого провадження у справі немає.

Зі змісту заяви ТОВ ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження та з доданих до неї документів (а.с. 41-47) випливає, що 24.12.2012 ПАТ «ВТБ Банк» на підставі договору про відступлення права вимоги № 241212ів відступило право вимоги боргу з ОСОБА_4 (позичальника) та ОСОБА_5 (поручителя) за кредитним договором від 08.05.2008 № 1381-І Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», а ТОВ «Кредекс Фінанс», у свою чергу, за договором від 17.02.2014 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами відступило право вимоги боргу за вищевказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»».

Отже, за боргом, стягнутим судовим рішенням від 04.08.2009, ТОВ ФК «Довіра та гарантія» стало новим кредитором 17.02.2014. На час набуття останнім кредитором права вимоги боргу строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, що відповідно до чинної на час ухвалення рішення суду та видачі виконавчих листів редакції Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV) був установлений тривалістю в три роки (ст. 21 ч. 1 п. 1, ч. 2 п. 1), сплив.

Правонаступництво ТОВ ФК «Довіра та гарантія» виникло з підстав, передбачених ст. 202, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст. 514, ст. 517 ч. 1 ЦК України, правомірність набуття заявником відповідного права вимоги ніким не заперечується та не оспорюється. Поряд із цим, реалізувати свої права, що виникли з факту правонаступництва, новий кредитор може не в будь який спосіб, а в той, що передбачений законом та/або договором.

Законом № 606-XIV установлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1). За змістом правових позицій, висловлених у Постанові Верховного Суду України від 23.04.2014 у справі № 6-26цс14, виконавче провадження є сукупністю дій і правовідносин, урегульованих Законами України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. Тобто, дії, що здійснюються у виконавчому провадженні, за своїм характером є процесуальними.

Відтак, дії, рішення у відповідному процесі можуть мати місце лише за наявності власне процесу, за правилами такого процесу і не можуть вчинятися (прийматися) поза процесом та поза встановленими ним правилами. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (ст. 18 ч. 1 п. 1 або ст. 19 ч. 1 п. 1 відповідних редакцій Закону № 606-XIV). Саме у виконавчому провадженні сторона, зокрема, стягувач як учасник провадження, реалізує комплекс прав, передбачених ст. 12 Закону № 606-XIV та іншими нормами законодавства. Заміна сторони у виконавчому провадженні не може бути проведена за відсутності відповідного провадження, що випливає, крім іншого, зі змісту норм ст.ст. 7, 8 Закону № 606-XIV, ст. 378 ЦПК України. Сам по собі правомірний перехід прав первісного кредитора до нового кредитора не звільняє останнього від обов'язку дотримання відповідних правил, установлених для примусового виконання рішення суду. Норми ст. 37 ч. 1 ЦПК України, на які посилається апелянт, застосовуються під час провадження в цивільній справі, а не в контексті заміни сторони у виконавчому провадженні, для чого встановлений окремий порядок.

Оскільки доказів відкриття виконавчого провадження в справі немає, то немає й правових підстав для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Посилання апелянта в обґрунтування своїх доводів на Постанову Верховного Суду України від 20.11.2013 у справі № 6-122цс13 некоректне і не може бути враховане, оскільки у випадку, який розглядався за правилами ст.ст. 353 - 360-7 ЦПК України, йшлося про заміну сторони у виконавчому провадженні, що було відкрите постановою держвиконавця, на стадії виконання рішення суду, тоді як у випадку, що наразі розглядається, про відкриття виконавчого провадження не йдеться.

Новий кредитор у відповідних правовідносинах діє на власний ризик і повинен діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки (ст.ст. 11-14, 202, 509, ст. 517 ч. 1, ст.ст. 519, 626-628 ЦК України). ТОВ ФК «Довіра та гарантія», на власний розсуд здійснюючи право на захист і розпоряджаючись цивільними та процесуальними правами, повинно належно обґрунтувати заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні та надати докази, які підтверджують відповідні доводи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 57-60 ЦПК України).

Подаючи заяву, ТОВ ФК «Довіра та гарантія» взагалі не згадало в ній про пред'явлення виконавчих листів до виконання, про відкриття виконавчого провадження, не обґрунтовувало її відповідними фактами і обставинами, а заявою від 24.12.2014 просило провести розгляд заяви без участі його представника (а.с. 69-70). В апеляційному суді представник заявника не пояснив належно про те, чи є у ТОВ ФК «Довіра та гарантія» виконавчий лист, чи пред'являло Товариство його до виконання, чи зверталося до органу ДВС з питань, пов'язаних з виконанням рішення суду тощо, жодних даних про це суду не було надано.

Міркування апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції через те, що суд не з'ясовував питання наявності виконавчого провадження, не витребував документи і т.ін., не заслуговують на увагу, оскільки саме заявник мав належно обґрунтувати свою заяву, послатися на докази, подати такі, а у випадку неможливості їх подання - вправі був заявити відповідні клопотання суду (ст.ст. 131, 133, 134, 168 та інші норми ЦПК України). Утім, ТОВ ФК «Довіра та гарантія» не заявляло клопотань і просило розглянути заяву у відсутність його представника. Не були подані ніякі докази, які б обґрунтовували відповідні доводи заяви та апеляції, і під час апеляційного розгляду справи.

Так само необґрунтованими є твердження апелянта та його представника, що має характер припущення, про начебто унеможливлення в майбутньому для Товариства реалізувати права стягувача саме у випадку відмови в задоволенні заяви, про неможливість звернутися до органу ДВС з приводу виконання рішення суду тощо. Набувши прав первісного кредитора в повному обсязі, новий кредитор не має перешкод для дій, спрямованих на реалізацію набутих прав, що випливають з положень, зокрема, Розділів VI і VII ЦПК України, Закону № 606-XIV і дають можливість забезпечити права стягувача за наявності відповідних підстав і за умови компетентного використання процесуальних інструментів.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав підстав для висновку про вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження та про можливість її заміни правонаступником за правилами, передбаченими ст. 378 ЦПК України, і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви. Ухвалу, що оскаржується, постановлено з додержанням вимог закону, доводи апеляції цього не спростовують, тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України скаргу слід відхилити, ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»» відхилити, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 26 грудня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді