Категорія 20 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Сала Т.Б.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника апелянтки, відповідачки ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засі-данні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення коштів,

за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_5 на рішення Вінницького місько-го суду Вінницької області від 20 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

13 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про повернення коштів. Вимоги мотивовані тим, що рішенням постійно діючого третейського суду при асоці-ації «Правовий центр підприємництва» від 05 квітня 2006 року визнано дійс-ним договір купівлі-продажу від 31 березня 2006 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, вчи-нений за 114750,00 гривень, визнано за ОСОБА_4 право власності на зазна-чену квартиру. Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу, кошти за кварти-ру продавець ОСОБА_2 отримала в момент підписання договору. В період проживання в придбаному помешканні позивачці стало відомо, що квартира є спірною, її продаж від імені власника вчинений незаконно, на підставі підроб-лених документів. В зв'язку з цим рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 29 квітня 2010 року визнано недійсним доручення, видане від імені первинного власника квартири ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_7, та визнано недійсним договір купівлі-продажу даної квартири, укладений за дорученням від імені ОСОБА_6 ОСОБА_7 з ОСОБА_8, проте до вирішення цієї справи судом ОСОБА_8 продала квартиру своїй сестрі ОСОБА_2 - відпові-дачці у справі, а остання у березні 2006 року продала житло ОСОБА_4 Рішен-ням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року позов ОСОБА_9 ( матері первісного власника квартири ОСОБА_6 ) до ОСОБА_4 був задоволений; усунуто позивачці перешкоди в користуванні спірною квартирою, витребувано квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_4, виселено її з цієї квартири АДРЕСА_1. Дане рішення суду набрало законної сили, 10 квітня 2014 року ОСОБА_4 була при-мусово виселена зі спірної квартири. Посилаючись на вказані обставини, пози-вач ОСОБА_4 просила згідно ст. 216 ЦК України стягнути з продавця спірної квартири ОСОБА_2 кошти, сплачені за помешкання, відшкодувати їй вартість купленої, а тепер відібраної в неї квартири у розмірі, визначеному висновком про вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_1, зробленим оцінювачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Проф-сервіс», що становить 344931,00 гривню ( а. с.1-3 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 344931,00 гривню вартості квартири АДРЕСА_1 за ціною, що існує на час відшкодування, на користь держави стягнуто з ОСОБА_2 243,60 гривні судового збору ( а. с. 50-53 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції від 20 січня 2015 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову в повно-му обсязі. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необ'єктивним, необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та про-цесуального права ( а. с. 58-61 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукуп-ності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржу-ваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв-лених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеля-ційна скарга підлягає задоволенню.

Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відпо-відно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обгрунтованим визна-ється рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають дока-зуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відпові-дають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 303 ЦПК України, згідно з роз'яснен-нями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржу-ваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи вра-ховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відпові-дають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно за-стосовані норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального зако-нодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з помилковим застосуванням норм матеріального права до правовідносин, що мають місце між сторонами у спра-ві; позивачка обрала невірний спосіб захисту свого цивільного інтересу. Суд першої інстанції не врахував, що між сторонами у справі мають місце не ре-чово-правові відносини, а зобов'язальні внаслідок укладення договору купівлі-продажу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодек-су, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається свої-ми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням постійно діючого тре-тейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 05 квітня 2006 року визнано дійсним договір купівлі-продажу від 31 березня 2006 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2; за ОСОБА_4 визнано право власності на зазначену квар-тиру. Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу продаж вчинено за 114750,00 гривень, які одержані продавцем ОСОБА_2 в момент підписання договору ( а. с. 7-10 ). Реєстраційним посвідченням Вінницького обласного об'-єднаного бюро технічної інвентаризації від 07 квітня 2006 року посвідчено, що зазначена квартира зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі рішення постійно діючого третейського суду, про що зроблено за-пис в реєстрову книгу № 583 за № 1465/5195. Квартира складається з житлової кімнати площею 17,4 кв.м, коридору, комори, санвузла, кухні. Всього загальна площа квартири становить 31,1 кв. м., житлова - 17,4 кв.м. Позивачка ОСОБА_4 заселилася в дану квартиру та зареєструвалася в ній 12 квітня 2006 року ( а. с. 4 ).

В подальшому, належність даної квартири стала предметом кримінального розслідування, в ході якого з'ясувалося, що за недійсною довіреністю ніби від власника квартири ОСОБА_6 її було продано спочатку ОСОБА_8, надалі - сестрі ОСОБА_8 - ОСОБА_2, яка в свою чергу продала це помешкання зав-дяки рішенню третейського суду ОСОБА_4 Первісний власник квартири ОСОБА_6 був злочинцями убитий, його квартира незаконно продана; мати ОСОБА_9 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом після загиблого сина ОСОБА_6

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 29 квітня 2010 ро-ку визнано недійсними доручення, видане, нібито, ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_7 на право відчуження житла та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений за дорученням від імені ОСОБА_6 ОСОБА_7 з ОСОБА_8

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 і усунуто позивачці пе-решкоди в користуванні спірною квартирою, витребувано квартиру з чужого незаконного володіння і виселено ОСОБА_4 зі спірної квартири. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2013 року дане рішення скасовано, ухвалене нове рішен-ня про задоволення позову ОСОБА_9 Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4, усу-нуто ОСОБА_9 перешкоди в користуванні її власністю шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Дане рішення набрало законної сили, 10 квітня 2014 року ОСОБА_4 була примусово виселена зі спірної квартири.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно визначився у питанні що-до безпідставності вимоги відповідачки ОСОБА_11 та її представника засто-сувати строк позовної давності у даному спорі. Стягуючи на користь ОСОБА_4 з відповідачки 344931,00 гривню вартості квартири АДРЕСА_1, суд виходив з того, що ОСОБА_4 на підставах, перед-бачених законом, позбавлена житла, котре придбала за 114750,00 гривень, тому в силу положень ст. 216 ЦК України їй має бути відшкодовано вартість витрат на виконання правочину за цінами, що існують на момент відшкодування. У даній справі ринкова вартість цієї квартири станом на листопад 2014 року виз-начена оцінювачем у сумі 344931,00 гривні.

З висновком суду першої інстанції щодо підстав та розміру відшкодування сплаченої вартості помешкання погодитися не можна, він є помилковим, супе-речним нормам матеріального права.

Оскаржуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року, апелянт вказує, що судом помилково застосовано положення ст. 216 ЦК України як підставу для задоволення позову, оскільки договір купів-лі-продажу від 31 березня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, визнаний дійсним рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 05 квітня 2006 року і в подальшому да-ний договір недійсним у судовому порядку не визнавався; до нікчемних право-чинів він також не відноситься. ОСОБА_2 не була стороною недійсного пра-вочину, квартира витребувана власницею ОСОБА_9 у ОСОБА_4 як у добросо-вісного набувача спірного майна. Не погоджується апелянт і щодо суми кош-тів, яку судовим рішенням повернуто позивачці.

З такими твердженнями представника відповідачки ОСОБА_5 слід погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юри-дичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, ви-конаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду Укра-їни від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема в пункті 10, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недій-сного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки сторо-ні недійсного правочину.

Однак встановлено, що договір купівлі-продажу від 31 березня 2006 року недійсним не визнавався, тому суд першої інстанції дійшов помилкового вис-новку щодо можливості в даному випадку застосувати порядок повернення по-купцю ОСОБА_4 грошових коштів саме в порядку реституції.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у разі витребування майна у доб-росовісного набувача за рішенням суду він набуває право вимагати відшко-дування завданої йому шкоди від особи, яка відплатно передала йому це май-но, за правилами, закріпленими в ст. 661 ЦК України.

Суд першої інстанції в порушення статей 212 - 215 ЦПК України в достат-ній мірі не визначившись з характером спірних правовідносин, неправильно за-стосував норми матеріального права та, порушивши норми процесуального права, ухвалив незаконне рішення про задоволення позову.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення у справі є неповне з'ясуван-ня судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обста-винам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 5 статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або каса-ційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5 задоволити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати з оплати апеляційної скарги в сумі 1724, 66 гривні ( одна тисяча сімсот двадцять чотири гривні 66 коп. ).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: