Справа № 204/7529/2014-ц
Провадження № 2/204/339/2015 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

при секретарі Зайченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представників відповідача Кравченко Л.С., Чолак О.М.

та Косоногова О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" про визнання незаконною безпідставну невиплату заробітної плати за робочий день, виплату належної суми та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати незаконною безпідставну невиплату йому заробітної плати за 16 червня 2014 року Державним підприємством "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова", зобов'язати Державне підприємство "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" виплатити йому заробітну плату в розмірі 267 грн. 02 коп. за 16 червня 2014 року та стягнути з Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" на його користь моральну шкоду в розмірі 15000 грн. 00 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 150 грн. 00 коп. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав на те, що він працює провідним спеціалістом з паяння відділу технології металів управління 178 Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова". Предметом позовної заяви є безпідставна невиплата йому заробітної плати за 16 червня 2014 року відповідачем. Невиплата заробітної плати за 16.06.2014 року здійснена умисне керівництвом підприємства та управління 178 ДП "ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова". З 2012 року в позивача конфліктні відносини з безпосередніми керівниками підрозділу. З 2014 року для позивача створюють жахливі умови роботи: максимально обмежують заробітну плату, тиждень не допускали на робоче місце без оформлення жодних документів, погрожують фізичною розправою, постійно погрожують звільненням тощо. У липні 2014 року позивач отримав розрахунковий лист заробітної плати за червень 2014 року. У ньому виявив, що робочий час ОСОБА_1 зазначений на 8 годин менший, ніж він відпрацював у червні 2014 року (записано 112 годин замість 120 годин), що, відповідно, відобразилося на зменшенні зарплатні. Позивач звернувся до начальника відділу технології металів управління 178 Григор'єва В.А. за роз'ясненням ситуації. Начальник відділу Григор'єв В.А. категорично відмовився пояснювати йому, чому у нього відсутні 8 годин роботи за червень 2014 року, відмовився назвати день, за котрий йому не виплатив завод заробітну плату. Позивач одразу ж звернувся до вищого керівника - начальника управління 178 Чолака О.М. за роз'ясненнями та усною скаргою на бездіяльність начальника відділу Григор'єва В.А. У свою чергу, начальник управління 178 Чолак О.М. також відмовився назвати йому день, за котрий відсутня його зарплата у червні 2014 року, відмовився назвати причину невиплати йому зарплати за 8 годин, відмовився пред'явити будь-які документи, що дозволили не виплачувати йому зарплату за 8 годин роботи в червні 2014 року. У зв'язку з вищевказаним, позивач подав 07.07.2014 року заяву до комісії по трудових спорах підприємства (КТС) щодо неповної виплати йому заробітної плати за червень 2014 року. КТС підприємства порушила ст. 226 КЗпП України відносно терміну розгляду (розглянула на 16-й день замість десятиденного строку). У день розгляду заяви позивача до КТС 23.07.2014 року він лише від членів комісії дізнався, що 8 годин зарплати йому не оплатили за 16.06.2014 року з причини того, що його нібито не було на роботі увесь день 16 червня 2014 року. Усі його запевнення до комісії про те, що 16.06.2014 року він знаходився на роботі та виконував закріплену роботу, ігнорувалися членами комісії. На засіданні позивач повідомив, що у період часу з 8-00 до 16-30 (з початку до кінця робочої зміни) він знаходився на роботі, окрім часу з 11-00 до 11-10 та часу проїзду, на протязі якого він знаходився у Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська по справі № 204/1847/14-ц. Незважаючи на те, що навіть начальник управління 178 Чолак О.М. на засіданні КТС підтвердив, що він спілкувався з позивачем у робочий час 16.06.2014 року по внутрішньому телефонному зв'язку, комісія по трудових спорах прийняла рішення № 13 від 23.07.2014 року про те, що обчислення заробітної плати за 16.06.2014 року зроблено керівниками правильно. Крім того, в рішенні комісія записала, що ОСОБА_1 "був відсутнім з невідомих причин та не дав пояснення по факту відсутності на робочому місці". На засіданні КТС позивачу зачитали довідку керівників позивача, що він був відсутній на роботі з 8-10 до 16-17 з посиланням на деякий акт від 17.06.2014 року. 17 червня 2014 року начальник управління 178 Чолак О.М. при всьому колективі звинуватив позивача в тому, що 16.06.2014 року він був відсутній на заводі та затребував у нього пояснювальну записку. Позивач відмовився від написання пояснювальної записки, тому що писати її відповідно до законодавства не зобов'язаний. Далі до рішення КТС йому ніяких документів по нібито відсутності 16.06.2014 року не показали та не видавали. При цьому, він не оформлював ні відгул, ні адміністративну відпустку - знаходився на роботі, виконував роботу, а відповідач йому безпідставно не виплатив заробітну плату за 1 день. КТС заводу своїм рішенням схвалила незаконні дії керівництва про невиплату позивачу заробітної плати за 16.06.2014 року. Неправомірними діями відповідача з безпідставної невиплати позивачу заробітної плати за 16 червня 2014 року, коли він був на роботі та виконував посадові обов'язки, йому було завдано моральної шкоди, що виразилася у душевних стражданнях, оскільки до сьогодення не отримав зароблену заробітну плату та був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав у зв'язку з протиправною поведінкою посадових осіб підприємства. В умовах того, що підприємство більш ніж 3 місяці взагалі не виплачує робітникам зарплату, зароблені позивачем та невиплачені на той момент підприємством 267 грн. 02 коп. суттєво полегшили б зараз його фінансове становище. Відсутність саме тих 267 гривень 02 коп. з-за порушення відповідачем його законних прав на оплату своєї праці вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а саме, більш суворої економії грошових коштів при купівлі продуктів харчування та речей, що також завдає йому моральної шкоди. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у 15000 грн.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. При цьому, позивач посилався на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача та просили відмовити йому в задоволенні в повному обсязі. При цьому, вказали, що 16 червня 2014 року позивач був присутнім на оперативній нараді на протязі 10 хвилин з 8:00 до 8:10, отримав завдання на день, про що є запис в журналі та більше його на протязі дня на робочому місті ніхто не бачив. Робочий день скінчився о 16:30. За десять хвилин до закінчення робочого дня він подзвонив звідкись начальнику управління Чолаку О.М. і як він підкреслив в своєму позові "провів з ним бесіду". Тому, 17.06.2014 року головний спеціаліст відділу попросив написати пояснювальну про місце знаходження позивача, на що він відповів відмовою, що підтверджується відповідним актом від 17.06.2014 року, який надано суду. Завдання видане позивачу головним спеціалістом на ранковій оперативній нараді та записане в журналі не виконане. Крім того, кількість і зміст службових записок направлених в різні служби говорить про те, що позивач в робочий час не займається виконанням доручених йому виробничих завдань, а витрачає його на особисті цілі, які пов'язані з підготовкою різних матеріалів для позовних заяв в суди.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працює на Державному підприємстві "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" на посаді провідним спеціалістом з паяння відділу технології металів управління 178.

Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що йому неправомірно не сплатили заробітну плату за 16.06.2014 року за відсутність на робочому місці, оскільки він працював та знаходився на своєму робочому місці.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем на підтвердження його позовних вимог був наданий диск з аудіо записом, на якому, згідно його тверджень записано підтвердження того, що у вказаний день він був на робочому місці, що на його думку вбачається з розговорів працівників відповідача.

Разом з тим, суд не прийняв вищевказаний диск з аудіо записом за належний доказ, оскільки із вказаного диску неможливо встановити осіб, голоси яких на ньому записані, неможливо встановити дату здійснення звукозаписів на ньому, а також місця його здійснення.

При цьому, судом роз'яснювалося позивачу про можливість виклику осіб, голоси яких згідно його тверджень записані на вищевказаному диску в судове засідання для надання ними свідчень, в якості свідків з приводу підтвердження тверджень позивача.

Проте, позивач відмовився від виклику цих осіб в якості свідків.

Також, позивач посилався на довідку від 04.08.2014 року за вих. № 57/73, згідно якої він знаходився на роботі в цеху № 57 у період часу з 12:55 до 13:40 годин (а.с.14). Але належних доказів перебування на роботі на протязі всього робочого часу позивачем не надано.

Крім того, звернення позивача щодо неправомірної невиплати йому заробітної плати за 16.06.2014 року було розглянуто 23 липня 2014 року комісією по трудових спорах підприємства, яка прийняла рішення за № 13, згідно якого нарахування заробітної плати із зменшенням відпрацьованого робочого часу на 8 годин, зроблено правильно (а.с.10).

Інших належних доказів на підтвердження своїх тверджень та позовних вимог позивач не надав.

Таким чином, твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому, його вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Оскільки судом не встановлено порушень прав позивача з боку відповідача, суд також, вважає безпідставними вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 115, 226, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" про визнання незаконною безпідставну невиплату заробітної плати за робочий день, виплату належної суми та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Самсонова