Справа №573/2595/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кліщ О. В.
Номер провадження 22-ц/788/496/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс»

на заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №01/14-00341 від 22 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс".

Стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. та в доход держави 500 грн. судового збору.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Ухвалою Білопільського районного суду від 26 січня 2015 року заяву ТОВ «Лізингова компанія Автофінанс» про перегляд заочного рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 грудня 2014 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що в рішенні суду відсутні посилання на докази щодо недійсності договору фінансового лізингу або окремих його частин, щодо порушення охоронюваних прав споживача.

Судом першої інстанції належним чином не мотивовано доцільність застосування до умов договору фінансового лізингу конкретних вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд не взяв до уваги той факт, що відповідач здійснює господарську діяльність та несе певні ризики, умови договору максимально захищають права та інтереси не тільки відповідача, а і його клієнтів, повністю відповідають статтям 10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг».

В рішенні суд не навів мотивів, з яких вважає, що умови договору порушують принцип добросовісності у розумінні п.6 ч.1 ст. 3 та ч.3 ст. 509 ЦК України, завдають якої-небудь шкоди споживачеві.

Суд, зазначаючи умови договору, які, на його думку, є несправедливими, не керувався вимогами чинного законодавства України, згідно якого у разі виявлення умов договору, які не задовольняють одну із сторін, сторона має право звернутись щодо роз'яснення, зміни або виключення з договору даного положення. Позивач не звертався до відповідача з письмовою заявою з такими вимогами, не надав інших пропозицій щодо умов договору, підписав договір фінансового лізингу на умовах, запропонованих відповідачем.

Позивачем не надано доказів про те, що його обманювали щодо природи правочину або прав чи обов'язків за договором. Суд в рішенні не спростовує і не підтверджує твердження позивача стосовно введення його в оману.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

09 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з метою розширення власного господарства у нього виникла необхідність у придбанні сільськогосподарської техніки, яка у зв'язку із підвищенням курсу долару США в Україні значно подорожчала. Придбати трактор без отримання кредиту чи без оформлення розстрочки платежів у нього не було змоги у зв'язку із відсутністю необхідних коштів. У газеті він побачив оголошення про можливість придбати у 2014 році сільськогосподарську техніку 2013 року випуску за цінами за курсом 8,5 грн. за 1 долар США. В телефонній розмові менеджер йому повідомив, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» надає можливість придбання клієнтами сільськогосподарської техніки після сплати лише 10% від її вартості.

Під час попередніх переговорів в офісі відповідача у м. Кременчук Полтавської області менеджер лізингової компанії Бровіна І.В. підтвердила інформацію, яка надавалася по телефону, з'ясувала та підтвердила можливість придбання трактору марки МТЗ, модель 82.1, надала пакет документів для огляду, в якому був договір та додатки до нього із графіками та таблицями, звернула увагу на пункт договору, в якому було зазначено, що після оплати 10% від вартості трактору - авансового платежу, він матиме право на отримання трактору, та повідомила, що перевага на передачу товару надається тим клієнтам, які разом із сплатою 10% вартості трактора сплатять додаткову суму від вартості трактора, при чому, чим більша сума, тим швидше буде передано трактор.

22 жовтня 2014 року він підписав договір №01/14-00341 фінансового лізингу та три додатки до нього, сплатив 28 000 грн. авансового платежу - 10% вартості трактора (квитанція № N15XY38832) і додатково сплатив 22 000 грн. за «пришвидшення отримання трактора» (квитанція № N15XY38799), як було домовлено під час попередніх переговорів.

За декілька днів він зателефонував відповідачу для з'ясування дати передачі йому трактора. Йому порадили детально ознайомитися із умовами договору від 22 жовтня 2014 року та повідомили, що відповідно до вказаного договору ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» передасть трактор у строк 120 днів після сплати ним авансового платежу - 50% від вартості трактора, комісії за організацію та оформлення даного договору - 10% від вартості предмета лізингу, а також комісії за передачу предмета лізингу - 3% від вартості трактора. Йому повідомили, що комісію за організацію та оформлення договору ним сплачено у розмірі 28000 грн., частково сплачено авансовий платіж у розмірі 22000 грн., а для передачі предмета лізингу йому необхідно сплатити 118000 грн. - залишок авансового платежу та 8400 грн. - комісії за передачу предмета лізингу.

Ознайомившись із договором, він зрозумів що його ввели в оману, оскільки під час попередніх переговорів не обговорювалося питання про комісії - сумарно 13% від вартості трактора та авансовий платіж у розмірі 50% від вартості трактора. Його запевняли що розмір авансового платежу дорівнює 10% від вартості предмета договору, після сплати якого він отримає трактор. Такий же розмір авансового платежу був зазначений і в примірниках договору, який йому давала менеджер відповідача для ознайомлення під час попередніх переговорів.

На виконання умов договору, він сплатив 50000 грн. - значно більше, ніж 10%, однак товариство відмовилося передавати йому трактор з посиланням на те, що предмет договору передається в користування та володіння лізингоодержувача після сплати 50% його вартості - 140 000 грн., а сплачена ним сума 28 000 грн. є комісією за організацію та оформлення договору, тобто фактично є коштами представника товариства за залучення ним клієнта для укладення договору.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання ними зобов'язань, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного договору; строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу і в останню дату платежу, зазначену у додатку №2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка МТЗ, модель 82.1, у кількості 1 вартістю 280000 грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.

У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках, що є несправедливою умовою.

Пунктом 1.6 Договору встановлена можливість зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем, передбачений обов'язок лізингоодержувача єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплаченої суми авансових платежів. Водночас, споживачу не надано право в такому випадку в односторонньому порядку розірвати договір, що є несправедливими умовами в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що з моменту одержання письмового повідомлення від лізингодавця про розірвання цього договору у зв'язку з невиконанням лізингоодержувачем його умов, експлуатація предмета лізингу не допускається, що є несправедливими положеннями, оскільки надають право відповідачу односторонньо вирішувати питання про розірвання договору і про наявність порушень споживачем його умов, обмежують право споживача на користування предметом лізингу, ставлячи його в залежність від позиції лізингодавця.

Пунктами 3.4.1, 8.14 Договору передбачено, що споживач має право достроково здійснити сплату всіх лізингових платежів лише після спливу 12 календарних місяців з моменту підписання Акту прийому-передачі предмета лізингу, а у п. 8.14 Договору за дострокове виконання споживачем своїх договірних зобов'язань по сплаті лізингових платежів передбачений штраф в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Такі жорсткі умови є несправедливими і порушують права споживача на повне, ефективне і дострокове виконання умов договору.

Згідно пункту 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу.

В той же час на підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця.

Пунктом 8.17 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Тобто, споживачу фактично не надається можливості відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів.

Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Пунктами 10.1-10.12 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Згідно п. 10.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до несправедливих умов договору відносить надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Положення розділу 10 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Таким чином, відповідач включив у договір несправедливі умови (п. п. 1.4, 1.6, 2.5, 3.4.1, 5.4, 8.15 розділу 10).

Позивач посилався на ч. ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких якщо положення договору визнане несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Вважав, що визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір повинен бути визнаний недійсним в цілому.

Зазначав, що укладеним договором порушуються засади цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. І ст. З ЦК України), та положення ст. 13 ЦК України, яким заборонено вчиняти дії, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом.

Вбачав вираження вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства.

Просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 22 жовтня 2014 року № 01/14-00341, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та стягнути з відповідача грошову суму, сплачену ним на виконання договору фінансового лізингу у розмірі 50 000 грн., 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що умови укладеного між сторонами договору, зокрема, п. 1.4, щодо відсутності відповідальності лізингодавця перед лізингоодержувачем щодо предмета лізингу, розділу 10, зокрема, п. 10.11, щодо жорсткої відповідальності лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а і за розірвання договору за його ініціативою, призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін, і в силу положень частин 1, 2, п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими для позивача, та, відповідно до ч. 5 ст. 18 вказаного Закону, підлягають визнанню недійсними, що зумовить і зміну інших, взаємопов'язаних з ними, положень договору, який, відповідно до положень ч. 6 ст. 18 вказаного Закону, підлягає визнанню недійсним в цілому.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з вимогами матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2014 року між ТОВ "Лізингова компанія «Автофінанс» і ОСОБА_3 був укладений договір фінансового лізингу № 01/14-00341, відповідно до умов якого відповідач - лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ, модель 82.1, вартістю 280000 грн., у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором (а. с.7-16).

Згідно умов Договору:

1.4. Лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

1.7. Предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

2.1. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного договору.

2.2. Строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу, та в останню дату платежу, зазначену у додатку №2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

4.6. Місцем поставки по даному договору є: спеціалізований салон з торгівлі транспортними засобами, з яким у лізингодавця укладений договір купівлі-продажу автомобіля або трактору, або інше місце, визначене лізингодавцем з урахуванням інтересів лізингоодержувача.

8.2.1. Перший лізинговий платіж складається із:

а) Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з

підготовкою та укладенням цього Договору (надалі «Комісія за організацію»), яка

розраховується як: Комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного

Договору та становить 10% від вартості предмету лізингу (тобто 28 000 гр.);

б) Авансу Ціни Предмета Лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який

визначений у Додатку №1 до даного Договору та становить 50% від вартості предмета

лізингу (тобто 140000 гр.);

в) Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що

покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на

користь лізингоод6ержувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу

предмета лізингу визначений в Додатку №1 до даного договору та становить 3% від

вартості предмету лізингу (тобто 8 400 гр.).

8.2.3. Другий лізинговий платіж складається з:

відшкодування частини вартості предмета лізингу,

сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу,

сплати комісії (маржі) за супроводження договору (розмір комісії вказано у додатку № 2 до договору).

8.2.4 - містить розрахунок періодичного лізингового платежу, в який включається коефіцієнт і сума відсоткової ставки за користування предметом лізингу та комісії за супроводження договору (розраховані за один період).

8.3. У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

8.13. В період строку дії даного договору розмір лізингової плати може індексуватись в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність законодавства; збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів; в зв'язку зі збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмета лізингу, згідно умов договору поставки на момент проведення повного розрахунку лізингодавця з продавцем за придбання предмета лізингу.

8.16. Дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін, визначений п.3.4.1 даного договору, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10% від суми дострокового погашення.

8.17. У разі зміни лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 діб з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.

9.1. Лізингоодержувач під час дії цього договору, при обов'язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків (що підтверджується підписанням сторонами акту звірки взаєморозрахунків) має право придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його залишковій вартості за окремо укладеним Договором купівлі-продажу.

9.2. Набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п. 9.1 договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу.

9.4. Якщо в результаті порушення лізингоодержувачем умов даного договору або чинного законодавства України лізиногодержувач має прострочену заборгованість за лізинговими платежами, не сплатив штрафні санкції або не відшкодував збитки (якщо вони нараховані лізингодавцем) або предмет лізингу вилучено у лізингоодержувача (чи триває процедура вилучення предмета лізингу або вирішується в судовому порядку будь-який спір між лізингодавцем і лізингоодержувачем з приводу даного договору), лізингоодержувач втрачає право придбати у власність (викупити) предмет лізингу на умовах, передбачених цим договором. а права лізингоодержувача, вказані у пункті 9.1 цього договору, припиняються.

Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» (пункти 10.1-10.12) встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмету лізингу.

Зокрема:

10.1. За несвоєчасне внесення лізингових платежів Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати

Лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в

період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи

від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в Додатку № 2 до даного

Договору, до дня фактичної оплати цього платежу включно. За несвоєчасне внесення лізингових платежів Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати Лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3 (три) % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в Додатку № 2 до Договору фінансового лізингу, по день фактичної оплати цього платежу включно.

10.4. Лізингодавець має право достроково припинити дію Договору фінансового лізингу та вимагати,

повернення Предмета Лізингу у випадку якщо:

- Лізингоодержувач не сплатив або сплатив не в повному обсязі лізинговий платіж у строк,

встановлений Додатком №2 до даного Договору, і прострочення оплати становить більше

30 (тридцяти) кaлeндарних днів, а також всі належні до оплати платежі (штрафні санкції, пеню та

інші відшкодування відповідно до умов даного Договору);

- Лізингоодержувач використовує Предмет Лізингу не у відповідності до умов даного Договору або його призначення;

- якщо Лізингоодержувач не виконує умов гарантії на Предмет Лізингу, не підтримує Предмет Лізингу в технічно-справному стані (в т.ч. не проводить гарантійний та післягарантійний ремонт Предмета Лізингу в разі, якщо такий ремонт потрібен), що погіршує технічний стан Предмета Лізингу;

- Лізингоодержувач надає Лізингодавцю інформацію не в повному обсязі або надає недостовірну інформацію згідно з вимогами даного Договору;

- Лізингоодержувач передав Предмет Лізингу в сублізинг, найм (оренду) без попереднього

письмового дозволу Лізингодавця;

10.5. У випадку настання обставин, передбачених п. 10.4. даного Договору, вже після передачі Лізингоодержувачеві Предмета Лізингу, останній зобов'язаний протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту повідомлення Лізингодавця, про розірвання даного Договору, сплатити Лізингодавцю всі неоплачені платежі вказані в Додатку № 2 до даного Договору, що залишилися до сплати до моменту повернення Лізингодавцю Предмета Лізингу, а також всі належні до оплати штрафні санкції, пеню, повернути Предмет Лізингу і покрити всі витрати, понесені Лізингодавцем при виконанні зобов'язань за умовами даного Договору. Всі витрати по поверненню Предмета Лізингу покладають на Лізингоодержувача.

10.6. У випадку, якщо Лізингоодержувач не виконав свої зобов'язання згідно Розділу 10 Договору

фінансового лізингу, Лізингодавець вправі стягнути заборгованість, що утворилася на день стягнення,

і вимагати повернення Предмета Лізингу в судовому порядку згідно з положеннями чинного

законодавства України.

10.8. Якщо при поверненні Предмета Лізингу буде встановлено, що він вимагає ремонту або технічного обслуговування, які за своїм характером і строками повинні були бути виконані протягом строку лізингу, Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю суму, необхідну для приведення Предмета Лізингу в належний стан. Розмір цієї суми встановлюється сервісною службою, що визначається Лізингодавцем. Застосування штрафних та/або оперативно-господарських санкцій не звільняє Лізингоодержувача від виконання усіх обов'язків за даним Договором, в т.ч. від сплати Лізингових платежів.

10.9. Сплата Лізингоодержувачем штрафів не позбавляє Лізингодавця права вимагати від Лізингоодержувача повернення Предмета Лізингу і не звільняє Лізингоодержувача від обов'язку повернути Лізингодавцю Предмет Лізингу.

10.10. Якщо в результаті невиконання або неналежного виконання Лізингоодержувачем умов цього Договору порушені майнові інтереси або ділова репутація Лізингодавця, Лізингоодержувач відшкодовує заподіяні збитки в повному обсязі.

10.11. У випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

10.12. У випадку розірвання Даного Договору Лізингоодержувачем після сплати останнім на рахунок Лізингодавця авансового платежу, Лізингоодержувач має сплатити штраф у розмірі нарахованого Авансового лізингового платежу за дострокове розірвання Договору. В такому випадку сума фактично сплаченого Авансового платежу Лізингоодержувачем підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого згідно умов даного Договору. Комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.

10.14. У випадку необґрунтованої відмови від прийняття Предмета Лізингу, визначеного цим Договором, Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити на користь Лізингодавця неустойку (штраф) у розмірі 10 (десяти) % від вартості Предмету Лізингу, зазначеної у даному Договорі та Додатку №1 до даного Договору, який є його невід'ємною частиною та компенсувати всі понесені витрати Лізингодавця по реєстрації та страхуванню Предмету Лізингу.

З додатку № 1 до договору вбачається, що вартість предмета лізингу становить 280 000 гр., відсоток платежів складає 50%, сума виплат - 140 000 гр., щомісячний платіж - 11666,67 гр., комісія за організацію - 28 000 гр., комісія за передачу (3%) - 8400 гр. (а.с.14).

Додатком № 2 до договору встановлено, що сума лізингу складає 140 000 гр., сукупна вартість 4200 гр., відсоткова ставка - 10%, комісія - 5%, період лізингу - 60 місяців, щомісячний платіж - 3330,59 гр. Відвантаження після оплати: авансовий платіж - 140 000 гр., комісія за передачу предмета лізингу - 8400 гр.

З розрахунку платежів, зазначеного в додатку № 2 до договору, вбачається, що лізингоодержувач протягом 60 місяців, протягом яких він має право користуватись предметом лізингу, повинен додатково сплатити за користування предметом лізингу процентів в сумі 39890 гр. та комісії за супроводження договору в сумі 19945 гр.

З розрахунків, наведених в додатках до договору, вбачається, що крім вартості предмета лізингу 280 000 гр., лізингоодержувач повинен сплатити лізингодавцю додатково у вигляді комісій та процентів всього 96235 гр.

Таким чином, за умовами договору для отримання трактора у лізинг позивач повинен сплатити протягом року на користь відповідача не менше половини його вартості, а після отримання трактора у лізинг відшкодовувати другу половину вартості трактора періодичними платежами протягом 60 місяців, тобто 5 років. При цьому власником трактора за договором купівлі-продажу з продавцем до укладення договору купівлі-продажу з лізингоодержувачем є ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс».

Згідно з квитанціями AT «Райффайзен Банк Аваль» від 22 жовтня 2014 року № N15 XY38832 і № N15 XY38799 ОСОБА_3 на виконання умов договору сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», як визначив відповідач, відповідно, 28000 грн. комісії за організацію та оформлення договору фінансового лізингу та 22000 грн. авансового платежу. Призначення платежів у квитанціях не зазначене. (а.с.17).

Згідно ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч.1).

Відповідно до ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

У відповідності з ч. ч. 1, 2, п. п. 2 - 4, 7, 10 - 13 ч. 3, ч. ч. 4 - 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Суд першої інстанції вірно і з достатньою повнотою встановив обставини, що мають значення для справи, та вірно застосував норми Закону України «Про захист прав споживачів» у системному зв'язку із нормами спеціального законодавства, яке регулює відносини фінансового лізингу - параграф 6 глави 58 ЦК України та Закон України «Про фінансовий лізинг».

Суд правильно виходив з того, що умови оспорюваного Договору, зокрема, п. 1.4, про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець, суперечать вимогам ч. І ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця в тому випадку, коли вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, а саме це передбачає договір сторін.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що навіть за умови обрання постачальника лізингодавцем останній, відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України, не несе перед лізингоодержувачем солідарної відповідальності за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо, а солідарна відповідальність настає лише за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу, є безпідставними. Зміст вказаної норми закону свідчить про те, що солідарна відповідальність лізингодавця та постачальника в такому випадку настає за всіма вимогами лізингоодержувача, які зазначено в цій нормі, тобто лізингодавець поряд з продавцем стає зобов'язаною перед лізингоодержувачем особою за всіма вказаними вимогами.

Зміст розділу 10 Договору, зокрема, пункту 10.11, свідчить про встановлення жорсткої односторонньої відповідальності лише лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і за розірвання договору за його ініціативою. Положення розділу 10 Договору усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на лізингоодержувача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем, що є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. І ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також передбачених ч. І ст. 7, п. 3 ч. І ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» прав споживача на розірвання договору.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції зробив вірні висновки про те, що такі положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін.

В силу положень частин 1, 2, п. п. 2 - 4, 11-13 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є несправедливими для позивача та відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають визнанню недійсними.

Суд вірно зробив висновок про те, що визнання недійсними вказаних умов договору зумовить і зміну інших, взаємопов'язаних з ними положень договору, а тому обґрунтовано, відповідно до положень ч. 6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. І ст. 203, ч. 3 ст.215 ЦК України, визнав недійсним оспорюваний договір в цілому.

Про дисбаланс інтересів сторін у цьому договорі свідчить і те, що, всупереч вимогам закону, позивач позбавлений можливості визначитись з усіма можливими необхідними витратами на придбання предмету лізингу, з огляду на те, що він, відповідно до п. 9.2 договору, набуває права на його придбання у власність (викуп) не раніше сплати всіх платежів, передбачених п. 9.1 договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу.

Така умова договору, яка ставить позивача перед обов'язком можливої сплати і тих витрат, розмір яких не визначений у договорі, з огляду на те, що лізингодавцю надається право вимагати сплати і тих витрат, яких він не зазнав, але міг зазнати, також свідчить про їх несправедливість, як умову визнання наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки надає право лізингодавцю в односторонньому порядку вирішувати питання про розмір цих витрат без права лізингоодержувача відмовитись від оплати витрат, розмір і перелік яких не обумовлений договором, наслідком чого може стати відмова відповідача від укладення договору купівлі-продажу.

Про дисбаланс прав та обов'язків сторін свідчить і зміст розділу 8 «Лізингові платежі» договору, зокрема, п. п. 8.3, 8.13, 8.17, які є також несправедливими, оскільки, всупереч вимогам п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», надають право відповідачеві визначення ціни предмета лізингу на момент його поставки споживачеві та разом з іншими умовами надають йому можливість збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, передбачають неповернення здійснених платежів у разі відмови від зміни лізингових платежів.

З огляду на зазначене доводи скарги про те, що умови договору не свідчать про заподіяння шкоди інтересам споживача, є безпідставними.

Таким чином, є необгрунтованими доводи скарги відповідача про те, що умови договору не свідчать про їх несправедливість з посиланням на те, що для визнання недійсним оспорюваного договору на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-40цс13), необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Колегія суддів вважає, що вказані пункти договору, укладеного між сторонами, є несправедливими, оскільки містять умови, що свідчать про дисбаланс прав та обов'язків сторін на шкоду позивачеві.

Рішення суду узгоджується з загальними положеннями цивільного законодавства щодо засад цивільного судочинства.

Загальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п. 6 ч. І ст.3 ЦК України).

Ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі та зловживання правом.

Ч. 5 ст. 12 ЦК України передбачено, що якщо законом встановлено правові наслідки недобросовісного чи нерозумного здійснення особою своїх прав, поведінка особи припускається добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Ч. 3 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на вказані положення закону, принцип справедливості є засобом відновлення дисбалансу між економічно нерівними контрагентами договору, якщо більш сильна сторона зловживає своїм економічним становищем; він також є засобом відновлення рівноваги інтересів сторін, на які вплинули різноманітні обставини об'єктивного характеру, що не залежать від їх волі, тобто принцип справедливості направлений на захист економічно більш слабкої сторони договору або сторони, інтереси якої постраждали внаслідок істотної зміни обставин, в яких повинно відбутися виконання договору.

Принцип справедливості договору відповідає добросовісності його сторін (добросовісної поведінки), оскільки, лише діючи добросовісно, учасник правовідносин чинить справедливо щодо інших їх учасників.

Передбачені ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік умов договорів, які є несправедливими, кореспондуються з положеннями Директиви 93/13 / ЄС Європейського Парламенту та Ради від 5 квітня 1993 року про несправедливі умови в споживчому договорі, яка включена до Плану виконання заходів з імплементації актів законодавства ЄС, затвердженого Мінекономрозвитку України, яким передбачена розробка проектів нормативно-правових актів з метою імплементації законодавства ЄС.

Згідно зі ст. 3 вказаної Директиви, умова договору, яка не була окремо погоджена, вважається несправедливою (нечесною), якщо на противагу вимоги про добросовісність вона створює значний дисбаланс у правах і обов'язках сторін договору на шкоду споживачу. Несправедливою умова може бути визнана лише в тому випадку, якщо вона не була окремо погоджена сторонами, причому не внаслідок того, що сторони не бажали цього, а з огляду на те, що споживач з об'єктивних причин не міг виразити свою волю щодо такої умови договору. Головною серед таких причин Директива називає наявність заздалегідь підготовленого контрагентом споживача проекту договору, в результаті чого останній був практично позбавлений можливості запропонувати внесення будь-яких змін у нього.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач довів обгрунтованість своїх вимог про наявність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного ним договору.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» відхилити.

Заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 грудня 2014 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: