Номер провадження 2/754/428/15
РІШЕННЯ

Іменем Україн

13.03.2015 м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді: Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Борисовій Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Національної радіокомпанії України, про визнання незаконним звільнення з посади генерального директора Національної радіокомпанії України, про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить: визнати незаконним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 р. №854-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національної радіокомпанії України"; визнати незаконним та скасувати наказ Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 22.09.2014 р. №139-к "Про звільнення ОСОБА_1 та розірвання з ним контракту"; визнати незаконним та скасувати наказ Національної радіокомпанії України від 22.09.2014 р. №257-к; поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора Національної радіокомпанії України; стягнути з Національної радіокомпанії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52837,44 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 23.06.2010 р. Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження №1266-р., яким призначив ОСОБА_1 на посаду генерального директора Національної радіокомпанії України та згідно із наказом Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 29.06.2010 р. №171-к ОСОБА_1 був призначений на посаду генерального директора Національної радіокомпанії України відповідно до укладеного з ним контракту від 29.06.201 р. №155, який згідно Наказу Національної радіокомпанії України від 29.06.2010р. №204-к приступив до виконання своїх обов'язків. 17.09.2014 р. відповідач 1 - Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження №854-р, яким позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади генерального директора Радіокомпанії у зв'язку з невиконанням умов контракту, 22.09.2014 року на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.09.2014р. №854-р. відповідач 2 Державний комітет телебачення і радіомовлення України видав наказ №139-к, яким звільнив позивача з цієї посади відповідно пункту 8 статті 36 КЗпП України та підпункту "а" п.25 Контракту за невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього Контрактом, та в цей же день відповідач 3 - Національна радіокомпанія України прийняв наказ №257-к від 22.09.2014 р., яким звільнив Позивача з посади відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України, однак позивач вважає, що його звільнення з посади генерального директора радіокомпанії є незаконним, суперечить умовам чинного законодавства України та контракту.

У судовому засіданні позивач, представники позивача збільшені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача 1 - Кабінету Міністрів України у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що твердження позивача безпідставні, необґрунтовані, вважає оскаржуване Розпорядження таким, яке видане в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, зазначивши, що Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями приймати рішення про призначення та звільнення позивача із займаної посади, пояснивши, що листом від 16.09.2014 № 4000/22/13 до Кабінету Міністрів України надійшла пропозиція від Голови Держкомтелерадіо - ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Радіокомпанії за невиконання останнім обов'язків, покладених на нього контрактом, разом з яким Уряду було також подано проект розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національної радіокомпанії України», біографічна довідка, копія контракту, інші документи, зазначивши, що підставою подання про звільнення позивача стали результати перевірок діяльності Радіокомпанії, які були здійсненні за дорученням Міністра Кабінету Міністрів України від 11.06.2014 № 7386/0/2-14, враховуючи непоодинокі звернення до Уряду щодо неефективної господарської та творчо-виробничої діяльності Радіокомпанії, недоліків у кадровій політиці та зловживань у фінансовій сфері. Аудиторським звітом за результатами аудиту окремих питань фінансово-господарської діяльності Національної радіокомпанії України за період з 01.07.2013 по 01.07.2014 були виявлені численні порушення та зроблені відповідні висновки про ці порушення, крім того, зазначив, що згідно з актом Державної фінансової інспекції України від 09.09.2013 № 03-21/3/55 також було встановлено факт завищення вартості виконаних робіт загальною сумою 143986,95 гривень. З урахуванням викладеного на засіданні Уряду 17.09.2014 було розглянуто подання Голови Держкомтелерадіо - ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національної радіокомпанії України разом з відповідним пакетом документів та прийнято розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 854-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національної радіокомпанії України» виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при виданні якого були дотримані вимоги Порядку щодо внесення подання уповноваженою особою про звільнення позивача з займаної посади до Кабінету Міністрів України разом із переліком встановлених документів, тому вважає, що Кабінет Міністрів України при виданні Розпорядження не порушив жодних норм трудового законодавства, оскільки не перебував з позивачем у правовідносинах, які врегульовані КЗпП України.

Представник відповідача 2 - Державний комітет телебачення і радіомовлення України у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що Держкомтелерадіо листом від 16.09.2014 № П-4000/22/13 вніс до Кабінету Міністрів України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національної радіокомпанії України за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього Контрактом, з окремим додатком підготовлено та передано до кадрової служби Секретаріату Кабінету Міністрів України пакет документів, сформований відповідно до вимог п.10 Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 298, поінформувавши Кабінет Міністрів України листом від 09.09.2014 № 3881/8/9 про результати проведення аудиту окремих питань фінансово - господарської діяльності Радіокомпанії із долученням відповідних матеріалів щодо його проведення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.9.2014 № 854-р звільнено ОСОБА_1 з посади генерального директора Національної радіокомпанії України у зв'язку з невиконанням умов контракту, на виконання якого Наказом Держкомтелерадіо від 22.09.2014 № 139-к трудовий договір з ОСОБА_1 було припинено відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України та пп. «а» п. 25 Контракту за невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом, що було здійснено на законних підставах та у повній відповідності до умов та порядку звільнення, передбачених чинним законодавством, додатково зазначивши, що у 2013 році Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово - господарської діяльності Радіокомпанії за період діяльності з 01.06.2011 по 01.09.2013, за результатами якої були встановлені суттєві порушення і недоліки у веденні фінансово-господарської діяльності та за результатами аудиторської перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Радіокомпанії за період з 01.07.2013 по 01.07.2014 проведеної Держкомтелерадіо у липні-серпні 2014 року на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 11.06.2014 № 7386/0/2-14, було встановлено наявність порушень у ведені фінансово-господарської діяльності Радіокомпанії, які були аналогічні тим, що встановлені при проведенні ревізії ДФІ України у 2013 році, зокрема, засвідчили відсутність дієвого контролю керівництва Радіокомпанії, що призвело до певних наслідків, тому вважає, що виявлені порушення свідчать про невжиття саме позивачем заходів спрямованих на запобігання виникнення порушень фінансово-господарської дисципліни та невиконання ним п. 1 та пп. 8-3 п. 8 Контракту, укладеному між Держкомтелерадіо, як Органом управління майном, та ОСОБА_1, як керівником, 29.06.2010 за № 155, що є беззаперечним доказом того, що саме на позивача, як керівника покладалась персональна відповідальність за порушення фінансово - господарської діяльності Радіокомпанії, тому виявлені порушення стали підставою для внесення Держкомтелерадіо у вересні 2014 року пропозиції Кабінету Міністрів України щодо звільнення позивача з посади генерального директора Радіокомпанії.

Представник відповідача 3 - Національної радіокомпанії України у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши письмові докази, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено на законних підставах та у повній відповідності до умов та порядку звільнення, передбачених чинним законодавством.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.06.2010р.№ 1266-р. "Про призначення ОСОБА_1 генеральним директором Національної радіокомпанії України", ОСОБА_1 було призначено генеральним директором Національної радіокомпанії України (т. 1, а.с. 7).

Наказом (по особовому складу) Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 29.06.2010р. № 171-к "Про призначення ОСОБА_1." відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.06.2010р. №1266-р. "Про призначення ОСОБА_1 генеральним директором Національної радіокомпанії України", ОСОБА_1 призначено генеральним директором Національної радіокомпанії України з 29 червня 2010 року відповідно до укладеного з ним контракту від 29.06.2010р. №155 ( т. 1, а.с. 8).

Згідно Наказу №204-к від 29.06.2010р. Національної радіокомпанії України з 29 червня 2010 року ОСОБА_1 приступив до керівництва Національною радіокомпанією України на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.06.2010р. № 1266-р. (т. 1, а.с. 9).

29 червня 2010 року Державний комітет телебачення і радіомовлення України, на який покладено функції з управління майном, що перебуває у державній власності, іменований далі Орган управління майном, в особі керівника - Голови Держкомтелерадіо ОСОБА_3, з одного боку, та громадянин ОСОБА_1, іменований далі Керівник, з другого боку, уклали Контракт №155 про таке: ОСОБА_1 наймається (призначається) на посаду генерального директора Національної радіокомпанії України на термін з 29 червня 2010 року по 28 червня 2015 року (т. 1, а.с. 10-17).

За умовами Контракту: відповідно п. 1. Керівник зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію організації (установи) здійснювати поточне управління (керівництво) організацією (установою), забезпечувати її продуктивну діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за організацією (установою) державного майна, а Орган управління майном зобов'язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника; відповідно п. 2. на підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником установи, організації та Органом управління майном цієї організації (установи); відповідно п. 3 Керівник, який уклав цей контракт, є повноважним представником організації (установи) під час реалізації повноважень, функцій, обов'язків, передбачених актами законодавства, статутом організації (установи), іншими нормативними документами; відповідно п. 4 Керівник діє на засадах єдиноначальності; відповідно п. 6. Керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво організацією (установою) організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань організації (установи), передбачених законодавством, статутом організації (установи) та цим контрактом; відповідно п. 7. Керівник зобов'язується забезпечити виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану організації (установи) згідно з додатком №1 до контракту; відповідно п. 8-3 інші зобов'язання, що покладаються на керівника: протягом 5 днів повинен надсилати Органу управління майном копії актів перевірки контрольно-ревізійними службами, податковими органами фінансово-господарської діяльності організації (установи); зобов'язаний ужити заходів до збереження майна організації (установи) недопущення витрачання коштів на не передбачені статутом цілі; несе особисту відповідальність у разі створення боргів організації (установи); відповідно п. 9. Керівник щокварталу до 25 числа місяця, що настає за звітним періодом, подає Органу управління майном, з яким укладено цей контракт, звіт про результати виконання показників, передбачених контрактом, за встановленою формою (додаток 3).

Згідно п. 11. цього Контракту Орган управління майном звільняє Керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою Керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту.

Відповідно п. 17 цього Контракту за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, Керівникові нараховується заробітна плата за рахунок коштів державного бюджету, передбаченого на оплату праці, виходячи з установлених Керівнику: а) посадового окладу в розмірі 4446 гривень і фактично відпрацьованого часу; б) премії в розмірі 55,59% нарахованої заробітної плати за посадовим окладом; в) доплати; г)надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи в розмірі 2223 гривень (50%) до посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років); д) надбавки до посадового окладу. У разі несвоєчасного виконання завдань, визначених контрактом, погіршення якості роботи надбавки скасовуються або зменшуються. Премія не нараховується також у разі: б) невиконання Керівником зобов'язань, встановлених цим контрактом. Преміювання керівника організації (установи), надання йому матеріальної допомоги здійснюється за рішенням Органу управління майном у межах економії коштів, передбачених в державному бюджеті на оплату праці.

Згідно п. 17 Статуту Національної радіокомпанії України керівництво діяльністю Радіокомпанії здійснює її генеральний директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Держкомтелерадіо.

Згідно п.18 Статуту Генеральний директор Радіокомпанії: призначає на посаду і звільняє з посади перших заступників та заступників генерального директора Радіокомпанії; розподіляє обов'язки між першими заступниками та заступниками генерального директора Радіокомпанії; здійснює поточне керівництво діяльністю Радіокомпанії, несе персональну відповідальність за виконання завдань, покладених на неї законодавством та цим Статутом; визначає програмну політику Радіокомпанії та несе відповідальність за її реалізацію; організовує виробничо-господарську та іншу діяльність Радіокомпанії, забезпечує ефективне використання і збереження закріпленого за нею державного майна; є повноважним представником Радіокомпанії, ді без довіреності від її імені; користується правом розпорядження майном та коштами Радіокомпанії відповідно до законодавства, укладає договори, видає довіреності, відкриває в установленому порядку рахунки в установах банків; визначає структуру Радіокомпанії, приймає рішення про утворення структурних підрозділів, затверджує положення про них; призначає на посади та звільняє з посад працівників Радіокомпанії, визначає форми і системи оплати праці працівників Радіокомпанії та інших осіб, які залучаються до роботи за погодженням з Держкомтелерадіо, вирішує в установленому порядку питання щодо їх заохочення або притягнення до дисциплінарної відповідальності; видає у межах своєї компетенції накази, обов'язкові для виконання всіма підрозділами і працівниками Радіокомпанії.

ОСОБА_1 працював на посаді генерального директора Національної радіокомпанії Україна в період з 29.06.2010 р. по 22.09.2014 р., що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 21-25).

Відповідно Довідки заробітної плати за 01.01.2014р. - 30.09.2014р. Генерального директора НРКУ ОСОБА_1, за даний період посадовий оклад складав - 33370,62 грн.; премія - 22294,00 грн.; надбавка за вислугу років - 19099,19 грн.; надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці - 23490,15 грн.; надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 5005,59 грн., відпустка - 26150,31 грн., сума індексації грошових доходів - 326,21 грн.; відрядження - 3509,76 грн.; матеріальна допомога - 4446,00 грн.; лікарняні - 1483,98 грн.; фонд заробітної плати на місяць разом з премією - 120513,41 грн. (т. 1, а.с. 27).

Відповідно довідки про доходи Національної радіокомпанії України №286 від 01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 дійсно працював у Національній радіокомпанії України на посаді генерального директора і його заробіток з 01 липня 2014 р. по 31 серпня 2014 р. складав загалом - 17062,00 грн, середньомісячна заробітна плата становить - 8531,00 грн. (т. 1, а.с. 45).

Судом встановлено, що з боку Органу управління майном було створено належні умови для матеріального забезпечення і організації праці ОСОБА_1, що не заперечувалось сторонами.

За умовами цього Контракту передбачена відповідальність сторін, а саме: відповідно п. 21. у випадку невиконання чи неналежного виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, Сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та цим контрактом.

Відповідно п. 22. цього Контракту спори між сторонами вирішуються у порядку, встановленому законодавством. Керівник несе особисту відповідальність за діяльність організації (установи).

Відповідно п. 24. цей контракт припиняється: г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Відповідно п. 25. Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії: а) у разі невиконання Керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом.

Відповідно п. 29 цього Контракту якщо розірвання контракту проводиться на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених законодавством, про це зазначається у трудовій книжці Керівника з посиланням на пункт 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організація праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

За правилами п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Отже, при укладенні контракту закон надає право сторонам установлювати підвищену відповідальність особи й додаткові підстави для розірвання трудового договору - контракту.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорiв про працю, якi погiршують становище працівникiв порiвняно iз законодавством України про працю, є недiйсними.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.09.2014р. №854-р. "Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національної радіокомпанії України" ОСОБА_1 був звільнений з посади генерального директора Національної радіокомпанії України у зв'язку з невиконанням умов контракту (т. 1, а.с. 18).

Суд вважає, що оскаржуване Розпорядження видане в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», яка кореспондує статті 116 Конституції України, Уряд здійснює відповідно до закону управління об'єктами державної власності, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об'єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, в тому числі відповідним суб'єктам господарювання, вживає в межах своїх повноважень заходи щодо заохочення та приймає відповідно до закону рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в тому числі, посадових осіб, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України.

Статтею 24 Закону встановлено, що Кабінет Міністрів України в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, може утворювати, реорганізовувати та ліквідовувати відповідно до закону державні господарські об'єднання, підприємства, установи та організації (далі - підприємства), в тому числі, для здійснення окремих функцій з управління об'єктами державної власності. Кабінет Міністрів України затверджує положення та статути державних підприємств, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників і заступників керівників, застосовує до них заходи дисциплінарної відповідальності, координує та контролює діяльність зазначених підприємств. Керівники державних підприємств утворених Кабінетом Міністрів України, несуть персональну відповідальність перед Кабінетом Міністрів України за результати їх роботи.

Одночасно слід зазначити, що вказані вище положення законодавства України щодо повноважень Кабінету Міністрів України у сфері управління об'єктами державної власності кореспондуються із статтею 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», якою також встановлені повноваження Уряду щодо визначення останнім уповноважених органів з управління об'єктами державної власності, які здійснюють контроль за їх діяльністю, призначення на посади та звільнення з посад керівників господарських структур, стосовно яких Кабінет Міністрів України виконує функції з управління, проведення щорічного державного фінансового аудиту діяльності суб'єктів господарювання державного сектору економіки, в тому числі, призначення позапланових ревізії та перевірок використання об'єктів управління державної власності, встановлення порядку їх проведення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за їх дотриманням.

Національна радіокомпанія України утворена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.1995 № 129 «Питання Державного комітету телебачення і радіомовлення». Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 № 1235 «Деякі питання Національної радіокомпанії» затверджено статут Радіокомпанії.

Згідно з пунктом 1 Статуту Радіокомпанія є державною радіоорганізацією, що веде радіотрансляцію на загальнонаціональних каналах мовлення. Функції з управління Радіокомпанією здійснює Держкомтелерадіо.

Пунктом 17 Статуту встановлено, що керівництво діяльністю Радіокомпанії здійснює її генеральний директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Держкомтелерадіо.

Таким чином, Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями приймати рішення про призначення та звільнення позивача із займаної посади.

Відповідно до абзацу 7 пункту 2 параграфу 30 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України над 18.07.07 № 950, акти Кабінету Міністрів з кадрових питань видаються у формі розпоряджень.

Право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України, в тому числі, мають члени Кабінету Міністрів України та центральні органи виконавчої влади. Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються, зокрема, міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади. Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України) (стаття 50 Закону).

Відповідно до пунктів 1, 10 Положення про Державний комітет телебачення і радіомовлення України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 № 341, Держкомтелерадіо є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Держкомтелерадіо є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері телебачення і радіомовлення, інформаційній та видавничій сфері. Голова Держкомтелерадіо подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, розробниками яких є Держкомтелерадіо.

Так, листом від 16.09.2014р. № 4000/22/13 до Кабінету Міністрів України надійшла пропозиція від Голови Держкомтелерадіо - ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Радіокомпанії за невиконання останнім обов'язків, покладених на нього контрактом. Разом з вказаним вище поданням Уряду було також подано проект розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національної радіокомпанії України», біографічна довідка та копія контракту з іншими документами.

Підставою подання про звільнення позивача стали результати перевірок діяльності Радіокомпанії, які були здійсненні за дорученням Міністра Кабінету Міністрів України від 11.06.2014р. № 7386/0/2-14, враховуючи непоодинокі звернення до Уряду щодо неефективної господарської та творчо-виробничої діяльності Радіокомпанії, недоліків у кадровій політиці та зловживань у фінансовій сфері.

Наказом (з особового складу) Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 22 вересня 2014р. №139-к "Про звільнення ОСОБА_1 та розірвання з ним контракту" відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України та підпункту "а" пункту 25 контракту від 29.06.2010 №155, укладеного Держкомтелерадіо з ОСОБА_1, ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора Національної радіокомпанії України 22 вересня 2014 року за невиконання ним без поважних обов'язків, покладених на нього цим контрактом та розірвано з ним контракт від 29.06.2010р. №155 ( т. 1, а.с. 19).

Наказом Національної радіокомпанії України №257-к від 22.09.2014р. ОСОБА_1, генерального директора Національної радіокомпанії України, звільнено 22 вересня 2014 року відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України, та виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 42 календарні дні щорічної відпустки за період роботи з 19 липня 2013 року до 22 вересня 2014 року на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.09.2014р. №854-р, наказу Держкомтелерадіо України від 22.09.2014р. №139-к (т. 1, а.с. 20).

Головою Держкомтелерадіо ОСОБА_2 було направлено Прем'єр-міністру України ОСОБА_4 клопотання від 16.09.2014р. №4000/22/13р., про те, що відповідно до ст. 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", пункту 17 Статуту Національної радіокомпанії України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 22 вересня 2004 р. №1235, пункту 8 статті 36 КЗпП України, підпункту "а" пункту 25 контракту від 29.06.2010р. №155, укладеного Державним комітетом телебачення і радіомовлення України і ОСОБА_1, порушує клопотання про його звільнення з посади генерального директора Національної радіокомпанії України за невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом, окремо додавши до подання відповідний пакет документів, сформований відповідно до п. 10 Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначених на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №298 (т. 1, а.с. 51-131).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014р. № 854-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Національної радіокомпанії України" ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора Національної радіокомпанії України у зв'язку з невиконанням умов контракту (т. 1, а.с. 50).

Аудиторським звітом за результатами аудиту окремих питань фінансово-господарської діяльності Національної радіокомпанії України за період з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року було виявлено порушення і недоліки з питань, що досліджувались, зокрема: з питань штатної дисципліни, оплати праці працівників та нарахування на заробітну плату; з питань дотримання нормативно-правових актів у сфері телебачення і радіомовлення щодо платних послуг, у тому числі щодо розміщення реклами, та достовірності визначення їх вартості; недотримання Радіокомпанією власних надходжень на загальну суму 28,36 тис. грн. внаслідок неправильного застосування розцінок вартості одиниці ефірного часу та невідповідності фактичного загального хронометражу: хронометражу, зазначеному в ефірних довідках та хронометражу, визначеному медіа-планом; в нормативні базі НРКУ відсутні чіткі критерії та параметри визначення вартості виготовлення та випуску реклами/радіопрограм, у зв'язку з чим неможливо визначити відповідно до яких саме критеріїв узгоджувалась ціна за надані послуги, та у зв'язку з чим вартість надання типових послуг має достатньо велику різницю; в порушення вимог ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено невідповідність обсягів робіт, зазначених в актах здачі-прийняття робіт, обсягам, визначеним договорами, що призвело до переплати коштів за виконанні роботи на загальну суму 122,4 тис. грн., в тому числі у 2013 році - 116,0 тис. грн. (14 випадків), у 2014 році - 6,4 тис. грн. (4 випадки), з яким ОСОБА_1 було ознайомлено, що підтверджується Протоколом узгодження звіту за результатами аудиту окремих питань фінансово-господарської діяльності Національної радіокомпанії України за період з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року з його власним підписом (т. 1, а.с. 128), чим підтверджується невиконання з боку ОСОБА_1 без поважних причин обов'язків, покладених на нього Контрактом № 155 від 29.06.2010.

Відповідно до Висновків на зауваження і пояснення від 01.09.2014р. №9-1-1602/3 до Аудиторського звіту за результатами окремих питань фінансово-господарської діяльності Національної радіокомпанії України за період з 01.07.2013р. по 01.07.201р.: щодо висновків про відсутність про відсутність критеріїв визначення вартості виготовлення та випуску реклами/радіопрограм, висновки робочої групи було прийнято як пояснення; щодо висновків невідповідності хронометражу зазначеному в ефірних довідках та хронометражу в медіа-планах, а також випадків невідповідного застосування розцінок вартості одиниці ефірного часу, що призвело до недотримання НРКУ власних надходжень на суму 28,36 тис. грн., зауваження - не прийнято; щодо висновків з приводу випадків однотипності текстів при різних формах укладених договорів, було прийнято як пояснення; щодо висновків з приводу невідповідності обсягів робіт, зазначених в актах здачі прийняття робіт, обсягам, визначених цивільно правовими договорами, зауваження прийнято частково; щодо зауваження про випадки укладення більше 3 цивільно-правових договорів протягом 2013 року, прийнято як пояснення; щодо зауваження про відсутність копій паспортів та ідентифікаційних кодів при деяких цивільно-правових договорах, прийнято як пояснення (т.1, а.с. 86-92).

Судом було встановлено, що поважні причини цих порушень та недоліків були відсутні, що підтверджується копіями наказів про відповідальність за виявлені порушення під час перевірки, притягнення до дисциплінарної відповідальності, пояснювальних, доповідних записок, претензії (а.с. 79-89).

Також суд приймає до уваги, що відповідно до Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Національної радіокомпанії України за період з 01.06.2011р. та та завершений звітний період 2013 року Державної фінансової інспекції від 09.09.2013р. № 03-21/3/55, за висновками якої вбачається, що встановлено порушень загалом на суму 102188,35 грн. (збитки), а саме: незаконне нарахування та виплата працівникам Радіокомпанії премій загалом на суму 65412,65 грн.; завищення середньомісячної заробітної плати 26 працівникам при нарахуванні відпускних та лікарняних загалом на суму 4447,54 грн. унаслідок незаконного нарахування працівниками премій, не передбачених Колективним договором; незаконне нарахування та виплати 32 працівникам Радіокомпанії надбавки за знання та використання іноземної мови, що безпосередньо передбачено посадовими інструкціями цих працівників загалом на суму 10058,04 грн.; зайво нараховано та виплачено відпускних загалом на суму 1467,63 грн.; працівникам, зовнішнім сумісникам НРКУ безпідставно нараховано та виплачено заробітної плати загалом на суму 20802,49 грн.; завищено вартість виконаних робіт загалом на суму 143986,95 грн. (т.1, а.с. 147-170).

Відповідно до Листка непрацездатності, серія АГА №943478, від 17.09.2014 року, ОСОБА_1 був звільнений від роботи з 17.09.2014 р. по 19.09.2014 р. включно, 20.09.2014 мав стати до роботи (т. 1, а.с. 26).

Вiдповiдно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу в перiод його тимчасової непрацездатностi (крiм звiльнення за пунктом 5 цiєї статтi ), а також у перiод перебування працiвника у вiдпустцi. Аналогiчнi правила застосовуються i до випадкiв звільнення працiвника з пiдстав передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цiєї норми ).

У пунктi 17 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорiв» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у вiдпустцi (ч. 3 ст. 40 КЗпП України ), якi стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадкiв, так й iнших випадкiв, коли розірвання трудового договору вiдповiдно до чинного законодавства провадиться з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу.

Також суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 було звільнено в період тимчасової непрацездатності, оскільки судом встановлено що, відповідно до листка непрацездатності від 17.09.2014р. (т. 1, а.с. 26 ), ОСОБА_1 був звільнений від роботи з 17.09.2014р. по 19.09.2015р., а відповідний наказ, про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора, який видала Національна радіокомпанія України, з якою безпосередньо ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах, що підтверджується контрактом №155 від 29.06.2010р. (т.1, а.с. 10-17), був виданий 22.09.2014р., тобто не на момент тимчасової непрацездатності. Критичне ставлення суду до вищезазначених доказів ґрунтується також на поясненнях представника Кабінету Міністрів України, який пояснив, що Кабінет Міністрів України при видані Розпорядження від 17.09.2014р. №854-р не порушив жодних норм трудового права, оскільки не перебував з позивачем у правовідносинах, які врегульовані Кодексом законів про працю України, крім того, оскаржуване розпорядження Кабінету Міністрів України було лише підставою для видання наказу про звільнення.

Тому твердження позивача про його звільнення в період його тимчасової непрацездатності є необґрунтованим та безпідставним.

Разом з тим, змiст поняття «розірвання трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з пiдстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змiстом термiну «розiрвання трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, пiдстава якого не зазначена у ст. ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спецiально не визначив як розiрвання трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного (а не сутнiсного) тлумачення п. п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що мiж сторонами виник спiр iз приводу припинення трудового договору з працiвником з пiдстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку iз звiльненням працiвника з iнiцiативи власника, або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на цi правовiдносини не поширюється.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 засвідчив свою згоду з умовами контракту та з умовами щодо його обов'язків, про що був повідомлений, що підтверджується його особистим підписом, його було звільнено на законних підставах відповідно до умов контракту, тому твердження позивача що його звільнено за відсутності підстав для цього, є також необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд критично оцінює посилання позивача на накази про виплати премій, як на докази виконання умов контракту (т. 1 а.с. 46-61), оскільки останні видавались протягом поточного місяця до його закінчення за відсутністю підсумків роботи за місяць або за певний час виконання завдань, що не відповідає п.п. 2.3., 2.3.1., 2.3.3. Положення про преміювання працівників Національної радіокомпанії України за підсумками виробничої та інших видів діяльності. Критичне ставлення суду до вищезазначених доказів грунтується також на поясненнях представника Національної радіокомпанії України, який в судовому засіданні пояснив, що накази на преміювання готувались відділом праці та заробітної плати та подавались на підпис генеральному директору протягом поточного місяця до його закінчення, а не за підсумками роботи за цілий місяць.

Будь-яких доказів на підтвердження підстав для нарахування премій у відповідності до вимог п. 2.3. цього Положення ОСОБА_1 щодо виконання ним особливо важливих завдань, додаткових обсягів робіт та особистий вагомий внесок у виконання виробничих показників за підсумками роботи за місяць, або за певний час виконання завдань, суду не надано.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 Про практику розгляду судами трудових спорів постановлено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92р. Про практику розгляду судами трудових спорів постановлено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 Про практику розгляду судами трудових спорів постановлено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Аналізуючи наявність чи відсутність підстав для скасування вищезазначених розпорядження та наказів, суд виходить з такого: розпорядження та накази прийняті та видані відповідачами законно (за наявності передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України підстав); обгрунтовано (з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття цього рішення); у межах наданих законом повноважень (компетенції) та у спосіб, визначений законом, - а тому підстав для їх скасування не вбачається.

Судом встановлено, що звільнення позивача відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства, за наявності достатніх підстав для цього. Правові підстави для поновлення на роботі відсутні. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовна заява в частині визнання незаконними та скасування розпорядження та наказів про звільнення задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладені норми та встановлені судом обставини, підстави для поновлення на посаді генерального директора ОСОБА_1 відсутні.

Оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 19, 43 Конституції України, ст.ст. 1, 15 ЦК України, ст.ст. 21, 22, 36, 40, 47, 48, 116, 231-233, 235, 236, 237- 1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 року,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.