Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Перелітської сільської ради Балтського району Одеської області, третя особа - сільськогосподарський багатофункціональний кооператив «Зірка», про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до Перелітської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на те, що рішенням правління колгоспу імені Петровського від 16 грудня 1988 року (протокол № 29) йому надано дозвіл разом з сім'єю проживати у будинку для спеціалістів, розташованому по АДРЕСА_1. Зі змісту оголошення в районній газеті від 30 липня 2011 року йому стало відомо про безхазяйність будинку, у якому він проживав разом із сім'єю, у зв'язку з чим звернувся до Перелітської сільської ради із заявою про своє володіння спірним будинком і проживання у ньому впродовж 23 років та про безпідставність надання будинку статусу безхазяйного. Відповідачем у задоволенні його заяви було відмовлено.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 14 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 за набувальною давністю право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. В.Терешкової, 23 у с. Перельоти Балтського району Одеської області.

Скасовано забезпечення позову у виді арешту на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, вжитий на підставі ухвали Балтського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2008 року. Звільнено ОСОБА_4 від сплати судового збору.

Оскаржуваним рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року та залишити в силі рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 травня 2014 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що відсутні умови передбачені ст. 344 ЦК України для набуття ОСОБА_4 права власності на спірний будинок за набувальною давністю, оскільки спірний житловий будинок будувався у 1979-1982 роках за рахунок коштів колгоспу та після завершення будівництва був прийнятий на баланс колгоспу ім. Петровського, а потім в результаті реорганізації останнього, переданий на баланс колгоспу ім. Шевченка, а в 2000 році на баланс СБК «Зірка» із внесенням до статутного фонду кооперативу, як об'єкта права власності певної балансової вартості. Крім того, при паюванні майна КСП ім. Шевченка ОСОБА_4 було запропоновано купити спірний будинок за балансовою вартістю, однак ОСОБА_4 від купівлі відмовився, а право на проживання в спірному будинку було надано ОСОБА_4 рішенням правління колгоспу, що також підтверджує, що вказаний будинок не є безхазяйним.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук