АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого Акопян В.І.

суддів: Гальонкіна С.А., Петренка В.І.

при секретарі: Фадейкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України про визнання права користування житловим приміщенням -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року КЕВ м. Полтава Міністерства оборони України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Позов мотивовано тим, що на підставі доручення Міністерства оборони України від 12.11.2013р. №13056, офіцерами відділення виявлення та розслідування корупційних правопорушень у зонах діяльності відділу по боротьбі з корупцією Південного територіального управління Військової служби правопорядку м. Полтави з представниками Квартирно-експлуатаційного відділу проведена перевірка законності заселення та проживання громадян у службовому житлі Збройних Силах України та Міністерства оборони України. Встановлено, що на підставі дозволу командира військової частини НОМЕР_1 громадянці ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_4 в 2007 році було надано тимчасове житло в гуртожитку Міністерства оборони України. В зазначеній кімнаті гуртожитку зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , її син ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_4 (проживає без реєстрації), батько чоловіка ОСОБА_3 (зареєстрований, але не проживає).

Оскільки відповідачі ніколи не перебували в трудових відносинах з балансоутримувачем і не отримували ордера на заселення в гуртожиток, прохали виселити відповідачів з гуртожитку без надання іншого житла.

Відповідачка ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічним позовом про визнання права користування житловим приміщенням.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2014 року задоволено заяву КЕВ м. Полтави Міністерства оборони України, позовну заяву про виселення залишено без розгляду.

Зустрічний позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 право користування кімнатою у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 .

З вказаним рішення не погодився КЕВ Міністерства оборони України та подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, інв. №6/11, військового містечка АДРЕСА_3 , є власністю держави в особі Міністерства оброни України, знаходиться в оперативному використанні та на балансі КЕВ м. Полтава, що підтверджується довідкою № 3145 від 17 липня 2014 року за підписом начальника КЕВ м. Полтава Камзиста В.В.

Відповідно до довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, КЕВ м. Полтава є організацією Міністерства оброни України, фінансується з державного бюджету по кошторису Міністерства оброни України по загальному та спеціальному фондах. Все майно КЕВ м. Полтава є загальнодержавною власністю та надано йому на праві оперативного управління.

Із матеріалів справи вбачається, що на час поселення ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_4 мав статус гуртожитку Міністерства Оборони України .

Згідно ст. 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається житловим кодексом України, Примірним положенням про гуртожитки, Положенням про використання жилих будинків для малосімейних гуртожитків.

Житлова площа в гуртожитках надається у відповідності до черги за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету .

На час вселення до гуртожитку ОСОБА_1 проходила службу в органах Служби безпеки України. Вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (шлюб було розірвано лише в 2013 році, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.11.2013 року).

Як вбачається із довідки начальника Управління Служби безпеки України, ОСОБА_4 перебував на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов при УСБУ в Полтавській області з 14 червня 2001 року по 16 липня 2012 року на загальних підставах, в 2003 році отримав службову трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , яка була виведена із складу службових 18.06.2012 року.

ОСОБА_1 на черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов не перебувала, стала на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, при Управлінні Служби безпеки України в 2014 році.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на службовців Служби безпеки України розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», але є спеціальний Закон України «Про Службу безпеки України», який визначає порядок фінансування, матеріально-технічне та соціально - побутове забезпечення Служби безпеки України. В статті 18 даного Закону передбачено, що органи місцевого самоврядування сприяють Службі безпеки України, її органам і підрозділам у вирішенні житлових та інших соціально-побутових проблем, забезпеченні транспортом і зв`язком.

Служба безпеки України має адміністративні приміщення та інші споруди, об`єкти охорони здоров`я, навчального, науково-дослідницького, господарського та соціально-культурного призначення та відомчий житловий фонд.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що Служба безпеки України в Полтавській області має свій житловий фонд, самостійно (окремо від відповідача) веде облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов. ОСОБА_1 на такому обліку не перебувала, стала лише в 2014 році. На час реєстрації в гуртожитку вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який в період шлюбу, в 2003 році отримав службову 3-х кімнатну квартиру і вивів її з числа службових в 2012 році

Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, єдиною правовою підставою для вселення у гуртожиток є наявність відповідного ордеру.

З довідки КЕВ м. Полтави № 488 від 01.12.2014 р. вбачається, що ордер на вселення відповідачів у гуртожиток Міністерства оборони України відповідачам не видавався.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції про видачу ордеру відповідачам на спірну кімнату і здачу його у КЕЧ м. Полтави ґрунтується на припущеннях.

Судом апеляційної інстанції оглянуто оригінал книги обліку жилої площі, яка підлягає заселенню по КЕЧ з 2004 року по 2015 рік, в якій не значиться, що позивачам за цей період видавався ордер на поселення, в тому числі в гуртожиток. В результаті перевірки законності заселення та проживання громадян у службовому житлі збройних Сил України та Міністерства оборони України, проведеної 03.02.2014 року на виконання доручення Міністра оборони України від 12.11.2013 року було встановлено, що ОСОБА_1 на квартирному обліку в Полтавському гарнізоні не перебувала, немає відношення до ЗСУ МОУ.

Колегія суддів приходить до висновку, що при поселенні в гуртожиток ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 були порушено порядок надання і вселення до гуртожитку: позивачі не знаходились на службі в ЗС України та не перебували на обліку на отримання житла в КЕЧ м. Полтави, а ОСОБА_1 , якій була надана кімната в гуртожитку, працювала в СБУ України в Полтавській області, яка має свій житловий фонд і веде самостійно облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, позивачка на час поселення в гуртожиток не перебувала на такому обліку, стала лише в 2014 році, вселення відбулося без видання ордеру на поселення, тому незалежно від терміну проживання позивачі не набули права користування кімнатою в гуртожитку.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог, яке відповідно до ч.1 п. 4 п. 3 ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України та відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 303, ч.1 п.2 ст. 307, п.3 ч.1 п.4 ст. 309, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючого: В.І.Акопян

судді: С.А.Гальонкін

В.М.Петренко