У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Хустського районного суду від 17 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Данилівська сільська рада про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Данилівська сільська рада про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивовано тим, що позивачка є донькою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Вона та її мати -ОСОБА_7 є спадкоємцями за законом. До спадкового майна належить 1/ 2 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_1, що знаходилась у спільній власності подружжя.

Після смерті батька позивачка звернулась до Хустської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини батька, де їй було повідомлено, що померлий все належне йому майно заповів ОСОБА_4 Заповіт був посвідчений секретарем Данилівської сільської ради 12.01.2009 р.

ОСОБА_3 вважала, що заповіт слід визнати недійсним, тому що батько під час посвідчення заповіту знаходився у стані, коли не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки тяжко хворів, був особою похилого віку, зловживав алкогольними напоями, з вересня 2008 р. був паралізований, не міг ходити та говорити. В ході судового розгляду позивачка та її представник розширили підстави визнання заповіту недійсним, аргументуючи, що заповіт не був підписаний спадкодавцем особисто, просили суд задоволити позов з наведених підстав.

Рішенням суду у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням не погодився представник позивачки, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, не правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апелянт не явився, однак надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник Данилівської сільради в судове засідання також не явився, про причину неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, що підтверджено відповідною розпискою і тому суд розглянув справу у його відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідачка та її представник вважали, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги: рішення суду ґрунтується на показах відповідачки та колишньої секретаря Данилівської сільської ради, яка сфальсифікувала заповіт; судом не правильно оцінено покази свідків, які були допитані в судовому засіданні; судом відхилялись клопотання представника позивача - апелянта - про виклик свідків, які б могли дати свідчення щодо неможливості спадкодавця виявляти свою волю та підписувати документи; не долучено до справи оригіналу прояснення ОСОБА_9 про те, що спадкодавець був паралізований; експерти Берегівської психіатричної експертизи не виконали ухвалу суд про проведення психіатричної експертизи; складання заповіту мало місце по місцю проживання спадкодавця, а в заповіті вказано, що заповіт складався в Данилівській сільраді; судом не дано оцінку висновку почеркознавчої експертизи.

Ці доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначена норма закону вимагає довести особі ті обставини, на які вона вказує і тому суд констатує, що жодного доказу фальсифікації заповіту секретарем Данилівської сільради ні позивачем ні його представниками не надано . Відповідно, цей довід апеляційної скарги є безпідставним.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить посилання на покази свідків. Воно обґрунтоване лише документальними доказами: висновком почеркознавчої експертизи, відповіддю головного лікаря обласної психіатричної лікарні у письмовій формі та такому документальному доказі як зустрічний позов матері позивачки, поданого при її житті, в якому вона виразила своє відношення до позивачки, яку мала намір усунути від спадкування, оскільки позивачка, яка була усиновленою спадкодавцем та нею, в 1975 р. без їх дозволу виїхала у Луганську область і з того часу не цікавилась ними.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обгрунтування позову містить такі мотиви як в час посвідчення заповіту спадкодавець не розумів значення свої дій та не міг керувати ними внаслідок його хвороби та твердження не підписання заповіту спадкодавцем. Зазначені обставини повинні бути підтверджені не різними доказами, а лише такими доказами які необхідні для підтвердження цієї обставини і таким доказом являється відповідний висновок, який базується на оцінці відповідних фахівців стану здоров'я спадкодавця. Саме такий доказ є допустимим і повинен прийматись до уваги, а не покази свідків, яких бажав допитати представник позивачки: покази цих свідків є недопустимими доказами при встановленні зазначених обставин і, відповідно, вони не мають значення для вирішення справи, що в свою чергу є підставою для відхилення клопотання представника позивача про допит цих свідків.

Порядок оцінки доказів по справі регламентовано ст.212 ЦПК України: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності цій нормі закону судом і оцінено докази по справі, а саме: висновок судової почеркознавчої експертизи, яким не доведено, що оспорюваний заповіт підписаний не спадкодавцем; відповіддю головного лікаря, відповідно до змісту якого судово-психіатричну експертизу провести неможливо по причині відсутності яких-небудь записів в медичній карті спадкодавця про його психічний розлад, а покази позивачки, яка тривалий час не проживала з ним та показів одного свідка - ОСОБА_9, покази якого долучені до матеріалів справи - не є достатніми даними для об'єктивного висновку. .

Відповідно до п.8. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів, чинної на день складання оспорюваного заповіту нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів; в окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Тобто, посвідчення заповітів могло відбуватись і поза межами виконкомів селищних, сільських, міських рад і тому складення оспорюваного заповіту по місцю проживання не суперечить вимогам вказаного. В цьому заповіті не вказано, що він укладався у виконкомі Данилівської сільради, про що стверджується в апеляційній скарзі. Більш цього, на цю обставину як на підставу своїх вимог в позовній заяві посилання немає, тобто цією обставиною взагалі позовні вимоги не обґрунтовувались і суд не зобов'язаний їх досліджувати.

Верховним Судом України у справі №6-131 цс14 висловлено правову позицію, відповідно до якої підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Тому колегія суддів констатує, що в процесі розгляду справи судом не встановлено, що спадкодавець був неспроможний в момент складання оспорюваного заповіту розуміти значення своїх дій та/або/ керуватись ними, а також є недоведеним те, що він не підписував цей заповіт. Це є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, що судом першої інстанції і зроблено.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 17 березня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :