УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Євграфової Є.П.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення відшкодування завданої моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що з 03 лютого 2010 року вона працювала на посаді начальника адміністративного відділу Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (далі - ЛМКП «Львівводоканал»).

Наказом директора ЛМКП «Львівводоканал» від 19 серпня 2013 року № 100 її звільнено із вказаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників.

Вважає, що її звільнення с незаконним. оскільки таке відбулось без згоди профспілкового органу. Також вважає. що вона мала переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України, що не було враховано адміністрацією підприємства. Крім того, згоду на переведення вона висловила письмово, а відтак вважає, що їй безпідставно відмовлено у переведені на вакантну посаду завідуючої канцелярією.

Внаслідок неправомірних дій адміністрації їй була заподіяна моральна шкода, яка повинна бути відшкодована і необхідна їй для придбання путівки та отримання ряду процедур для відновлення свого душевного та психологічного стану.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано наказ директора ЛМКП «Львівводоканал» від 19 серпня 2013 року № 100 «Про припинення трудового договору». Поновлено позивача на посаді начальника адміністративного відділу ЛМКП «Львівводоканал».

Стягнуто із ЛМКП «Львівводоканал» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 серпня 2013 року по 15 серпня 2014 року у розмірі 94 306 грн 26 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2015 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що 18 червня 2013 року відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України відповідачем на ім'я голови профспілкової організації ЛМКП «Львівводоканал» було направлено подання про надання згоди на звільнення з роботи працівників адміністративного відділу та відділу збуту послуг підприємства за п. 1 ст. 40 КЗпП України. За результатами розгляду вказаного подання надано згоду на звільнення з роботи працівників підприємства за п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, які підпадають під дію наказу від 17 червня 2013 року № 241 у тому числі і на звільнення ОСОБА_4

Колегією суддів апеляційного суду також встановлено, що позивачу для ознайомлення було запропоновано тричі перелік вакантних посад по підприємству, однак вона двічі відмовилася від ознайомлення про що складені відповідні акти.

01 липня 2013 року позивачем зроблена відмітка про ознайомлення, згоду на переведення на посаду завідуючої канцелярії. Одночасно з ОСОБА_4, відмітку про ознайомлення та згоду на переведення на посаду завідуючої канцелярії подано працівником ОСОБА_5 Позивач заяви про переведення чи прийняття її на роботу на посаду завідуючої канцелярії не подавала, а подала заяву про надання відпустки.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик Є.П. Євграфова