Справа № 206/206/1223/15-ц
Провадження № 2-во/206/12/15
У Х В А Л А

"18" березня 2015 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську заяву заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду від 23 квітня 2013р. по цивільній справі № 206/875/13-ц, провадження 2/206/313/13 за позовною заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, до Дніпропетровської міської ради, третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська тривала розгляду цивільна справа за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, до Дніпропетровської міської ради, третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом.

Заочним рішенням від 23 квітня 2013 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 29/100 частин квартири № 6, що знаходиться в будинку №12 по вул. Електричній в м. Дніпропетровську, загальною площею 60,6 кв. м, житловою площею 43,1 кв. м, допоміжною площею 17,5 кв. м, та складається із: коридору площею 6,8 кв.м, санвузолу 3,2 кв.м, кухні 7,5 кв.м та житлових кімнат 12,4 кв.м, 18,3 кв.м, 12,4 кв.м, загальною площею 60,6 кв.м та житловою 43,1 кв.м. (а.с.34-35).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2013 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської міської ради на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року (а.с.96).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23 квітня 2014 року касаційну скаргу Дніпропетровської міської ради відхилено. Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2013 року залишено без змін (а.с.120-121).

05 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про виправлення описки в рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2013 року, яку обґрунтовує тим, що відповідно до технічного паспорту від 18.06.2010р. квартира АДРЕСА_1 складається з шести позицій, а відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2013 року за ним визнано право власності на житлову кімнату №8 в порядку спадкування після смерті батька. Тому не зрозуміло, на яку саме кімнату визнано право власності (а.с.127).

В судове засідання на слухання по справі сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 219 Цивільного процесуального кодексу України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у виправленні описки в рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від суду від 23 квітня 2013 року, оскільки позивач просив суд визнати за ним право власності на 29/100 частин квартири АДРЕСА_2. і рішенням суду визнано за ОСОБА_1 право власності на 29/100 частин квартири № 6, що знаходиться в будинку №12 по вул. Електричній в м. Дніпропетровську, загальною площею 60,6 кв. м, житловою площею 43,1 кв. м, допоміжною площею 17,5 кв. м., а не на житлову кімнату № 8. Згідно заявлених позовних вимог, позивач не просив визнати право власності саме на певну кімнату, а на 29/100 частин квартири, що і було задоволено судом, тому підстав виправляти описку немає.

У заяві позивач просить «усунути розбіжності» в тому, що рішенням суду від 23 квітня 2013 року нібито визнано право власності на кімнату №8 у квартирі, в той час як згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 18.06.2010 року, квартира налічує лише шість позицій всіх житлових приміщень. У звязку з цим Реєстраційною службою було відмовлено у реєстрації права власності (а.с. 128).

Як зазначено вище, рішенням суду від 23.04.2013 року право власності на якусь конкретну кімнату не визнавалося, а лише на частку квартири. При цьому дійсно за рішенням суду від 03.07.2003 року при поділі майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 останньому зокрема виділено житлову кімнату №8 площею 12,4 кв. м в квартирі АДРЕСА_3, а ОСОБА_3 кімната №6 також площею 12,4 кв. м (а.с. 5-6). Вочевидь станом на 2003 рік квартира налічувала не шість, а вісім позицій приміщень, оскільки за копією договору купівлі-продажу від 31.10.1997 року ОСОБА_4 придбав 58/100 частин квартири, яка складається з двох жилих кімнат 6, 8 жилою площею 24,8 кв. м, коридор 1, туалет 2, кухня 3, кладові 4, 5. У теперішній час у квартирі кладові відсутні, так само немає технічного паспорта, у якому наявний план квартири з кладовими. З огляду на те, що дві житлові кімнати квартири (у 2003 році 6 та 8, станом на 2010 рік 4 та 6) мають однакову площу, по 12,4 кв. м кожна, то визначити, як у теперішній час (4 чи 6) позначена та з них, що станом на 2003 рік була позначена як 8, за наявними матеріалами справи неможливо, то немає підстав розяснити рішення суду.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Керуючись ст.ст. 197, 209, 210, 219 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя А.О. Сухоруков