Номер провадження 22-ц/788/271/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Маслова В. О. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2014 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2014 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 30758 грн. 01 коп. заборгованості, а також 307 грн. 58 коп. відшкодування витрат, а всього 31065 грн. 59 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування та неправильне встановлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і закрити провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції при визначенні суми заборгованості не враховані сплачені відповідачем кошти на погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що судом не встановлено про наявність кредитних договорів від 02 серпня 2010 року та від 10 квітня 2013 року, укладених між банком і відповідачем, у зв'язку з чим є незрозумілим, яким чином банк нарахував відсотки, пеню та штрафні санкції для стягнення з відповідача та на яких умовах було здійснено переукладення кредитного договору.

Також відповідач в апеляційній скарзі вказує про відсутність своєї вини у невиконанні ним зобов'язань за кредитним договором, посилаючись на підстави звільнення від відповідальності, передбачені ст.617 ЦК України.

До того ж, на думку відповідача, безпідставним є дострокове стягнення з нього коштів за користування кредитом до закінчення терміну дії кредитної картки, дія якої закінчується у лютому 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банку Гакаля Р.В. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, який складається із заяви позичальника, пам'ятки клієнта, тарифів, а також умов і правил надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який був переукладений з 10 квітня 2013 року і відповідачу була переоформлена кредитна картка на іншу - «Голд». Відповідно до умов цього договору відповідачу був наданий кредит у сумі 21000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9, 10-11, 12-35, 52, 104). Відповідач висловив згоду на його укладення саме в такій формі, про що свідчить його особистий підпис у Заяві позичальника (а.с.9).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 31 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 30758 грн. 01 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 20996,63 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7285,56 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 534,96 грн. а також штраф за недотримання строків повернення кредитних платежів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 1940 грн. 86 коп. (а.с.7-8).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок порушення відповідачем права позивача на належне виконання грошового зобов'язання за кредитним договором воно підлягає захисту, у зв'язку з чим суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 30758,01 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання, про що йдеться в ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, в тому числі і сплата неустойки, тобто штрафу або пені, як про це уточнено в ст.549 ЦК України.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» за кредитним договором № SAMDN7164 від 02 серпня 2010 року, яка є складовою частиною договору про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача на анкеті-заяві, а також згідно наданої банком роздруківки Тарифів по престижним картам Visa сторони домовились про строк внесення щомісячних платежів, а саме: до «25» числа кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с.10-11, 52).

Згідно з п.п.1.1.2.5, 2.1.1.5.5 Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною договору про надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Як передбачено п.2.1.1.12.4 вищезазначених Правил надання банківських послуг, строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) за кредитними картками зі встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафту, що виникає за такими картками, наведений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості за кредитом.

Пунктом 2.1.1.4.6 вказаних Правил надання банківських послуг встановлено, що у випадку порушення клієнтом зобов'язань по погашенню заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень банк має право змінити умови кредиту, встановивши строк повернення кредиту на 91-й день з моменту порушення зобов'язань клієнта по погашенню кредиту та вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та процентів за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом у повному об'ємі. При цьому, згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав на 91-й день з моменту настання порушення зобов'язань клієнта по погашенню заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному об'ємі, винагороду та проценти за фактичний строк його використання, в повному об'ємі виконувати інші зобов'язання за договором.

У п.2.1.1.7.6 вищезазначених Правил надання банківських послуг зазначено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Штраф обчислюється на окремому рахунку та підлягає сплаті у першу чергу (а.с.12-35).

Таким чином, ураховуючи, що ОСОБА_3 допустив заборгованість по погашенню банківського кредиту, тобто порушив договірні зобов'язання, тому, окрім повернення заборгованості за кредитним договором, а саме: отриманих коштів та сплати відсотків за їх користування і комісії, відповідач має ще нести відповідальність і у вигляді настання правових наслідків, встановлених як договором, так і законом, а саме: сплатити неустойку у вигляді штрафу за порушення строків виконання кредитного зобов'язання, розрахунок якого зроблений позивачем відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, як складової частини підписаного відповідачем кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні суми заборгованості суд першої інстанції не врахував сплачені відповідачем кошти на погашення заборгованості за кредитним договором не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки спростовуються матеріалами справи, а протилежного відповідач не довів (а.с.83-92).

До посилань в апеляційній скарзі на те, що в доданому до позову розрахунку заборгованості за кредитним договором вказано лише погашення відповідачем процентів за користування кредитом на суму 1967,33 грн. (а.с.7-8), в той час як він сплатив набагато більше, колегія суддів ставиться критично, оскільки у вказаному розрахунку заборгованості відображені лише суми, які спрямовувались на погашення процентів за кредитом, а більш розгорнутий рух коштів по рахунку відповідача відображений у виписці з його особового рахунку (а.с.83-92).

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні укладені між банком та відповідачем кредитні договори від 02 серпня 2010 року та від 10 квітня 2013 року, хоча суд вважав обставини щодо цього встановленими, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки п.2.1.1.2. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписавши яку клієнт та банк, тим самим, укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, яка вказана у заяві (а.с.12-35).

Із заяви, заповненої і підписаної ОСОБА_3, вбачається, що датою відкриття, а також датою видачі картки значиться саме 02 серпня 2010 року (а.с.9). Підписавши вказану заяву, відповідач, тим самим, виразив згоду, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір між ним і банком про надання банківських послуг. Таким чином, датою укладання кредитного договору є 02 серпня 2010 року, тому вчинення додаткової окремої письмової угоди в даному випадку не вимагається.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів укладання кредитного договору від 10 квітня 2013 року, то як передбачено п.2.1.1.2.12. Умов і правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта в банк згідно з діючими тарифами.

Таким чином, видача відповідачу нової кредитної картки 10 квітня 2013 року є переукладанням кредитного договору від 10 квітня 2013 року, у зв'язку з чим заповнення нової заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від відповідача не вимагається.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов кредитного договору внаслідок випадку або непереборної сили, про що йдеться у ст.617 ЦК України, не підтверджені належними і допустимими доказами, а відтак, також не заслуговують на увагу колегії суддів.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на безпідставність дострокового стягнення судом боргу з відповідача, так як строк дії кредитного договору має закінчитись лише у лютому 2017 року, то колегія суддів вважає його помилковим, виходячи з передбаченого п. 2.1.1.4.6 Умов та Правил надання банківських послуг права банку у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором вимагати від нього повернення кредиту у повному об'ємі, винагороди та процентів за фактичний строк його використання, в тому числі і сплати штрафних санкцій.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -