Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/472/15 Головуючий у 1 інстанції: Галчанський С.В.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарні" Запорізької обласної ради до ОСОБА_3 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров'я на лікування особи, постраждалої від злочину, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров'я на лікування особи, постраждалої від злочину.

В обґрунтування позову зазначала, що постановою Оріхівького районного суду Запорізької області від 24.12.2013 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 закрито та звільненого його від кримінальної відповідальності за скоєння злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілою.

20.09.2013 року приблизно о 17.00 годин відповідач керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. гоголя в м. Оріхів Запорізької області зі швидкістю, яка перевищувала максимально дозволену для руху транспортних засобів в населеному пунктів, а саме: 77 км/год., змінюючи напрямок руху при виконання маневру обгону. не впевнився в небезпеці для інших учасників дорожнього руху, та маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, відповідних заходів до зниження швидкості не вжив.

Внаслідок порушення Правил дорожнього руху, відповідач скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого оскольчатого перелому великогомілкової, лівої малогомілкової кісток у верхній їх третині зі зміщенням кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечним для життя, але такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров'я, більше 21 дня.

Зазначає, що ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів. до відповідного бюджету і їх використання.

Таким чином витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

У зв'язку з отриманими тілесними ушкодження ОСОБА_5 перебувала на лікування у КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради протягом 31 койко-днів у відділення травматології з 23.09.2013 року по 25.10.2013 року.

Вартість перебування у медичній установі складає 11 482 грн. 21 коп.

Вартість одного койко-місця у лікувальному закладі у вересні 2013 року складає 311 грн. 71 коп., у жовтні 2013 року 387 грн. 51 коп.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради матеріальні збитки у розмірі 11 482 грн. 21 коп., сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., а всього стягнуто 11 725 грн. 81 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, 20 вересня 2013 року приблизно о 17-00 год. Відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись по вул. Гоголя в м. Оріхів Запорізької області в напрямку вул. Тімірязєва зі швидкістю не менш ніж 77 км./год. В цей час проїзну частину дороги вул. Гоголя справа наліво, по ходу руху автомобіля перетинала пішохід ОСОБА_5 Водій ОСОБА_3, рухаючись зі швидкістю, яка перевищувала максимально дозволену для руху транспортних засобів в населеному пункті, змінюючи напрямок руху при виконанні маневру обгону, не впевнився, що ец буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, та маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, відповідних заходів для зниження швидкості не вжив, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_5отримала тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта від 22 листопада 2013 року № НОМЕР_3 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров'я більше 21 дня, у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_5 перебувала на лікуванні у Комунальній установі „Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради протягом 31 койко-день у відділенні травматології з 23.09.2013 року по 25.10.2013 року. Вартість одного койко-місця у лікувальному закладі складає 311,71 грн. за вересень, 387,51 грн. за жовтень. Вартість перебування у зазначеній медичній установі складає 11482 грн.21 коп. (а.с.8)

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 24.12.2013 року ОСОБА_3 звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України (а.с. 5-7)

За вимогами ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину.

Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545.

Згідно з п.1, 2 Постанови КМУ № 545 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Доводи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_3 не має обов'язку по сплаті лікування потерпілої, оскільки відшкодував матеріальну шкоду, купував ліки та приносив харчі для потерпілої ОСОБА_5, не є переконливими, бо відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому не означає відшкодування витрат на лікування закладові охорони здоров'я, що передбачено ст. 1206 ЦК України, які визначаються у порядку затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545.

Згідно зі ст.ст. 5,10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності . За вимогами ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог, заперечень та доказів наданих сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За роз'ясненнями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року із змінами та доповненнями "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до вiдповiдного бюджету i їх використання", затвердженим постановою Кабінету Мiнiстрiв України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком обчислення сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я , в якому, в якому перебував на лiкуваннi потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стацiонарi, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

За вимогами ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Посилання в апеляційній скарзі проте, що довідка Комунальної установи „Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради ( а.с.8) є неналежним доказом оскільки містить в собі складові розходи одного койко-дня 311 грн.71 коп. у вересні і 387 грн.51 коп. у жовтні, та "загальні витрати" 11482,21 грн, проте не містить в собі розшифровки "загальних витрат", які відповідач вважає, що є значно завищеною не приймається колегією судів, оскільки такий довід суперечить вимогам ст. 58 ЦПК України, бо ця довідка містить в собі інформацію щодо предмета доказування.

Щодо більш повної інформації про "загальні витрати", то в засідання суду апеляційної інстанції разом з запереченнями на апеляційну скаргу представником позивача надано розрахунок та пояснення до нього, що повністю відповідає роз'ясненнями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року та вимогам постанови КМУ № 545 від 16 липня 1993 року, вимогам ст. 57-60,64 ЦПК України, яка жодним чином окрім "голослівного та бездоказового" твердження про "завищення суми" всупереч вимогам ст. 11,60 ЦПК України не спростована відповідачем.

З'ясувавши в повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду обгрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повинен відшкодувати витрати на лікування потерпілого, оскільки він звільнений від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами, що не звільняє його від матеріальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_3 11725 грн.81 коп. на корись КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради, компенсувавши витрачені на лікування ОСОБА_5 кошти, виділені з міського бюджету. Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що у державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно, оскільки за вимогами ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а лише відображають позицію позивача, яка перевірена і оцінена судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Обґрунтовуючи підстави позову, КУ „Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради як і суд першої інстанції послалися на положення статті 1166 ЦК України.

За вимогами ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину.

Отже відповідальність особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, передбачена положеннями статей 1206 ЦК України, а тому колегія суддів дійшла висновку, що із рішення суду слід виключити посилання на статті 1166 ЦК України .

Проте враховуючи, що судом по суті правильно задоволені вимоги КУ „Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради, колегія судів вважає що апеляційна скарга щодо скасування рішення суду та відмови у задоволені позову не підлягає задоволенню, а вимоги КУ „Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради задоволенні на підставі статті 1206 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року в цій справі залишити без змін. Виключити з рішення суду посилання на ст. 1166 ЦК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: