УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника скаржника ОСОБА_1

зацікавленої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу, скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця в порядку ст. 383 ЦпКУ , суб"єкт оскарження РВ ДВС Ужгородського МРУЮ З/о , зацікавлена особа - ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

Свою скаргу мотивував тим, що 17.09.2014р. Апеляційним судом Закарпатської області було скасоване Рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/4154/14-ц і винесено нове Рішення про відмову в задоволені позову про виключення майна з під арешту за позовом ОСОБА_4 до РВ ДВС Ужгородського МРУЮ, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2

Основною підставою при скасуванні Рішення суду першої інстанції було обрання невірного способу захисту свого порушеного права, а саме належним захистом при даних спірних правовідносинах є припинення дії, яка порушує право .

Отримавши Рішення Апеляціного суду Закарпатської області заявником було надіслано листа до РВ ДВС Ужгородського МРУЮ з проханням скасувати Постанови від 03.07.2013р. ВП № 37907218 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанови ВП № 37907218 від 27.11.201Зр: про розшук майна боржника, так як відсутня заборгованість, яка слугувала підставою для їх винесеня. Листом від 30.09.2014р. РВ ДВС Ужгородського МРУЮ заявнику було відмовлено. Отже процесуальні строки на оскарження дій органів ДВС скаржником не пропущені, та те ж саме з 01.10.2014р. отримавши відмову заявнику стало відомо про порушення свого права.

13.05.201Зр ОСОБА_2 звернулась з відповідною заявою до відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження по виконанню Рішення суду по справі № 2-4499/2004 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, на утримання доньки ОСОБА_5 21.03.2002р.н. в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів заробітку, щомісячно, а відтак органами ДВС було відкрито ВП № 37907218 від 14.05.2013р. . За заявою стягувача у відповідності до ст. 194 СК України державним виконавцем була нарахована заборгованість за три роки, що передував пред'явленню виконавчого документу до виконання. Отже Відповідачем відповідно була нарахована заборгованість в сумі 23 197,62 грн. та накладено арешт на майно Позивача з забороною на його відчуження у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» . Державним виконавцем була винесена Постанова від 03.07.2013р. про арешт рухомого майна та заборони на його відчуження та внесення даної Постанови до Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Не погодившись з даною сумою заборгованості Позивач у відповідності до п.З ст. 197 СК України оскаржив нараховану суму заборгованості в судовому порядку по скільки іншого порядку від звільнення по даній заборгованості не передбачено нормами чинного законодавства. По результатам розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції Позивачу було відмовлено в задоволені позову, позивачем сплачено сума заборгованості в межах відкритого виконавчого провадження. Поскільки Ухвала Апеляційного суду Закарпатської області була оголошена 27.03.2014р., а повний текст Ухвали отриманий 03.04.2014р. Позивач, як законослухняний громадянин сплатив належну суму заборгованості на відповідні рахунки РВ ДВС, що підтверджується копією квитанції про внесення платежу та Довідками РВ ДВС Ужгородського МРУЮ про відсутність заборгованості .

Підсумовуючи наведене заявник просив припинти дії що порушують його право на підставі п.З ч.2 ст.16 ЦПК України в порядку ст. 383 ЦПК України , а саме зобов"язати органи ДВС Скасувати Постанови від 03.07.2013р. ВП № 37907218 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, Постанови ВП № 37907218 від 27.11.2013р. про розшук майна боржника, так як відсутня заборгованість в межах якої останні були винесені .

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила суд таку задовільнити.

Представник МВ ДВС в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Разом з тим до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника ДВС.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила.

Заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 17.09.2014р. Апеляційним судом Закарпатської області було скасоване Рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/4154/14-ц і винесено нове Рішення про відмову в задоволені позову про виключення майна з під арешту за позовом ОСОБА_4 до РВ ДВС Ужгородського МРУЮ, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2

Основною підставою при скасуванні Рішення суду першої інстанції було обрання невірного способу захисту свого порушеного права.

Відтак отримавши Рішення Апеляціного суду Закарпатської області заявнику було надіслано листа до РВ ДВС Ужгородського МРУЮ з проханням скасувати Постанови від 03.07.2013р. ВП № 37907218 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанови ВП № 37907218 від 27.11.201Зр: про розшук майна боржника, так як відсутня заборгованість, яка слугувала підставою для їх винесеня. Листом від 30.09.2014р. РВ ДВС Ужгородського МРУЮ заявнику було відмовлено.

За загальним правилом, обчислення строків для оскарження виконавчих дій або відмови в їх здійсненні у виконавчому провадженні починається не з моменту ухвалення відповідної постанови державним виконавцем, а з моменту отримання його заінтересованою особою.

Строки для звернення заявника зі скаргою до суду, встановлені в ч. 1 ст. 385 ЦПК, є процесуальними, у зв'язку з чим їх пропуск не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути відновлені судом у порядку, встановленому ст. 73 ЦПК, у разі, якщо суд установить поважність причин їх пропуску.

Таким чином, суд приходить до висновку , про необхідність поновлення строків ОСОБА_4 для звернення до суду, оскільки такі пропущені ним з поважних причин.

Що стосується скарги по суті, судом встановлено, що 13.05.2013 р ОСОБА_2 звернулась з відповідною заявою до відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження по виконанню Рішення суду по справі № 2-4499/2004 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6, на утримання доньки ОСОБА_7 21.03.2002р.н. в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів заробітку, щомісячно, а відтак органами ДВС було відкрито ВП № 37907218 від 14.05.2013р. . За заявою стягувача у відповідності до ст. 194 СК України державним виконавцем була нарахована заборгованість за три роки, що передував пред'явленню виконавчого документу до виконання. Отже Відповідачем відповідно була нарахована заборгованість в сумі 23 197,62 грн. та накладено арешт на майно Позивача з забороною на його відчуження .

У відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, державним виконавцем була винесена Постанова від 03.07.2013р. про арешт рухомого майна та заборони на його відчуження та внесення даної Постанови до Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Не погодившись з даною сумою заборгованості Позивач у відповідності до п.З ст. 197 СК України оскаржив нараховану суму заборгованості в судовому порядку по скільки іншого порядку від звільнення по даній заборгованості не передбачено нормами чинного законодавства. По результатам розгляду справи судом апеляційної інстанції Позивачу було відмовлено в задоволені позову.

Ухвала Апеляційного суду Закарпатської області була оголошена 27.03.2014р., а повний текст Ухвали отриманий 03.04.2014р.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 сплатив належну суму заборгованості на відповідні рахунки РВ ДВС, що підтверджується копією квитанції про внесення платежу та Довідками РВ ДВС Ужгородського МРУЮ про відсутність заборгованості .

Таким чином , суд прийшов до висновку, що права та законні інереси заявника піддаються порушенням , оскільки реалізувати свої права відносно свого майна він в повній мірі на даний час не може.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, але порядок, строки, процедура їх виконання регламентуються спеціальними законами. Згідно зі ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Окрім того, згідно вимог ЦпКУ у разі відсутності обгрунтованого клопотання, при касаційному оскарженні рішення суду , виконання рішення суду , що оскаржується не зупиняється.

Із наданих скаржником письмових доказів вбачається, що свої зобов"язання ОСОБА_4 з приводу аліментів виконав, а рішенням Суду Апедляційної інстанції скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.11.2014 року та скасовано заходи забезпечення вжиті в межах справи , а тому продовження дії оскаржуваних ОСОБА_4 постанов на думку суду змісту не має.

Керуючись ст.385 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця в порядку ст. 383 ЦпКУ , суб"єкт оскарження РВ ДВС Ужгородського МРУЮ З/о , зацікавлена особа - ОСОБА_2 - задоволити.

Поновити строк на оскарження постанови ВП № 37907218 від 03.07.2013р. про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанови ВП № 37907218 від 27.11.2013р. про розшук майна боржника.

Припинити дію, що порушує право ОСОБА_4 на розпорядження своєю власністю шляхом зобов'язання РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Скасувати постанову ВП № 37907218 від 03.07.2013р. про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, та виключити з під арешту та заборони на його відчуження транспортний засіб HYUNDAI Tucson 2.0 CRDi GLS 4WD, 2008р. та Скасувати постанову ВП № 37907218 від 27.11.201 Зр. про розшук майна боржника.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Ухвала набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Леміш О.М.