Ухвала

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 25 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати боржнику кредит в сумі 70 000 доларів США, а боржник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним у сумі, у строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а ОСОБА_5 у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе договірних зобов'язань має прострочену заборгованість.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 25 вересня 2008 року між цими ж сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») було укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступив фактору свої права вимоги за кредитним договором, а в цей же день між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було також укладено договір факторингу, згідно з яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги за зобов'язаннями, які виникли у ОСОБА_5 за кредитним договором від 25 вересня 2008 року.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_5 неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у останньої станом 25 лютого 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 580 436 грн 34 коп., позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» просив в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2014 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 25 вересня 2008 року, яка станом на 25 лютого 2013 року складає 576 277 грн 17 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позивач не довів факту належності йому права вимоги за іпотечним договором.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати боржнику кредит в сумі 70 000 доларів США, а боржник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним у сумі, строках та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а ОСОБА_5 у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе договірних зобов'язань має прострочену заборгованість.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 25 вересня 2008 року між цими ж сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу № 15, відповідно до якого було відступлене ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у Реєстрі заборгованості боржників, в тому числі право вимоги за укладеним з ОСОБА_5 кредитним договором від 25 вересня 2008 року.

У цей же день ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі за вищезазначеним кредитним договором від 25 вересня 2008 року, у зв'язку з чим усі права кредитора за зазначеним кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи».

Також 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами разом з відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюються на підставі укладеного між сторонами договору факторингу від 28 листопада 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься і в ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

При цьому неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, позичальник частково проводив погашення боргу ПАТ «Сведбанк» до 28 листопада 2012 року.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ч. 2 ст. 64 ЦПК України).

Пред'являючи позов, позивач зазначав, що згідно з вказаними договорами факторингу до нього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним 25 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5

За клопотанням відповідача суд першої інстанції витребував у позивача оригінали документів, які стосуються предмета позову, проте ТОВ «Кредитні ініціативи» надало ксерокопії декількох документів, які районний суд прийняв як належний доказ у справі, але оригіналів договорів факторингу, додатків до них, актів прийому-передачі, на наданні яких, власне, і наполягала відповідач, так і не було надано (а. с. 83, 101-104).

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги, що вказані документи не є належними та допустимими доказами у справі, суди на порушення ч. 4 ст. 10, згідно з якою суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, а також ч. 2 ст. 64, ст. ст. 130, 303, 316 ЦПК України не витребували оригіналів цих документів, не роз'яснили позивачеві його права на подання завірених відповідно до чинного законодавства копій цих доказів або надання суду оригіналів для огляду в судовому засіданні.

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на доводи відповідача щодо виконання умов кредитного договору первинному кредитору та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності факту належності йому права вимоги за іпотечним договором.

На наведене суди уваги не звернули та на порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірили, чи погашала ОСОБА_5 заборгованість на користь первинного кредитора, не навели підстав неврахування суми заборгованості, визначеної позивачем, отже, не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів та фактично ухилилися від вирішення спору по суті, у зв'язку з чим порушене право кредитора фактично залишилось незахищеним.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України, оскільки порушення закону допущені як районним судом, так і апеляційним, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська