Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Кеміня М.П.

суддів: Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 14 серпня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Довжанської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 у липні 2013 року звернулася до Іршавського районного суду з вищезгаданим позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер її батько - ОСОБА_5, а мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1, Іршавського району, Закарпатської області, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Довжанською сільською радою згідно рішення від 06 листопада 1974 року за № 242 та зареєстрованого в КП «Іршавське БТІ». На день смерті батька ОСОБА_5 вона, позивач, та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 як його діти були зареєстровані та проживали в даному будинку в силу чого є такими, що прийняли спадщину. Провести оформлення спадщини в нотаріальній конторі не має можливості, так як правовстановлюючий документ на спадковий будинок - свідоцтво про право власності втрачено, а тому просила визнати за нею право на дане спадкове майно.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 20013 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_5 на житловий будинок позначений під літерою «А» з надвірними спорудам: сарай - літера «Б», вбиральня - літера «Г», сарай - літера «Д», огорожа - № 1-2, розташованих в АДРЕСА_1, Іршавського району, Закарпатської області в цілому.

ОСОБА_1, як особа яка не брала участь у справі і яка вважає, що суд вирішив питання про її права та обов'язки оскаржила в апеляційному порядку зазначене рішення суду першої інстанції. В апеляційній скарзі вказує, що підставою для задоволення позову слугувало те, що спадковий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1, Іршавського району, Закарпатської області належав спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на вказаний будинок виданий Довжанською сільською радою згідно рішення від 06 листопада 1974 року за № 242, про те вказаний житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1, Іршавського району, Закарпатської області належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Довжанською сільською радою Іршавського району на підстав рішення виконкому від 13 січня 1999 року № 09. На підставі вказаного правовстановлюючого документу згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 27.01.1999 року ОСОБА_7 подарувала вказаний будинок її чоловіку ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Вона успадкувала спадщину свого чоловіка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.2007 року, але спірний будинок не був включений до зазначеного свідоцтва про право на спадщину, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок щодо належності такого її покійному чоловіку. На сьогоднішній день зазначене рішення позбавляє її можливості відновити свої спадкові права на вказаний будинок у передбаченому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_9, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали інвентарної справи на спірний будинок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив із того, що в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача -ОСОБА_5, а мати позивачки - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після смерті батька позивачки ОСОБА_5 відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1, Іршавського району, Закарпатської області який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Довжанською сільскою радою згідно рішення від 06 листопада 1974 року за №242. На день смерті батька ОСОБА_5 позивач ОСОБА_2, та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 були зареєстровані і проживали ; в даному будинку, що стверджується довідкою Довжанської сільської ради. Провести оформлення спадщини в нотаріальній конторі не має можливості, так як правовстановлюючий документ на спадковий будинок - свідоцтво про право власності втрачено. Відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає володіти, користуватися, розпоряджатися прийнятим позивачкою у спадщину будинком на власний розсуд.

Крім того суд першої інстанції констатував, що відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 549 ЦК України /в ред. 1963 року/ яка діяла на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України / в ред..1963 року/ прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки в супереч вимогам ст. 213-214 ЦПК України, суд ухвалюючи рішення не встановив характер даних правовідносин, правову норму, яка їх регулює, сторони в цих правовідносинах, їх права і обов`язки, не з`ясував правові підстави позовних вимог позивача й характер спірних правовідносин.

При розгляді справи про спадкування не перевірялася наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця позивачка ОСОБА_2 у відповідному нотаріальному округу за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Зокрема суд першої інстанції дійшовши висновку, що на день смерті батька ОСОБА_5 позивач ОСОБА_2 (дочка спадкодавця), та відповідачі ОСОБА_3 (дочка спадкодавця), ОСОБА_4 (дочка спадкодавця) були зареєстровані і проживали у спірному будинку, та не врахував, що на день смерті у вказаному будинку була зареєстрована та проживала також жінка спадкодавця та мати позивачки ОСОБА_6 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року і яка також є спадкоємцем першої черги та мала право на спадкування у відповідній частці. Крім того, за встановлених обставин, суд безпідставно прийшов висновку, що тільки позивачка ОСОБА_5 прийняла спадщину відповідно до ч.1 п.1 .ст.549 ЦК України, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, та визнав право власності на спадкове майно одноособово тільки за позивачем ОСОБА_2 Позаяк матеріалами справи стверджено, що на день смерті батька ОСОБА_5, були прописані та фактично проживали у спадковому будинку й інші спадкоємці першої черги які також, як і позивачка, фактично вступили в управління та володіння майном, що свідчить про те, що вони також прийняли спадщину, при цьому суд не врахував частку кожного із спадкоємців першої черги які прийняли спадщину фактичним вступом в управління та володіння, не визначився в якій частині була відкрита спадщина за покійним батьком, та не перевірив, чи мала місце відмова інших спадкоємців від прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття такої, оскільки відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини, після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо, в силу чого прийшов до безпідставного висновку, що щодо визнання права власності на спадкове майно одноособово за ОСОБА_2

Крім того, колегія суддів констатує, що за фактичних обставин справи, на які посилається позивач ОСОБА_2 як на підставу позову, - втрата свідоцтва про право власності на спадковий будинок, позивачем обраний невірний спосіб захисту, оскільки в такому випадку ОСОБА_2 необхідно було отримати дублікат втраченого свідоцтва про право власності на спадковий будинок, із яким звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини у передбаченому законом порядку.

Вказані порушення призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду першої інстанції, яким фактично вирішено питання про права та обов'язки апелянта ОСОБА_1, яка не була залучена до участі у справі, і яка відповідно до наданих нею правовстановлюючих документів має право на спадкування на спірний будинок але за іншими правовстановлюючими документами, що відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення.

Оскільки позивачем не вірно визначено коло відповідачів по зазначеному позову та не вірно обрано спосіб захисту її суб'єктивних прав, у позовних вимогах слід відмовити.

З врахуванням вищенаведеного та керуючись ст.ст. 307-309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від 14 серпня 2013 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Довжанської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено на протязі двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:Судді: