АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3042/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Клочко І.В.
Доповідач: Кравець В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Шиманського В.Й., Семенюк Т.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 рокупозивач звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 18 417,91 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач не провів належного розрахунку при звільненні і не сплатив допомогу відповідно до п. 26.6 Галузевої угоди, що спричинило їй моральну шкоду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 18417 грн. 91 коп. та моральну шкоду в розмірі 3500 грн. Вирішено питання судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині задоволення позову та ухвалити нове в цій частині про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що оскільки ПАТ «Укргазвидобування» не підписувало Галузеву угоду та не відноситься до суб'єктів, які перебувають у сфері дії сторін, що її уклали, поширення її судами першої та апеляційної інстанцій на підставі п. 2.1 Колективного договору ПАТ «Укргазвидобування» на 2012-2014 роки на відповідача суперечить ст. 97 КЗпП України та ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди». У Колективному договорі ПАТ «Укргазвидобування» на 2012-2014роки відсутні положення, які б встановлювали більші розміри вихідної допомоги при звільненні працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, ніж ті, які передбачені ст. 44 КЗпП України.

Крім того, п. 3.8 Інструкції № 5 зі статистики заробітної плати передбачено, що суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору відносяться до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці.

Зазначив, що належних доказів щодо заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача суду не надано.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укргазвидобування» свою апеляційну скаргу підтримав.

Позивач ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечувала просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок в день звільнення, а тому на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та моральна шкода.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 01.09.2014 року №122-к ОСОБА_1 звільнено з посади прес-секретаря у зв'язку із скороченням штату працівників та відмовою від переведення на іншу роботу та наказано виплатили їй вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку та компенсацію за 49 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с.19).

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 станом на 01.09.2014 року складала 18417,91 грн., що підтверджується довідкою №13-1/152 від 22.12.2014 року, виданою ПАТ «Укргазвидобування» (а.с.66).

З матеріалів справи убачається, що п. 2.6 Галузевої угоди на 2012-2014 роки визначено, що працівникам, вивільненим у зв'язку з ліквідацією або реорганізацією Підприємства, скороченням чисельності чи штату працівників, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів Підприємства виплачується допомога, що встановлюється колективним договором, залежно від загального стажу роботи на Підприємствах галузі, але не менше: жінкам зі стажем роботи до 7 років - місячного середнього заробітку.

За п. 1.1 Колективного договору на 2012-2014 роки Колективний договір підприємства має регулювати трудові і соціально-економічні відносини між роботодавцем і працівниками, у т.ч. відповідно до Галузевих угод.

Приписом Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві від 27 січня 2014 року № 26-10-28/75-28 було встановлено порушення відповідачем вимог ч. 4 ст. 97, ч.1 ст. 116 КЗпП України, зокрема, в частині невиплати працівникам підприємства вищевказаної допомоги.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законноїсили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказані обставини підтверджуються постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2014 року, якою в задоволенні адміністративного позову ПАТ «Укргазвидобування» до Територіальної державної інспекції праці у м. Києві про визнання протиправним та скасування припису №26-10-28/75-28 від 27.01.2014 року - відмовлено (а.с.45-48).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 01.07.2014 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2014 року залишено без змін (а.с.49-52).

За ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Статтею 4 Закону України «Про оплату праці» визначені джерела коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, та госпрозрахункових підприємств.

Госпрозрахункові підприємства відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» самостійно в колективному договорі з дотриманням, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати відносяться інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що відповідач порушив умови Колективного договору та Галузевої угоди, не виплативши позивачу всі належні суми при звільненні.

Згідно вимог ст.23 ч.1,2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача 3500 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд не навів переконливих мотивів повноти наявності заподіяння душевних страждань, а також інших негативних наслідків, а тому колегія, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди до 500 грн.

Крім того, посилання позивача на те, що травма ноги її доньки та відповідне лікування, утримання матері, відкриття кредитної карти в банку та переїзд родичів з м. Донецьк є душевними стражданнями, на думку апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач при звільненні ОСОБА_1 виплатив їй у вересні 2014 року 41 356,11 грн. (а.с.33), а вже 13.11.2014 року вона звернулася до суду із позовом.

Тобто, отримавши зазначену суму, позивачка та її родина за два місяці не потерпали від без грошів'я, що робить безпідставними її доводи повноти заподіяння моральних страждань від порушення прав відповідачем.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, на підставі викладеного, колегія у частині вирішення спору щодо стягнення моральної шкоди змінює рішення, зменшуючи суму стягнення , в іншій частині рішення слід залишити без змін за відсутності підстав до скасування в тій частині.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» -задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року в частині відшкодування моральної шкоди змінити, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з 3500 грн. до 500 грн.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: