Справа № 362/187/14ц Головуючий у І інстанції Лебідь- Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/780/1494/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук
Категорія 46 19.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Плесецької сільської Ради Васильківського району Київської області про визнання права на приватизацію присадибної земельної ділянки та усунення перешкод в реалізації такого права, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який уточнила і просила визнати за нею право на приватизацію присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,15 га шляхом безоплатної передачі її у власність позивачу, усунути перешкоди в реалізації права на приватизацію та отримання безкоштовно у власність присадибної земельної ділянки шляхом: визнання недійсною технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2, що розташована в АДРЕСА_2 площею 0,25 га; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га серії ЯН №208136 на ім.»я ОСОБА_2 та зобов»язання відповідних державних органів скасувати реєстрацію цього акту; зобов»язати ОСОБА_2 повернути позивачу самовільно зайняту частину її присадибної земельної ділянки та відновити її розміри в межах попереднього фактичного користування.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що за будинком АДРЕСА_1, 1/2 частина якого належить на праві власності позивачу, а інша 1/2 частина - ОСОБА_2, зареєстрована земельна ділянка площею 0,30 га.

За належною позивачу частиною будинку також зареєстрована земельна ділянка площею 0,15 га, яка була у користуванні попередніх власників цієї частини будинку, а за належною ОСОБА_2 1/2 частиною будинку також рахується 0,15 га земельної ділянки. Посилалась на те, що рішенням Плесецької сільської ради від 8.11.2005року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1, а рішенням Ради від 20.11.2008 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на земельну ділянку площею 0,15га. Рішенням Ради від 23.12.2003 року ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,4546га, з них - 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та 0,2046га для ведення особистого підсобного господарства.

Вказувала, що 11 та 12 листопада 2005 року було складено та підписано акти про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж її земельної ділянки та земельної ділянки ОСОБА_2 На зворотній стороні акту на земельну ділянку позивача був складений план земельної ділянки із зазначенням її розмірів.

Зазначала, що під час виготовлення працівниками ТОВ «КФ Євротерра» технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 дві земельні ділянки площею 0,30 га та 0,15 га, які були розташовані окремо та не мали спільних меж, протиправно та самовільно об»єднали, захопивши для цього частину земельної ділянки позивача площею приблизно 0,03га і без її згоди передали у власність ОСОБА_2, чим порушили права позивача на приватизацію своєї присадибної земельної ділянки.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на неповне з»ясування обставин справи, ухвалення його з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 виготовлена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 площею 0,48га від 11 листопада 2005 року ці межі було погоджено із ОСОБА_1

В свою чергу згідно такого-ж акту від 12 листопада 2005 року ОСОБА_2 погодила межі земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,15га.

Також суд вказав, що відповідно до ч.1,3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі обставини встановлені у адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Плесецької сільської ради про скасування рішення.

Крім цього, суд у рішенні зазначив, що ОСОБА_1 відмовилась від проведення судової земельно-технічної експертизи, яку суд призначив за її клопотанням та позивачем не доведено, що діями відповідача порушуються права позивача в реалізації права на приватизацію та отримання безкоштовно у власність присадибної земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріально 1 лютого 2005 року, є власником 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1. (а.с.9).

Іншим власником 1/2 частини вказаного будинку є відповідач ОСОБА_2

23 грудня 2003 року рішенням Плесецької сільської ради ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4546 га, розташовану в АДРЕСА_3, із якої площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, а 0,2046 га - для ведення особистого підсобного господарства. (а.с.185).

Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2, виготовленої в 2008 році ТОВ «Консалтингова фірма «Євротерра»», 11 листопада 2005 року складено акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, згідно якого площа земельної ділянки ОСОБА_2 складає 0,48га і межі земельної ділянки погоджено із суміжними землекористувачами і землевласниками, в тому числі і з ОСОБА_1 (а.с.194).

8 листопада 2005 року рішенням Плесецької сільської ради передано ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,15га, що розташована в АДРЕСА_1. (а.с.15).

Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1, виготовленої в 2008 році ТОВ «Земельний кадастр», 12 листопада 2005 року складено акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, згідно якого площа земельної ділянки ОСОБА_1 складає 0,15га, і межі земельної ділянки погоджено із суміжними землекористувачами і землевласниками, в тому числі і з ОСОБА_2 (а.с.23).

23 листопада 2011 року на ім.»я ОСОБА_2 видано оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої в АДРЕСА_1-а для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.151).

Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2011 року, залишеною в силі ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 23 жовтня 2014 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області про скасування рішення встановлено обставини, які не підлягають доказуванню у даній справі відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, а саме:

11 листопада 2005 року встановлено в натурі і погоджено зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_2 загальною площею 0,48 га в присутності суміжних землевласників в тому числі і ОСОБА_1, претензій при встановленні зовнішніх меж ОСОБА_1 не заявлялось. (а.с.219-220).

За клопотанням ОСОБА_1 24 вересня 29014 року ухвалою суду була призначена судова земельно-технічна експертиза на вирішення якої в тому числі було поставлено питання чи має місце фактично та згідно наявних у сторін технічних документацій взаємне перекриття зовнішніх меж земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с.173-174).

Проте згідно заяви від 5.11.2014 року ОСОБА_1 відмовилась від заявленого клопотання про проведення експертизи. (а.с.210).

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету позовних вимог, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, суд прийшов до законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст..125 Земельного кодексу України, в редакції на час набуття позивачем права власності на 1/2 частину жилого будинку,

1.Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

3. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Встановлено і підтверджується належними доказами, що на час набуття права власності на 1/2 частину жилого будинку 1 лютого 2005 року і до часу ухвалення рішення суду ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відповідно до ст..125 ЗК України не набула права власності на земельну ділянку площею 0,15га.

Таким чином у ОСОБА_1 відсутнє суб'єктивне право, яке підлягало захисту, оскільки право власності на земельну ділянку вона не набула.

За таких обставин, коли у позивача в установленому законом порядку право приватної власності на землю не виникло, тому відповідно до ст.3 ЦПК України відсутні підстави вважати права позивача порушеними в обраний нею спосіб.

Суд також вірно вказав на те, що рішення Плесецької сільської Ради від23 грудня 2003 року, на підставі якого на ім.»я ОСОБА_2 видано оскаржуваний державний акт на землю, прийняте з дотриманням вимог закону і позивачем не надано доказів його неправомірності, а тому підстав для скасування державного акту немає.

Правильним також є посилання суду на те, що вимога про надання дозволу на приватизацію присадибної земельної ділянки згідно ст..118 Земельного кодексу України відноситься до компетенції Плесецької сільської ради і це право позивача діями відповідача ОСОБА_2 не порушене.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд не врахував, що на зворотній стороні акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки ОСОБА_1 від 12 листопада 2005 року землевпорядником складено план земельної ділянки із зазначенням її розмірів, з чим погодилась і ОСОБА_2, а отже погодилась із тим, що її земельні ділянки є окремими між собою, підлягають відхиленню, оскільки вказаний план земельної ділянки не є належним доказом на підтвердження позову.

Доводи апелянта про відсутність плану земельної ділянки в акті про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки ОСОБА_2 від 11.11.2005 року також підлягають відхиленню, оскільки діючою на час складання актів відведення земельних ділянок в натурі Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 4.05.1999 року, не передбачено вимог щодо обов»язкового складання та нанесення абрису-плану земельної ділянки на зворотній бік Акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки.

Крім цього, судом встановлено і підтверджується належними доказами, що ОСОБА_1 спочатку 11 листопада 2005 року погодила зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_2 На підставі вказаного акту від 11.11.2005 року та інших необхідних документів була виготовлена та затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_1 на те, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 працівниками ТОВ «КФ «Євротерра» дві земельні ділянки площею 0,30га та 0,15 га, які були розташовані окремо та не мали спільних меж, протиправно та самовільно об»єднали, захопивши для цього частину земельної ділянки позивача площею приблизно 0,03га належними і допустимими доказами не підтверджені.

Інші доводи апелянта щодо помилковості висновків суду першої інстанції при надання оцінки листу ТОВ «Земельний кадастр» №236 від 5.11.2009 року (а.с.109) та листу управління Держкомзему у Васильківському районі Київської області від 4.10.2011 року №3633/-02-1 (а.с.55) є необґрунтованими, так як вказані документи не можна визнати належними доказами на підтвердження позову.

Крім цього для вирішення питання щодо взаємного перекриття зовнішніх меж земельних ділянок сторін (накладення земельних ділянок) судом була призначена експертиза, від проведення якої позивач відмовилась.

Інші доводи апеляційної скарги на неповне з»ясування обставин справи, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права є необґрунтованими і не впливають на законність висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: