У Х В А Л А

23 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І.,Писаної Т.О.,
Гончара В.П.,Ситнік О.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, третя особа: ОСОБА_7 про визнання заяви про скасування заповіту недійсною та зобов'язання скасувати запис у спадковому реєстрі,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що

07 листопада 2011 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповідала позивачці все своє майно. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. У лютому 2014 року позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини до Яготинської районної державної нотаріальної контори. Через деякий час стало відомо, що заповіт скасований за заявою ОСОБА_8 від 02 липня 2013 року, яка була зареєстрована в Сотниківській сільській раді Яготинського району Київської області в книзі нотаріальних дій за № 91 від 02 липня 2013 року, однак на день звернення позивача до нотаріальної контори, 04 лютого 2014 року, будь-яких відомостей про скасування заповіту не було. Оскільки реєстрація вказаної заяви була проведена у спадковому реєстрі лише 11 червня 2014 року, тобто у зв'язку із закінченням строку в 11 місяців від вчинення нотаріальної дії, є підстави визнання правочину недійсним.

Просила визнати недійсною заяву ОСОБА_8 від 02 липня 2013 року про скасування заповіту; зобов'язати скасувати запис у спадковому реєстрі.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області

від 01 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 01 серпня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2014 року на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 30 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ч. 2 ст. 219, ч. 7 ст. 1254, ст. 1247, ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Заявниця просить поновити строк на звернення до суду.

Згідно частин 1, 3 ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення встановленого строку, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Зі змісту заяви вибачається, що причини пропуску строку звернення до суду є поважними, а тому вказаний строк має бути поновлений.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 березня 2010 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про поновлення строку для прийняття спадщини та визнання заяви про скасування заповіту недійсною;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 23 квітня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про визнання заповіту дійсним.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 30 жовтня 2014 року, яку просить переглянути заявник, керувався тим, що помилки, допущені секретарем сільської ради під час нотаріального оформлення правочину та несвоєчасне проведення ним дій щодо державної реєстрації заяви про скасування заповіту, не можуть бути підставою для визнання такої заяви недійсною у порядку визначеному ч. 1 ст. 215, ст. 203 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд України в ухвалі від 03 березня 2010 року керувався тим, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі вимог ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Надавши позивачці додатковий строк для прийняття спадщини апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову у позові, суд касаційної інстанції в ухвалі від 23 квітня 2014 року керувався тим, що недійсність заповіту встановлена законом, тому він не може бути визнаний дійсним в судовому порядку.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки обставини справ не є подібними, доводи заявника стосуються переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року слід відмовити.

Керуючись статтями 354, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_6 задовольнити. Поновити ОСОБА_6 строк на звернення до суду із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, третя особа: ОСОБА_7 про визнання заяви про скасування заповіту недійсною та зобов'язання скасувати запис у спадковому реєстрі, за заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 30 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін
В.П. Гончар
Т.О. Писана
О.М. Ситнік