АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/335/2015р. Головуючий в І інстанції Рядча Т.І.
Категорія:19 Доповідач - Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 04 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А., Вербицької Л.І.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання спадкового договору частково недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом зазначаючи, що йому та його дружині - ОСОБА_5, на праві спільної сумісної власності належав будинок АДРЕСА_1. 21.07 2011 р. позивач склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав своїм донькам - ОСОБА_6 та відповідачу ОСОБА_3 Однак, через деякий час, ОСОБА_3 повідомила йому, що ОСОБА_5 теж бажає укласти разом з ним заповіт і тому позивач підписав нотаріально посвідчений документ, який вважав заповітом. ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина померла. Після звернення ОСОБА_6 до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, позивач дізнався, що замість заповіту підписав спадковий договір, згідно якого все спадкове майно після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 переходить у власність ОСОБА_3 Посилаючись на те, що спадковий договір він підписав внаслідок помилки, оскільки завжди мав намір залишити своє майно двом донькам порівну, з уточненням позовних вимог остаточно просив визнати частково недійсним спадковий договір, посвідчений 10.10.2012 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_1, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо передачі права власності на належні ОСОБА_4 1/2 частини домоволодіння та 1/2 частини земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, а також зобов`язати приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_1 скасувати заборону відчуження на 1/2 частину домоволодіння та 1/2 частину земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які належать позивачу.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано частково недійсним спадковий договір, посвідчений 10.10.2012 року № 174 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_1, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо передачі права власності на належні ОСОБА_4 1/2 частини домоволодіння та 1/2 частини земельної ділянки (кадастровий номер :05:166:0008), які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 3обов`язано приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_1 скасувати заборону відчуження на 1/2 частину домоволодіння та 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер :05:166:0008), які розташовані за адресою по АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4 Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу апеляційного суду, ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4 просила відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга приватного нотаріуса ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 229 ЦК України та виходив із того, що ОСОБА_4 при укладенні спадкового договору помилився щодо обставин, які мають істотне значення та вважав, що укладає спільний з дружиною заповіт, тобто помилявся щодо правової природи договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_5 з 1954 року. Від шлюбу мають двох доньок - ОСОБА_6 та ОСОБА_3

10.10.2012 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_1 посвідчено спадковий договір, за умовами якого ОСОБА_3 після смерті того з подружжя, що настане пізніше, набуває права власності на майно, що є приватною спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4, ОСОБА_5, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.33-34).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла (а.с.11).

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Виходячи зі змісту статей 203, 1302 ЦК України спадковий договір вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він завжди мав намір все своє майно залишити двом донькам порівну на підтвердження чого він 21.07.2011 року склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав своїм донькам порівну (а.с.8) однак, через деякий час, відповідач ОСОБА_3 повідомила йому, що його дружина, ОСОБА_5, теж бажає укласти один спільний заповіт. 10.10.2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підписали спадковий договір, який було нотаріально посвідчено. Однак, позивач не мав наміру підписувати саме спадковий договір, відповідно до якого все майно подружжя переходить після їх смерті тільки одній доньці - ОСОБА_3, оскільки завжди бажав, щоб майно успадкували доньки порівну, а тому, в силу свого похилого віку та стану здоров'я помилково вважав, що підписує заповіт на обох доньок.

Зазначені в позовній заяві обставини позивач послідовно підтвердив також даючи пояснення у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінюючи встановлені у справі обставини, на які позивач посилався, як на підставу для задоволення своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Позивач, підписуючи спадковий договір, дійсно помилявся щодо природи правочину, оскільки не уявляв, що наслідком підписання такого договору є позбавлення однієї з доньок (ОСОБА_6І.) права на спадщину, тоді як його воля була направлена на залишення після смерті майна обом донькам порівну.

Доводи апеляційних скарг в частині визнання правочину частково недійсним не ґрунтуються на належних доказах, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - залишенню без змін.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги приватного нотаріуса ОСОБА_1 в частині її зобов'язання скасувати заборону відчуження нерухомого майна, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України №1844/5 від 14.12.2012 року, доступ державних нотаріальних контор, архівів, приватних нотаріусів до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна припинено. Рішення суду в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст.309 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов'язання нотаріуса скасувати заборону відчуження майна.

Також підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на статтю 717 ЦК України, яка не регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 11 грудня 2014 року в частині зобов'язання приватного нотаріуса скасувати заборону відчуження на ? частину домоволодіння та ? частину земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про зобов'язання нотаріуса скасувати заборону відчуження майна відмовити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на статтю 717 ЦК України.

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: