Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Яремчишина Ігоря Богдановича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 09 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» (далі - ПАТ «Західінкомбанк») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 04 лютого 2005 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0402/05-261 з наданням кредиту у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії максимальним лімітом лінії у розмірі 118300 доларів США та 200 000,000 євро, на умовах, визначених даним кредитним договором, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами в євро.

Термін користування кредитними коштами встановлювався сторонами до 30 червня, включно, а в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником будь-якої з умов даного договору - до першої письмової вимоги кредитора. Відповідно до п. 3.2.2. кредитного договору (редакція відповідно до додаткового договору від 02 лютого 2007 року) позичальник зобов'язаний повне погашення кредиту здійснити не пізніше ніж 30 червня 2010 року, а у разі невиконання (неналежного виконання) будь-якої з умов даного договору - в строк з дня отримання письмової вимоги кредитора. Одночасно, п. 3.2.3 кредитного договору (редакція відповідно до додаткового договору від 24 жовтня 2008 року) встановлений обов'язок позичальника сплачувати проценти за користування коштами щомісяця, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, включно.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на I7 квітня 2013 року становить 118 300,00 доларів США та 200 000,00 євро.

Сума заборгованості за процентами у доларах США за період з лютого 2009 року по березень 2011 року становить 265 006, 65 грн; у євро за період з жовтня 2009 року по березень 2011року становить 386094, 38 грн, всього 651 101, 03 грн. Також, у відповідача виник обов'язок зі сплати пені у наступному розмірі: пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення повернення кредитних коштів у дол. США у розмірі 141835,78 грн; пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення повернення кредитних коштів у євро у розмірі 314820, 30 грн; пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення повернення процентів (згідно з курсом долара США) у розмірі 39751,00 грн; пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення повернення процентів (по євро) у розмірі 57914,16 грн.

Забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором № 0402/05-261 від 04 лютого 2005 року є договір іпотеки № 3713 від 07 жовтня 2005 року, укладений між банком та ОСОБА_4, договір іпотеки № 3716 від 07 жовтня 2005 pоку, укладений між банком та ОСОБА_5, договір застави № 0402/05 від 04 лютого 2005 pоку, укладений із ОСОБА_4, а також договір поруки № 0402 від 04 лютого 2005 року, укладений із ОСОБА_5

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 0402/05-261 від 04 лютого 2005 року у розмірі 118 300 доларів США, 200 000 євро, 1 205 422,27 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07 жовтня 2005 pоку, а саме: земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0, 4621 га, що знаходиться в с. Струмівка, Луцького району Волинської області. Встановити спосіб реалізації земельної ділянки шляхом її продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні згідно оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно уточненої заяви позивач просив період стягнення пені уточнити і визначити його з 15 травня 2012 року по 14 травня 2013 року. При цьому, сума пені залишається незмінною у розмірі 554 321, 24 грн, у тому числі: пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення повернення кредитних коштів у дол. США у розмірі 141 835,78 грн; пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення повернення кредитних коштів у євро у розмірі 314 820, 30 грн.; пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення повернення процентів (по дол. США) у розмірі 39 751,00 грн; пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення процентів (по євро) у розмірі 57 914,16 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 травня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 0402/05-261 від 04 лютого 2005 року у розмірі 118 300 доларів США, 200 000 євро, 1 205 422, 27 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні позову до поручителя ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням суду від 28 травня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку у с. Струмівка Луцького району, що належить ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 09 липня 2014 року залишено без змін рішення Луцького міськрайонного суду від 13 травня 2014 року.

У касаційній скарзі ПАТ «Західінкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Яремчишина І.Б., посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду у частині відмови у позові до поручителя ОСОБА_5 та ухвалити нове рішення про задоволення позову у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що його дія припиняється в момент повного виконання позичальником чи поручителем усіх зобов'язань позичальника перед кредитором за кредитним договором та додатковими до нього договорами (п. 3 договору поруки).

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Кінцевий строк виконання основного зобов'язання у справі 30 червня 2010 року, а із позовом до поручителя банк звернувся лише 15 травня 2013 року, тобто після спливу шестимісячного строку, коли порука припинилася.

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, предмет доказуванні у справі, повно та всебічно дослідивши обставини, що складають зміст вимог та заперечень сторін на підставі належно оцінених доказів, суди правильно застосували положення ч. 4 ст. 559 ЦК України та дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки й безпідставності вимог банку до поручителя.

Доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Яремчишина Ігоря Богдановича відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 09 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук