УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 23 січня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконав, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 31 серпня 2014 року у розмірі 7 349 грн 74 коп. та судові витрати.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у позові, зазначав, що згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 31 серпня 2014 року банком нарахована заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 7 349 грн 74 коп., яка складається із суми заборгованості за кредитом - 1 998 грн 07 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 5 227 грн 82 коп. та заборгованості за пенею і комісією - 2 319 грн 60 коп. з відрахуванням 3 021 грн 93 коп., визначених до стягнення судовим наказом Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2009 року, а також зі штрафів на підставі п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 326 грн 18 коп. (процентна складова).

Остання оплата заборгованості була здійснена 27 липня 2007 року.

Позов пред'явлений до суду 14 жовтня 2014 року.

У п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено строк дії кредитного договору - 12 місяців з моменту підписання.

У п. 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення процентів за кредитом - щомісяця за попередній місяць, а строк погашення кредиту у повному обсязі проводиться не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Ухвалюючи рішення з огляду на встановлені обставини, суд виходив із того, що про порушення свого права банк дізнався не пізніше 01 вересня 2007 року, збільшена позовна давність домовленістю сторін не передбачена та відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через порушення строків позовної давності.

З такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Установлено, що 23 січня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредит, кредитна лінія) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік), і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Відповідно до Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням від 19 квітня 2005 року № 137, що було чинним на час виникнення спірних правовідносин (п. 2.9 - кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Строк <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/z0543-05/page?text=%F1%F2%F0%EE%EA> дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом. Кредитування держателів платіжних карток у межах обраної емітентом кредитної схеми регламентується внутрішніми документами банку з питань кредитування та договором між клієнтом і банком-емітентом).

Із заяви від 23 січня 2007 року вбачається, що строк дії картки, виданої відповідачу, не зазначено.

Обставини щодо строку дії картки позивачем відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг не доводились, а судом не перевірялись.

Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, 21 січня 2009 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення заборгованості із відповідача на користь банку у сумі 3 021 грн 93 коп., який набрав законної сили 14 лютого 2009 року.

Застосовуючи у спірних правовідносинах позовну давність з огляду на наявність у відповідача заборгованості, суд наведеним обставинам оцінки не надав.

Так, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким також є судовий наказ, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Наведених роз'яснень п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд не врахував, яка заборгованість була стягнута з відповідача, не з'ясував, та висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому та наявність у банку права на нарахування відсотків після отримання судового наказу дійшов помилково.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є і судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України банк не заявляв.

З'ясування наявності заборгованості з урахуванням отримання позивачем в 2009 році судового наказу має значення для вирішення справи, оскільки безпідставність позову виключає застосування у спірних правовідносинах позовної давності. Разом із тим для правильного застосування останньої з'ясуванню підлягають строк дії картки та, відповідно, кредитного ліміту.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко