Справа № 381/769/14-ц Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/239/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук
Категорія 58 03.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

3 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Київ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом і просив визнати недійсним і скасувати рішення Фастівської міської ради №18/35-ХХІХ-VІ від 09 серпня 2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,02 га у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ОСОБА_2».

Позов обгрунтовував тим, що 09 серпня 2013 року він звернувся до відповідача із заявою про скасування оскаржуваного рішення ради, оскільки цим рішенням було погоджено приватизацію земельної ділянки, якою з 1949 року користувалися його батьки, а після їх смерті з жовтня 1995 року і він сам. Однак протоколом №5 Комісії Фастівської міської ради по розгляду питань земельних спорів від 31 жовтня 2013 року було рекомендовано звернутися до суду.

Вважав, що вказане рішення ради порушило його права законного користувача та власника земельної ділянки площею 0,02 га.

Зазначав, що оскаржуване рішення протирічить раніше прийнятому рішенню Фастівської міської ради Київської області від 21 грудня 2006 року №1/32-ХІІ- V «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам міста, відповідно до п. 46 якого йому було передано земельну ділянку площею 0,04 га для обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,0885 га для ведення особистого підсобного господарства і земельна ділянка розміром 0,02 га є частиною раніше наділеної йому земельної ділянки.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема в доводах скарги вказує, що суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства, не оцінив покази кожного свідка окремо та не надав їм оцінки в рішенні.

Зазначає також, що суд не виклав в рішенні мотивів прийняття одних доказів та відмову в прийнятті інших.

Вказує, що подавав до суду технічні матеріали та документи, які підтверджують розмір земельної ділянки, проте суд не взяв до уваги вказаний доказ.

Також зазначає, що він є власником спірної земельної ділянки, оскільки отримав вказану земельну ділянку на підставі рішення Фастівської міської ради Київської області від 21 грудня 2006 року та має право оформити своє право власності як користувач.

Апеляційну скаргу слід відхилити із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 рішенням Фастівської міської ради Київської області від 21.12.2006 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам міста» по АДРЕСА_2 було безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0,04 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0885 га для ведення особистого підсобного господарства. (а.с.31-32).

Цим же рішенням позивачу було дозволено замовити технічну документацію на виготовлення державних актів на право власності на землю, однак позивачем жодних дій щодо оформлення технічної документації вчинено не було.

Рішенням Фастівської міської ради від 9.08.2012 року за №18/35-ХХІХ-VІ було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,02 га у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 121, 122, 123, 186-1 ЗК України та ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» та виходив з того, що надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою не є тотожним виділенню земельної ділянки і передачі у власність чи користування, адже в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою буде встановлено розмір земельної ділянки.

Також суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки Фастівська міська рада приймаючи таке рішення діяла на підставі та в межах чинного законодавства, а позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що спірні 2 сотки землі йому виділялись в натурі на місцевості.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Правовими підставами позовних вимог позивачем визначено положення статті 392 ч.1 ЦК України, статтей 152, 155 Земельного кодексу України.

Згідно із ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст..155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При апеляційному розгляді встановлено, що оскаржуване рішення Фастівської міської ради за №18/35-ХХІХ-VІ прийняте 30 серпня 2012 року, а не 9 серпня 2012 року.

Також встановлено, що на підставі договору дарування від 10 жовтня 1995 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, позивач отримав у дар 2/5 частин жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2. (а.с.27-28).

Вирішуючи спір, суд правильно виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

На виконання рішення Фастівської міської ради Київської області від 21.12.2006 року, яким ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 було безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0,04 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0885 га для ведення особистого підсобного господарства, до прийняття Фастівською міською радою оскаржуваного рішення Ради від 30 серпня 2012 року позивачем відповідно до вимог Земельного кодексу України не вчинено передбачених законом дій для набуття права власності на земельну ділянку площею 0,1285га та одержання документа, що посвідчує право на цю земельну ділянку.

Відповідно до ст..125 Земельного кодексу України ( в редакції до 5.03.2009 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

За змістом вказаної норми матеріального права у ОСОБА_1 не виникло право власності на земельну ділянку площею 0,1285га, розташовану по АДРЕСА_2.

Вірними також є висновки суду про те, що позивачем не надано доказів, що земельна ділянка площею 0,0200га, дозвіл на розробку проекту землеустрою якої в АДРЕСА_1 надано оскаржуваним рішенням Ради ОСОБА_2, виділялась йому в натурі (на місцевості).

Правові підстави, визначені статтями 155 Земельного кодексу України, ч.1 ст.393 ЦК України, для визнання недійсним та скасування оскаржуваного рішення Фастівської міської ради від 30 серпня 2012 року, відсутні.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і передбаченим законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Позивач не довів свого позову, що є його обов»язком відповідно до статей 10, 60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд в порушення вимог ст..212 ЦПК України не оцінив покази кожного свідка окремо і не відобразив покази свідків у рішенні, не дав оцінки показам свідка ОСОБА_4, не навів мотивів прийняття одних доказів та відмови у прийнятті інших доказів підлягають відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.212 ЦПК України 3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

4. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст..215 ЦПК України

1. Рішення суду складається з:

2) описової частини із зазначенням:

узагальненого викладу позиції відповідача;

пояснень осіб, які беруть участь у справі;

інших доказів, досліджених судом;

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи із положень статті 215 ЦПК України в оскаржуваному рішенні дійсно відсутні дані про пояснення, які дала суду ОСОБА_4, яка згідно журналу судового засідання від 22.10.2014 року дала пояснення суду в якості спеціаліста (а.с.102-103).

Проте відповідно до ст..57 ЦПК України пояснення спеціаліста не є доказами у цивільній справі.

Що стосується неправильної оцінки показів свідків, то в рішенні суду узагальнено викладено покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_8, дана їм оцінка в сукупності з іншими доказами, що узгоджується із положеннями ст..215 ЦПК України і спростовує посилання апелянта.

В рішенні суду не зазначено інші докази, надані позивачем, а саме: ксерокопія технічного паспорту на жилий будинок№7 по вул..Чернишевського в м.Фастів (а.с.18-19), ксерокопія договору дарування від 10 жовтня 1995 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (а.с.27-28), зведений план земельних ділянок, виконаий за договором між ТОВ «Компанія Мегаполіс» і ОСОБА_1 від 10.09.2014 року( а.с.87-89), ксерокопії документів із архівного сектору Фастівської райдержадміністрації відносно розгляду питання про земельну ділянку батька позивача ОСОБА_7 ( а.с.105-107), листи-відповіді ОСОБА_1 із Фастівської міської ради (а.с.98, 100) із управління держземагенства у Фастівсткому районі Київської області (а.с.108).

Проте не зазначення вказаних письмових доказів у рішенні суду не впливає на законність і обґрунтованість рішення суду. Вказані письмові докази позовні вимоги не підтверджують і відповідно до ч.3 ст..309 ЦПК України вказане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими і не спростовують законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, 315 ЦПК України колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: