Солом'янський районний суд м. києва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі судді Кицюк В.С.,
за участю секретаря Грінченко Е.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення суми страхового відшкодування, -
В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «Гарант-Авто») на свою користь 5548,26 грн. страхового відшкодування, 626,57 грн. пеню за несвоєчасне виконання своїх обов`язків, 288,51 грн. - втрати від інфляції, 3% річних за користування чужими грошима в сумі 82,08 грн., мотивуючи свої вимоги наступним.
Так, 21.12.2013 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) було пошкоджено належний позивачу автомобіль НОМЕР_1.
В цей час цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована відповідачем на підставі договору добровільного цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
21.12.2013 позивач повідомила телефоном відповідача про настання страхового випадку та викликала ДАІ.
24.12.2013 позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про настання страхового випадку та надала всі необхідні документи. Позивач стверджує, що за наявності складеного страхового акту страхове відшкодування їй виплачено не було, чим страховик порушив свої зобов`язання перед нею.
Згідно рахунку ТОВ «Автоцентр на кільцевій» від 23.01.2014 року вартість відновлювального ремонту вищезазначеного автомобіля складає 5873,26 грн.
Враховуючи те, що страховик прострочив виплату страхового відшкодування, позивач просить на підставі ст. 992 ЦК України стягнути з нього на свою користь пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань та застосувати ст. 625 ЦК України і стягнути 3% річних та інфляційні витрати (а.с.2-6, 26)
В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до положень ст.74 ЦПК України, натомість позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.33, 34, 38, 39, 45, 46)
13.03.2015 судом винесена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 4 вказує, зокрема, на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Так, судовим розглядом встановлено, що згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 04.02.2014 року 21.12.2013 приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Шевролет», д.н.з НОМЕР_1, по вул. Гетьмана в м. Києві, не врахувала дорожню обстановку, та порушила Правила дорожнього руху України, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Кіа», р.н.з. НОМЕР_3, автомобілі отримали механічні пошкодження, а власникам завдано майнової шкоди. Саме ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні даної ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.40)
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
При цьому, страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно із ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Позивач свої зобов`язання за договором виконала, внесла страховий платіж та своєчасно повідомила відповідача про вищезазначену ДТП згідно п.33 Договору, що останнім і не оспорюється в листах на адресу позивача (а.с.19)
Обов`язок відповідача виплатити страховику страхове відшкодування протягом 15 календарних днів з дня складання страхового акту прямо передбачено п.35.4 Договору.
Позивач надала відповідачу згідно умов п.12 Договору рахунок авторизованого СТО - ТОВ «Автоцентр на кільцевій», де сума відновлювального ремонту зазначена в розмірі - 5873,26 грн. (4894,38 грн. - без ПДВ) (а.с.15)
Проте, відповідач погодившись із сумою страхового відшкодування в розмірі 5548,26 грн. (за вирахуванням франшизи) повідомив позивача 13 серпня 2014 року про те, що зазначена сума буде сплачена на рахунок Автоцентру на Кільцевій «найближчим часом»
Відповідач як зазначалося судом вище в судове засідання свого представника не направив, доводи позивача не спростував, відтак суд виходить з наданих позивачем доказів по справі, зокрема, вищенаведеному рахунку. Однак, при вирішенні питання про задоволення позовних вимог в цій частині, приходжу до висновку, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування за вирахуванням не тільки безумовної франшизи в розмірі 0,5% (24,47 грн.), але й ПДВ (978,88 грн.), оскільки ПДВ включається до ціни товарів та послуг і, хоча сплачується платником податку, але за рахунок коштів покупця. Так, позивач не може розраховувати на цю суму, оскільки податкові зобов`язання можуть виникнути лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення відновлювального ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Позивачем хоча і надано розрахунок ТОВ «Автоцентр на кільцевій», яке є платником ПДВ, проте ОСОБА_1 заявляє вимоги про стягнення суми відновлювального ремонту на свою користь з відповідача, а не на рахунок ТОВ «Автоцентр на кільцевій».
Це узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в аналізі судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, з якої вбачається що сума ПДВ, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 4869,91 грн.
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди, що само по собі не звільняє боржника від виконання зобов`язання.
Відповідно до п.3 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовам договору страхування або законом.
Статтею 992 ЦК України передбачено, що в разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі сум страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Згідно п.31.4.2 Договору страхувальник при порушенні строків виплати страхового відшкодування вимагати від страховика сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нарахована пеня, від суми простроченого платежу за кожний місяць.
За відсутності заперечень з боку відповідача, суд виходить з розрахункового періоду, наданого позивачем, а саме з 15.05.2014 по 16.07.2014 (63 дні прострочки - 9,5%*2/365 днів=0,052%, 4869,91*0,052*63/100=159,54) та з 17.07.2014 по 31.10.2014 (117 днів прострочки - 12,5*2/365=0,068%, 4869,91*0,068*117/100=387,45)
На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача належить стягнути і 159,54+387,45=546,99 грн. пені за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань.
Також частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.4 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Проте відповідальність страховика, передбачена ст.992 ЦК України є в даному випадку винятком. Між сторонами існують договірні відносини, зобов`язання за якими порушив відповідач, що призвело до прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача перед позивачем.
Так, згідно наданого позивачем розрахунку витрати від інфляції з 15.05.2014 по 31.10.2014 за 180 днів прострочки складають (105,2%) 4869,91*105,2/100=5123,14 грн. 5123,14-4869,91=253,23 грн.
3% річних з 15.05.2015 по 31.10.2014 за 180 днів прострочки складають 4869,91*3*180/365/100=72,05 грн.
Крім того, в силу ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 61, 88, 158, 207, 209, 212-214, 224-225 ЦПК України, 525-526, 611, 992 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про страхування», суд -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Суддя: Кицюк В.С.