Справа №2-2976/11 29.01.2015 29.01.2015 29.01.2015
Провадження №22-ц/784/281/15
провадження № 22ц/784/281/2015 Головуючий у першій інстанції: Тихонова Н.С.
категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 січня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Яценко Л.В.,

за участі: представника позивача Ремешевського Є.А.,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника відповідача - ОСОБА_4

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2011 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ «КБ ПриватБанк») до ОСОБА_5, третя особа - відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м. Миколаїв УДАІ УМВС України в Миколаївській області, про звернення стягнення на майно та покладення обов'язку,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на майно та покладення обов'язку.

Позивач зазначав, що 15 листопада 2007 року уклав з ОСОБА_5 кредитний договір, за яким надав кредит у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 139903 грн. 79 коп. на строк до 14 листопада 2014 року зі сплатою 0,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, по даному кредитному договору було укладено договір застави, за яким відповідач передав банку в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки СHEVROLET TACUMA UF 75Z, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 порушує кредитні зобов'язання та має на 3 червня 2011 року заборгованість у розмірі 101850 грн. 15 коп., позивач просив звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу, надавши банку відповідні повноваження, а також зобов'язати відповідача передати позивачу технічний паспорт та ключі від вказаного автомобіля.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2011 року позов задоволено частково. Постановлено звернути стягнення на предмет застави - спірний автомобіль, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 101850 грн. 15 коп. Також суд розподілив судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2012 року вказане заочне рішення в частині звернення стягнення на заставлене майно змінено та викладено в новій редакції.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність заочного рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, невірне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просив вказані рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 139903 грн. 79 коп. на строк до 14 листопада 2014 року зі сплатою 0,80 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Того ж числа на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами укладено договір застави, за яким ОСОБА_5 передав в заставу автомобіль марки CHEVROLET TACUMA UF 75Z, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2, об'єм двигуна 2.0, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 3 червня 2011 року утворилась заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави.

Перевіряючи заочне рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги банку, апеляційний суд рішенням від 16 лютого 2012 року змінив вказане заочне рішення, доповнивши його висновком про спосіб звернення стягнення та виклавши його в новій редакції.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови договору щодо неустойки.

Як вбачається із змісту договору кредиту, ним не передбачено нарахування банком штрафу у разі порушення позичальником умов кредиту.

За таких обставин, нарахування позивачем штрафу в розмірі 5326 грн. 20 коп. є безпідставним. Тому загальний розмір заборгованості підлягає зменшенню на вказану суму, а саме зі 101850 грн. 15 коп. до 96523 грн. 95 коп.

Таким чином, заочне рішення в цій частині підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Крім того, оскільки вказані обставини не були предметом перегляду суду апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги позивача, підлягає зміні і рішення апеляційного суду на підставі ч. 2 ст. 318 ЦПК України.

Також підлягає зміні відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України рішення в частині розподілу судових витрат. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1078 грн. 95 коп.

Посилання апелянта на погашення ОСОБА_5 кредиту в період після ухвалення заочного рішення, не заслуговують на увагу, оскільки це не впливає на визначений судами розмір заборгованості станом на 3 червня 2011 року.

Обставини видачі банком кредиту в передбаченому договором розмірі, а також оплата банком страхових платежів, встановлені рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2014 року, а тому вони не доказуються відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України. В зв'язку з цим, доводи апелянта з приводу зазначених вище обставин, є необґрунтованими.

Керуючись статями 303, 309, 316, 318 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2011 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2012 року в частині розміру заборгованості та судових витрат змінити.

Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором від 15 листопада 2007 року зі 101850 грн. 15 коп. до 96523 грн. 95 коп., а також судових витрат з 1138 грн. 50 коп. до 1078 грн. 95 коп.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: