Справа № 182/7893/14-ц
Провадження № 2/0182/232/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.01.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

У складі- головуючого судді Бабаніної В.А.

При секретарі Нагаєвій Н.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 пр стягнення майнової та моральної шкоди

Встановив:

13.10.2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом у якому вказує, що 01.04.2009 року ОСОБА_4, відрекомендувавшись йому директором фірми „ Кипарис-Н" умисно, з метою заволодіння його майном шляхом обману, використовуючи печатку ПП „ Кипарис-Н" та діючи як директор вказаного підприємства, але не в інтересах ПП„ Кипарис-Н", а з власних корисливих мотивів, уклав з ним, як з приватним підприємцем договір № 77 на постачання товарів, який підписав і скріпив печаткою ПП „ Кипарис-Н", заздалегідь розуміючи, що умови в подальшому виконувати не буде.

Згідно умов Договору Постачальниу ( ОСОБА_3.) зобов"язуєтся поставити і передати у власність Замовника ( ПП„ Кипарис-Н") товар згідно накладних. Вартість товару по даному договору 45 000 грн. Замовник зобов"язується оплатити товар на протязі 90 календарних діб з моменту підписання договору, але не раніше поставки товару на адресу замовника.

14.04.2009 року ОСОБА_4, згідно рахунку- фактури № 77 від14.04.2009 року отримав три газові котрли, вартістю 5000 грн. кожен, 3000м. труби на сумму 30 000 грн. якими розпорядився на власний розсуд, а кошти за отриманий товар наміру сплачувати не мав.

Дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 190 КК України.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 28.08.2014 року ОСОБА_4 звільнений від кримінальної відповідальності згідно ст. 49 КК України у зв"язку з закінченням строків давності. ( 5 років). Заявлений цивільний позов у кримінальній справі не розглядався.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_4спричинену матеріальну шкоду у сумі 45 000 гривень, а також передбачені ст.625 ЦК України 3% річних за 5,5 років -7425 грн., інфляцію 15120 грн., а всього 67545 грн.

Відповідач позов не визнав.Посилається на те, що вироком суду не встановлено його вину у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України ( шахрайство).

Спірні відносини які виникли між ним і позивачем грунтуються на договогрі №77 від 01.04.2009 року. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що оплата товару здійснюється пртягом 90 календарних днів з моменту укладення цього договору, але не раніше поставки товару в адресу Замовника. Строк оплати товару настав 30 червня 2009 року. Позивач звернувшись до суду з позовною заявою у листопаді 2014 року пропустив трирічний строк позовнї двності що є підставою для відмови у позові.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В ухвалі Нікопольського міськрайонного суду від 28.08.2014 року про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України у зв"язку з закінченням строків давності вказано, що згідно обвинувального акту у ОСОБА_4 приблизно наприкінці березня 2009 року виник злочинний умисел, направлений на заволодіння майном приватного підприємця ОСОБА_3

Для досягнення своєї мети ОСОБА_4 використав наступні обставини:

Засновником ПП „ Кипарис-Н" ОСОБА_5 20.08.2007 року ОСОБА_4був прийнятий на роботу в ПП „ Кипарис-Н" на посаду директора, але трудовий контракт з ним укладений не був. А відповідно до п.6.5 Статуту ПП" Кипарис" директором може бути сам засновник- фізична особа, або особа з якою власником укладено трудовий контракт.

ОСОБА_4 маючи злочинний умисел направлений на заволодіння майном приватного підприємця ОСОБА_3 з яким останній тривалий час підтримував ділові стосунки і знав як директора приватного підприємства „ Кипарис-Н", запропонував ОСОБА_3 надати йому товар нібито для потреб ПП "Кипарис-Н" на що останній погодився. В результаті вказаних домовленостей 01.04.2009 року, ОСОБА_4 в денний час умисно, з метою заволодіння майном ОСОБА_3 шляхом обману, використовуючи печатку ПП „ Кипарис-Н" та діючи як директор вказаного підпрємства, але жодним чином не в інтересах ПП „ Кипарис-Н", а з власних корисливих мотивів, уклав договір з приватним підприємцем ОСОБА_3 за

№ 77 який підписав та скріпив печаткою ПП „ Кипарис-Н" заздалегідь розуміючи, що умови в подальшому виконувати не буде.

Згідно умов Договору Постачальниу ( ОСОБА_3.) зобов"язуєтся поставити і передати у власність Замовника ( ПП„ Кипарис-Н") товар згідно накладних. Вартість товару по даному договору 45 000 грн. Замовник зобов"язується оплатити товар на протязі 90 календарних діб з моменту підписання договору, але не раніше поставки товару на адресу замовника.

14.04.2009 року ОСОБА_4, згідно рахунку- фактури № 77 від14.04.2009 року отримав три газові котли, вартістю 5000 грн. кожен, 3000м. труби на сумму 30 000 грн. якими розпорядився на власний розсуд, а кошти за отриманий товар наміру сплачувати не мав.

Загальна вартість товару , отриманого від ОСОБА_3 склала 45000 грн. Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфікоовано за ч.2 ст.190 КК України.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідалності у зв"язку із закінченням строків давності ( а.с.3).

Відповідач в судовому засіданні обставини, викладені позивачем в позовній заяві та в ухвалі Нікопольського міськрайонного суду від 28.08.2014 року не заперечував.

Вказуючи, що спірні правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем грунтуються на договорі № 77 від 01.04.2009 року, відповідач фактично визнає договір укладений ним від імені ПП „Кипарис-Н" з ОСОБА_3 на суму 45 000 грн. і отримання на цю суму товару.

Відповідач не заперечує, що товар отриманий ним а не ПП „Кипарис". Не заперечує Відповідач і правомірність пред"явлення позивачем позову саме до нього , а не до ПП „Кипарис", а лиш вважає, що ОСОБА_3 пропустив строк позовної давності стягнення з нього коштів.

Враховуючи наведене, суд вважає що ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_3 матеріальну шкоду на суму 45 000 гривень яка повинна бути з нього стягнена на користь останнього на підставі ст. 1166 ЦК України. .

Договір № 77 від 01.04.2009 року, укладений ОСОБА_4 від імені ПП „Кипарис-Н" з ОСОБА_3 не породжував договірних відносин між позивачем і відповідачем , тому послання відповідача на те, що позивач пропустив строк позовної давності вимог по договору безпідставні.

Суд вважає, що з відповідача на кристь позивача слід стягнути відповідно до ст. 1167,23 ЦК України також моральну шкоду завдану позивачеві неправомірним заволодінням його майном зі сторони відповідача.

Розумним і справедливим буде визначення відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення пені та інфляційних виплат відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки положення вказаної статті застосовуються як відповідальність за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання .

Керуючись ст. 10,11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 23, 1166,1167 ЦК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 45 000( сорок п"ять тисяч гривень), відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн ( п"ять тисяч гривень) в задоволенні іншого відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: В. А. Бабаніна