Справа № 203/5698/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався, що на його балансі знаходиться гуртожиток, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, буд. № 6. Відповідно до п.20 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208 зі змінами та доповненнями станом на 2014 рік останній здійснює експлуатацію гуртожитку. 25.05.2012 року, за вказаною адресою гуртожитку зареєстроване місце постійного проживання відповідача ОСОБА_2, однак з 10.07.2014 року останній не проживає у гуртожитку, своїх речей не зберігає, місце його знаходження невідоме, тому позивач звернувся до суду та просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням (одне ліжко-місце) в буд. № 6 по вул. Набережна Леніна у м. Дніпропетровську (а.с. 1, 2).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу Фонду державного майна України від 21.05.2015 року № 10-15-9581 з Єдиного реєстру обєктів державної власності щодо нерухомого державного майна, гуртожиток за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 6 перебуває на балансі ДП «Придніпровська залізниця», що підтверджується копією зазначеного витягу, наявною в матеріалах справи (а.с. 9).

Окрім цього, у судовому засіданні судом встановлено, що з 25.05.2012 року постійне місце проживання відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстровано в гуртожитку за вищезазначеною адресою (1 ліжко-місце), а з 10.07.2014 року відповідач у гуртожитку не мешкає, виділеною частиною кімнати не користується, не сплачує комунальні послуги за місцем реєстрації, зазначені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, копією акту від 10.09.2015 року, наявною в матеріалах справи (а.с. 11).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ст.9 ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Нормою ст.72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 ЖК України встановлено, що працівники підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що відповідач по справі ОСОБА_2, який зареєстрований в гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 6 (1 ліжко-місце), з 10.07.2014 року не проживає у гуртожитку, житловою площею не користується, між ним та власником житла відсутні будь-які домовленості стосовно строків користування житлом, суд вважає позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 1 218 гривень (а.с.3).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 72, 127, 132 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст.10,11, 57-61, 64, 169, 208, 209, 212-215, 224, 225, 233 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втративправо користування житловим приміщенням (одне ліжко-місце) в будинку №6 по вул. Набережна Леніна в м. Дніпропетровську.

В рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» () судовий збір в розмірі 1218 гривень.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст.223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ф.Ф. Маймур