Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/6148/14-ц Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 46 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Зарицької Г.В.,

при секретарі судового

засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 та неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, такими, що втратили право користування житлом - будинком АДРЕСА_1 В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є власником даного будинку, в якому також зареєстровані його колишня невістка - відповідачка ОСОБА_3 та її неповнолітні діти. У жовтні 2007 року шлюб між його сином та відповідачкою було розірвано і остання разом з дітьми переїхала на постійне місце проживання до своєї матері ОСОБА_6 у АДРЕСА_2, Овруцького району, Житомирської області. З цього часу у будинку не проживають, однак, їх реєстрація порушує його права як власника житлового будинку. Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 30 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. На думку апелянта, судом 1-ї інстанції при вирішенні спору неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт вибуття відповідачки разом із дітьми на постійне місце проживання до іншого населеного пункту у жовтні 2007 року; норми ст.167 ЖК, на які посилається позивач, не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки договір найму між сторонами не укладався; позивач на даний час не проживає у спірному будинку, відповідно не доведено порушення його прав на користування та розпорядження цим житлом.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах, належної правової оцінки зібраних у справі доказів.

Підставами позову, які відповідно до положень ст.ст.31, 214 ЦПК України суд не може змінити за власною ініціативою, є не саме по собі посилання на певну норму закону, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Тому суд, вирішуючи спір, з'ясовує підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідачка після одруження з його сином - ОСОБА_7 разом з дітьми була зареєстрована і проживала у АДРЕСА_1. У жовтні 2007 року вона із-за припинення сімейних відносин виїхала на постійне місце проживання до своєї матері у с.Словечне, Овруцького району, а відтак втратила право користування житлом, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, і припинення сімейних відносин з власником не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Разом з тим, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі своєї відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до норм ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1, Овруцького району, Житомирської області належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 11.08.2008 року (а.с.18-19).

ОСОБА_3 є колишньою невісткою позивача та зареєстрована у спірному будинку разом із неповнолітніми синами ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою Словечанської сільської ради (а.с.16).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12.12.2007 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.12). ОСОБА_7 створив нову сім'ю, в якій народилось троє дітей і всі вони проживають у будинку позивача (а.с.9-11,16).

У жовтні 2007 року відповідачка з дітьми виїхала на інше постійне місце проживання - у належний матері будинок АДРЕСА_1, Овруцького району, де і проживає по теперішній час (а.с.14). В судовому засіданні 28.10.2014 року ОСОБА_3 підтвердила, що спірне житло вона з дітьми залишила 05.10.2007 року і поселилась в будинку матері, отже дана обставина в силу приписів ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Пояснення відповідачки про тимчасовий характер її проживання в будинку матері не підтверджені будь-якими доказами, а навпаки спростовуються вище вказаними письмовими доказами, тому не можуть бути прийняті до уваги.

Отже, з часу вибуття, а це близько 8 років, відповідачка не вжила ніяких заходів щодо збереження або захисту свого права на проживання у спірному будинку. До суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житлом не зверталась, як і питання щодо вселення у спірний будинок, не порушувала, що свідчить про втрату інтересу щодо даного житла і наявність підстав для задоволення позову згідно положень ч.2 ст.405 ЦК України.

Висновки суду 1-ї інстанції, про недоведеність позивачем порушення його прав на користування і розпорядження житловим будинком, так як він на даний час не проживає в ньому, суперечать нормам ст.383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України. Як зазначив позивач, він бажає відчужити житловий будинок, а реєстрація відповідачів, які не проживають в ньому тривалий час, є перешкодою в цьому.

Вказані обставини залишились поза увагою суду 1-ї інстанції.

З огляду на викладене, ухвалене судом рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню в порядку п.п.2-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Визнати ОСОБА_3 та неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: