У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: ОСОБА_2,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр», Житлово-експлуатаційної організації №9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору найму житлового приміщення, визнання недійсним договору найму житлового приміщення, виселення без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Житлово-експлуатаційної організації №9, Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» про визнання права користування квартирою на підставі договору найму житлового приміщення, за касаційною скаргою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр» (далі - КП «ЄРЦ»), Житлово-експлуатаційна організація №9 (далі - ЖЕО №9) звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору найму житлового приміщення, визнання недійсним договору найму житлового приміщення, виселення без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку. В обгрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2011 року ЖЕО №9 05 грудня 2011 року укладено з відповідачами договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1. В подальшому, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року вказане рішення суду було скасоване, а отже договори найму, які були укладені на підставі рішення суду першої інстанції слід розірвати. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 31 січня 2012 року вищевказаний будинок передано на баланс КП «Єдиний розрахунковий центр». 17 квітня 2013 року між КП «Єдиний розрахунковий центр» та відповідачами укладено договір найму спірного житлового приміщення, який позивачі просять визнати недійсним як такий, що укладений внаслідок обману, так як наймачами замовчено наявність обставини, що перешкоджає укладенню правочину, а саме, факт скасування рішення Івано-Франківського міського суду та ухвалення рішення про виселення відповідачів із самовільно зайнятого житлового приміщення, а також у задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права на користування житловим приміщенням, укладення договору житлового найму відмовлено. Позивачі просили розірвати договір найму житлового приміщення від 05 грудня 2011 року, визнати недійсним договір найму житлового приміщення від 17 квітня 2013 року, виселити відповідачів із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В грудні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали зустрічний позов про визнання за ними права користування спірною квартирою, в обґрунтування якого посилались на те, що поселились у зазначену квартиру на підставі дозволу УЖКГ та ЖЕО у 1988 році і проживають в ній по даний час. 05 грудня 2011 року між ОСОБА_6 та ЖЕО №9 укладено договір найму жилого приміщення та оформлено акт здачі-приймання квартири. В установленому порядку 02 грудня 2011 року вони зареєстровані за адресою спірної квартири, отже, вони набули передбаченого законом права на користування жилим приміщенням. Водночас, відповідачем ОСОБА_6 зауважено, що проживаючи у даній квартирі, виконувала усі обов'язки, що випливають із договору найму, сплачуючи при цьому комунальні послуги, проводить ремонт у приміщенні, будь-яке інше житло у неї та відповідача ОСОБА_7 відсутнє. Після скасування судових рішень, якими визнано їхнє право користування житловою площею в даній квартирі, виник спір щодо їхнього виселення. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2012 року, виконавчий лист №0907/2-3953/2011 року про виселення їх із житлового приміщення визнано таким, що не підлягає виконанню. На час набуття ними права користування спірним жилим приміщенням, рішення суду касаційної інстанції про їхнє виселення не було ухвалено, натомість рішення Івано-Франківського міського суду про визнання за ними права користування житловим приміщенням і укладення договору житлового найму було виконано добровільно.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2014 року первісний позов задоволено частково. Розірвано договір найму житлового приміщення на квартиру АДРЕСА_1 від 05 грудня 2011 року. Визнано недійсним договір найму житлового приміщення на квартиру АДРЕСА_1 від 17 квітня 2013 року №02-07/01. Виселено без надання іншого житлового приміщення зі згаданої квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 В задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2015 року вказане рішення в частині задоволення первісного позову скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, КП «ЄРЦ», ЖЕО №9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору найму житлового приміщення, визнання недійсним договору найму житлового приміщення, виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради просить рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр», Житлово-експлуатаційної організації №9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору найму житлового приміщення, визнання недійсним договору найму житлового приміщення, виселення без надання іншого житлового приміщення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині первісних позовних вимог та відмовляючи в цій частині у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що до спірних правовідносин, які склались між сторонами слід було застосовувати положення ст.101 ЖК України, оскільки ОСОБА_6 була дочкою наймача реконструйованої квартири АДРЕСА_2, тому переселившись із батьком з дозволу УЖКГ та ЖЕО №9 на час проведення ремонту у квартиру № 42 у цьому ж будинку, відповідач ОСОБА_6 ніяких самоправних дій по переселенню у спірну квартиру не вчиняла.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що батько позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на підставі дозволу УЖКГ та ЖЕО поселився у спірну квартиру на час проведення реконструкції квартири АДРЕСА_2 та переобладнання її на двокімнатну квартиру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2007 року (а.с. 145), визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2. Зі змісту цього рішення вбачається, що з 1988 року ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживає, оскільки перейшла проживати у квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2011 року, у задоволенні позову УЖКГ Івано-Франківського міськвиконкому та позову ОСОБА_9 відмовлено, позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено. Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, зобов'язано ЖЕО № 9 Івано-Франківського міськвиконкому укласти з ОСОБА_6, ОСОБА_7 договір житлового найму житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_1.

05 грудня 2011 року між ЖЕО №9 та ОСОБА_6 було укладено договір найму житлового приміщення у будинках місцевих рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій (а.с. 139, 143) квартири АДРЕСА_1.

17 квітня 2013 року між КП «Єдиний розрахунковий центр» та відповідачем ОСОБА_6 на підставі рішення суду укладено договір найму житла (квартири) у будинку державного і комунального житлового фонду № 02-07/01 - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2011 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2011 року в частині позову УЖКГ Івано-Франківського міськвиконкому та зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 скасовано. Задоволено позов УЖКГ Івано-Франківського міськвиконкому. Виселено із самовільно зайнятого житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Управління ЖКГ Івано-Франківського міськвиконкому, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ЖЕО № 9 про визнання права на користування житловим приміщенням, укладення договору житлового найму (а.с. 15-17).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2012 року (а.с. 18), залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2013 року (а.с. 19-21), визнано виконавчий лист № 0907/2-3953/2011 від 19 вересня 2012 року про виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7 із самовільно зайнятого жилого приміщення по АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 4 статті 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 3 ЖК УРСР, житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та виданими відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР.

Згідно зі ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до частини першої цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні (стаття 817 ЦК України).

Частиною 3 статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині первісних позовних вимог, апеляційний суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, не встановив належним чином фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для його вирішення, не надав відповідної оцінки наявним у справі доказам, в їх сукупності, натомість відмовив в задоволенні цих позовних вимог з тих підстав, що відповідачі не можуть бути виселеними із спірної квартири без надання іншого житла відповідно до положень ст. 109 ЖК УРСР. Апеляційний суд, зазначаючи про те, що відповідач ОСОБА_6 разом зі своїм батьком ОСОБА_10 вселилась до спірної квартири на підставі дозволу УЖКГ та ЖЕО №9 на час проведення реконструкції та переобладнання квартири АДРЕСА_2, передчасно зауважив, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення ст. 101 ЖК УРСР, щодо надання останнім іншого жилого приміщення в зв'язку з проведенням капітального ремонту будинку, залишивши поза увагою, що рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року (а.с. 15-17) встановлено, що жодної правової підстави для надання у постійне користування ОСОБА_6, ОСОБА_7 спірної квартири не було. Разом з тим, апеляційний суд посилаючись на пояснення представника позивача за первісним позовом, що реконструкція будинку в якому знаходиться спірна квартира, не закінчена до цього часу та не затверджені міськвиконкомом акти про завершення ремонту будинку, залишив поза увагою, що таких даних матеріали справи не містять і судом першої інстанції ці обставини не перевірялись.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору найму жилого приміщення від 05 грудня 2011 року та надаючи оцінку висновкам суду в цій частині, апеляційний суд зауважив, що цей договір не можу бути розірваний за правилами Цивільного кодексу України, а мають бути застосовано положення ст. 108 ЖК УРСР, які передбачають, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом. При цьому, апеляційним судом не перевірено чи діє на момент ухвалення рішення вказаний договір, чи продовжена його дія, оскільки 17 квітня 2013 року було укладено на цю квартиру інший договір найму житлового приміщення за №02-07/01, та чи підлягає взагалі цей договір, з огляду на зазначене, розірванню.

Крім того, апеляційний суд посилаючись на обставини встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2007 року (а.с. 145) про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2, не звернув уваги на те, що за наявності такого рішення остання не має права на відселення до іншого приміщення в разі капітального ремонту, оскільки втратила права на його користування.

Відмовивши позивачу у задоволені первісного позову, апеляційний суд фактично не вирішив спір по суті, не з'ясував порушено чи не порушено право позивача та чи підлягає воно захисту.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог не відповідає вимогам ст.ст. 213, 303, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а отже не є предметом касаційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр», Житлово-експлуатаційної організації №9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору найму житлового приміщення, визнання недійсним договору найму житлового приміщення, виселення без надання іншого житлового приміщення скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук