Справа № 304/130/15-ц
Провадження № 2/304/149/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

при секретарі - Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання недійсним ордеру та скасування рішення виконкому Перечинської міської ради Закарпатської області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та Перечинської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Перечинської міської ради № 27 від 05 травня 2010 року в частині видачі ордеру серії УГ-2 № 006010 відповідачу ОСОБА_2 та визнання його недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 14 травня 2010 року на підставі рішення виконавчого комітету Перечинської міської ради № 27 від 05 травня 2010 року ОСОБА_2 було видано ордер на право зайняття однієї кімнати жилою площею 24,22 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1. Вказаний ордер дійсний протягом десяти днів. Однак, встановлений десятиденний термін вселення до житлового приміщення ОСОБА_2 пропустила, оскільки датою реєстрації у її паспорті є 02 липня 2010 року. Також вказаний термін пропустили і члени її сім'ї, зазначені у ордері - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які протягом десятиденного терміну не вселились у виділене приміщення, у зв'язку з чим виданий ордер втратив чинність. Крім цього на вселення у вказане приміщення члени сім'ї своєї згоди не надавали. Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_6 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій посилається на те, що міською радою при видачі відповідачці ОСОБА_2 ордера на квартиру, порушено черговість при передачі у власність житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста. З наведених підстав просив визнати недійсним та скасувати ордер № 006010 серії УГ-2, виданий виконкомом Перечинської міської ради 14 травня 2010 року ОСОБА_2 та членам її сім'ї на підставі рішення № 27 від 05 травня 2010 року, а також визнати незаконним та скасувати вказане рішення в частині видачі ордеру ОСОБА_2 у зв'язку з порушенням черговості виділення житлових приміщень з комунального житлового фонду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 змінений позов підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення зміненого позову заперечили, відповідач подала письмове пояснення посилаючись на те, що недійсність ордеру визначається в окремих випадках, які чітко перераховані у ст. 59 ЖК України і жодного зазначення про визнання його недійсності у зв'язку з пропуском строку вселення не передбачено. Навпаки, у ордері зазначено про його дійсність протягом десяти днів, тобто такий вже немає юридичної сили, а відповідно й правових підстав визнавати його недійсним також нема. Також, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 не навів жодної підстави позову щодо порушення його прав та інтересів, а тому він є неналежним позивачем. Крім цього позивач вже звертався до суду з позовом до неї про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 вересня 2010 року, у якому рішенням Перечинського районного суду від 27 лютого 2014 року йому було відмовлено; вказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області.

У судовому засіданні представник Перечинської міської ради Варчук О.О. змінений позов не визнала та подала письмове заперечення, в якому зазначає, що спірний ордер був виданий відповідачці на підставі рішення виконавчого комітету міської ради № 27 «Про взяття громадян на квартирний облік» від 05 травня 2010 року, яким одночасно було вирішено зняти ОСОБА_2 із загальної квартирної черги, яка є при виконкомі міської ради. Разом з цим, як вбачається із заяви відповідачки від 02 квітня 2009 року та наданих нею договорів щодо обслуговування квартири АДРЕСА_1, на час подання заяви така вже близько трьох років проживала у даній квартирі, а тому твердження позивача про несвоєчасність її вселення є нікчемною. При таких обставинах реєстрація відповідача у вказаній квартирі жодним чином не свідчить про те, що остання постійно проживала та користувалася нею або ж має право на користування чи вселення у квартиру. Також посилається на те, що обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача, однак жодні його права рішенням виконавчого комітету та виданим на його підставі ордером не порушені, а тому ордер не може бути визнано недійсним через відсутність підстав для такого визнання. Спірний ордер, як і саме оспорюване рішення є актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх використання, тому не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. Крім цього, вимогу про визнання ордеру недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ст. 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством, цим Кодексом та іншими актами законодавства. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області № 27 «Про взяття громадян на квартирний облік» від 05 травня 2010 року, відповідачу ОСОБА_2 передано в користування квартиру, загальною площею 36 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, знявши її із загальної черги, яка є при виконкомі Перечинської міської ради (а. с. 40).

Також встановлено, що на підставі вказаного рішення відповідачу, сім'я якої складається з чотирьох чоловік, видано ордер № 006010 серії УГ-2, на право зайняття житлової площі 24,22 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 4).

Відповідно до ст. 59 цього Кодексу ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Позивач як на одну з підстав недійсності ордеру посилається на те, що ОСОБА_2 та члени її сім'ї в десятиденний строк не вселилися у квартиру АДРЕСА_1, оскільки відповідач прописалася в ній аж на 49 день після видачі ордеру.

Як роз'яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Тобто сама по собі прописка (реєстрація) наймача не може свідчити про дату його вселення у житлове приміщення.

Крім цього, ОСОБА_2 у вказаній квартирі проживала ще задовго до видачі ордеру, що стверджено в судовому засіданні представником міської ради та доведено наявними в матеріалах справи договорами про надання комунальних послуг (а. с. 41-49).

Таким чином, десятиденний строк на вселення ні вона, ні члени її сім'ї не пропустили.

Що стосується посилання позивача ОСОБА_1 на те, що члени сім'ї відповідача своєї згоди на вселення у квартиру АДРЕСА_1 не надавали, суд також відхиляє, оскільки ордер № 006010 серії УГ-2 від 14 травня 2010 року видано як ОСОБА_2, так і членам її сім'ї - ОСОБА_3 (чоловіку), ОСОБА_4 (сину) та ОСОБА_5 (доньці) (а. с. 4, на звороті), яким в подальшому на підставі рішення виконкому Перечинської міської ради № 51 «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 серпня 2010 року передано вказану квартиру у приватну спільну сумісну власність, а 22 вересня 2010 року їм видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 (а. с. 20-25). Отже, наведені обставини жодним чином не свідчать про порушення їх прав як членів сім'ї наймача.

Також матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу порушення відповідачем правил черговості при наданні ОСОБА_2 та членам її сім'ї ордеру на житлове приміщення, а саме на квартиру АДРЕСА_2.

Крім цього, позивачем та його представником у судовому засіданні взагалі не наведено, яким чином порушено його права та інтереси спірним рішенням виконкому та виданим на його підставі ордером, а тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 31, 58, 59 ЖК Української РСР, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання недійсним ордеру та скасування рішення виконкому Перечинської міської ради Закарпатської області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Ганько І. І.