УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Наталії Вікторівни, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 р. головний державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Руденко Н.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 45037093 з примусового виконання виконавчого листа № 761/5386/13-ц, виданого 02.09.2013 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 474 560, 94 грн.

Враховуючи, що в строк, наданий для самостійного виконання рішення, боржник свої зобов'язання не виконав, державний виконавець стверджував про наявність підстав вважати, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року у задоволенні подання головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві РуденкоН.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що судом не було досліджено обставини щодо ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Посилаючись на норми ст. 377-1 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», вказував, що саме за рішенням суду органи ДПС зобов'язані тимчасово обмежити виїзд громадянина за межі України.

Справа № 761/34208/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2599/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Враховуючи дані обставини, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року і постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши письмові докази по справі та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Руденко Н.В. від 13.10.2014 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 761/5386/13-ц, виданого 02.09.2013 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 474 560, 91 грн. (а.с. 8).

З метою виконання судового рішення державним виконавцем було направлено запити до відповідних органів державної влади про надання інформації щодо реєстрації місця проживання, місця роботи ОСОБА_2, наявності у нього майна.

Згідно відповідей № та № від 13.10.2014, наданих Пенсійним Фондом України, інформація щодо ОСОБА_2 як особи- боржника, який працює за трудовим та цивільно-правовим договором або отримує пенсію, та про останнє місце роботи відсутня (а.с. 10, 11).

Як вбачається з відповіді ДПС України № від 14.10.2014, платник податків з податковим номером НОМЕР_4 на обліку в органах ДПС не перебуває (а.с 12).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців за ОСОБА_2 нерухоме майно не значиться (а.с. 15, 16).

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 вказаного Закону встановлено перелік підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, якщо громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, необхідною умовою застосування санкцій у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов'язань, але й факт ухилення боржника від їх виконання.

Разом з тим, належних доказів на підтвердження фактів умисного ухилення ОСОБА_7 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, державний виконавець не надав. Зокрема, в матеріалах справи відсутні відомості щодо направлення та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.10.2014, викликів державного виконавця.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не досліджено обставини щодо ухилення боржника від виконання судового рішення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження факту направлення та обізнаності ОСОБА_7 про наявність виконавчого провадження і викликів державного виконавця, їх ігнорування тощо суду не надано.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаного подання державного виконавця.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та постановленні ухвали судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегі суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва