АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5110/15 Справа № 202/8632/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що з 23 квітня 1988 року по 23 грудня 2014 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було придбано 31.05.2007 року за договором купівлі-продажу 23/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську, 10.07.1997 року автомобіль «Опель Омега», державний номер НОМЕР_1, в 2008 році ОСОБА_2 за їхні спільні кошти придбала торговельне місце на договірних умовах для зайняття підприємницької діяльності за 65000 грн. та придбала товар з Туреччини на суму 160000 грн., він є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Автолюбитель -2» та має у кооперативі гараж, а також ними була приватизована двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальної площі 46,2 кв. м. і житлової площі 27,9 кв. м., відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.08.2007 року, яку він отримав першочергово, як інвалід війни в Афганістані. Оскільки угоди про поділ спільного майна після розірвання шлюбу вони не досягли ОСОБА_3, уточнюючи свої позовні вимоги в ході розгляду справи, просив суд визнати за ними по 1/2 частині 23/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську, присудити йому в натурі на праві приватної власності автомобіль «Опель Омега», державний номер НОМЕР_1, визначити порядок користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, виділивши йому в користування ізольовану кімнату, житловою площею - 17,5 кв. м., з якої міститься вихід на лоджію площею 2,3 кв. м., а ОСОБА_2 - кімнату житловою площею 10,4 кв. м., залишивши в їхньому загальному користуванні коридор, площею 4,7 кв. м., вбудовану шафу площею 0,4 кв. м., ванну кімнату, площею 2,1 кв. м., вбиральню, площею 1,2 кв. м., кухню, площею 7,6 кв.м..

ОСОБА_2 предявила до ОСОБА_3 зустрічну позовну заяву, в якій просила суд розділити їх спільне майно виділивши їй в натурі 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_4, вартістю 19454 грн., а ОСОБА_3 - автомобіль «Опель Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1, 1988 року випуску, вартістю 66000 грн., та набутий за час шлюбу гаражний бокс НОМЕР_4 в ОК ГБК «Автолюбитель-2», вартістю 135000 грн., посилаючись на те, що 31 травня 2007 року нею було придбано за 19454 грн. за договором купівлі-продажу 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_4, яка складається з однієї жилої кімнати площею 14,4 кв.м., сіней площею 3,2 кв.м., ванної площею 3,6 кв.м., кухні площею 6,3 кв.м., та яке вона використовує лише в літній період як дачний будинок. Своє право власності на нього вона належним чином зареєструвала в КП «ДМБП» 27.06.2007 року згідно витягу за №15055746 про реєстрацію права власності на нерухоме майно і вважає його своїм особистим, як придбаного за кошти від продажу 27 травня 1997 року батьківського будинку по АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську, що успадкували після смерті своїх батьків вона з рідним братом ОСОБА_4, який не заперечував аби придбане нерухоме майно за кошти проданого батьківського будинку було оформлено на її ім'я, а також на її ім'я була оформлена довіреність від імені їхньої бабусі ОСОБА_5, яка довірила їй відчуження належної їй частки в батьківському будинку, але при цьому вона не заперечує проти розподілу вказаного майна при розподілі їх сумісного майна. Крім того, за частину отриманих від проданого батьківського будинку коштів нею за довідкою рахунком 10.07.1997 року було придбано автомобіль «Опель Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1, 1988 року випуску, вартість якого станом на теперішній час складає 66000 грн. і який зареєстрований на її ім'я згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.07.1997 року, тому також вважає його своєю особистою власністю, але не заперечує, щоб він приймав участь при розподілі їх сумісного майна. А на побудований впродовж 1998-2000 років з цегли двоповерховий гараж в гаражному боксі НОМЕР_4 в другому ряду в ОК ГСК «Автолюбитель-2», користувачами якого є вони, право власності належним чином не зареєстровано, тому його має бути виділено тільки в користування без визнання права власності, при цьому згідно довідки за ОК ГСК «Автолюбитель-2» від 19.06.2013 року його орієнтовна вартість визначена 45 000 грн., а станом на 11.03.2015 року - 135000 грн., і вона не заперечую проти його виділення в користування ОСОБА_3 та про виділ йому всього майна більшої вартості без стягненні з нього грошової компенсації.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року визначений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську з виділенням ОСОБА_3 в користування житлову кімнату (приміщення № 6), площею 10,4 кв.м., ОСОБА_2 - житлову кімнату (приміщення № 7), площею 17,5 кв.м., та залишенням всіх інших приміщень квартири, а саме коридор, кухню, вбиральню, вбудовану шафу, ванну кімнату та лоджію, у їх спільному користуванні.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності в цілому на автомобіль «Opel Omega», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, модель 1988 року, седан перламутрово-голубого кольору, двигун № НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3, та право одноосібного користування гаражем НОМЕР_4 у ряді № 2, який розташований в Обслуговуючому кооперативі «ГБК «Автолюбитель-2», а за ОСОБА_2, як за одноосібною власницею, визнано право власності на 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_4.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат по справі.

З підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права позивачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині залишення в спільному користуванні лоджії в квартирі АДРЕСА_1 та постановити нове рішення, яким виділити в її одноособове користування цієї лоджії.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду, скасувавши його в частині визнання за ОСОБА_2, як за одноосібною власницею, право власності на 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_4 в м. Дніпропетровську, та визнання за ним право одноосібного користування гаражем НОМЕР_4 у ряді № 2, який розташований в Обслуговуючому кооперативі «ГБК «Автолюбитель-2»; визнати за ними право власності по 1/2 частині 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську та визначити порядок користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, виділивши йому в користування ізольовану кімнату, житловою площею - 17,5 кв. м., з якої міститься вихід на лоджію площею 2,3 кв. м., а ОСОБА_2 - кімнату житловою площею 10,4 кв. м., залишивши в загальному користуванні коридор, площею 4,7 кв. м., вбудовану шафу площею 0,4 кв. м., ванну кімнату, площею 2,1 кв. м., вбиральню, площею 1,2 кв. м., кухню, площею 7,6 кв.м., посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу та перевіривши доводи скарг колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, з 23 квітня 1988 року по 05.01.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та від сумісного життя дітей не мають.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.09.2007 року і технічного паспорту ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часової власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 46,2 кв.м. та житловою площею 27,9 кв.м., яка складається із житлової кімнати, площею 17,5 кв.м., житлової кімнати, площею 10,4 кв.м., кухні, площею 7,6 кв.м., ванної кімнати, площею 2,1 кв.м., вбиральні, площею 1,2 кв.м., коридору, площею 4,7 кв.м., вбудованої шафи, площею 0,4 кв.м., лоджії, площею 2,3 кв.м., але між сторонами існує спір з приводу порядку користування цією квартирою.

За договором купівлі-продажу від 31.05.2007 року ОСОБА_2 за 19454 грн. придбала 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську з відповідною часткою надвірних споруд та побудов.

Також під час шлюбу у 1997 році сторони придбали автомобіль «Опель Омега», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який на праві власності 10.07.1997 року був зареєстрований за ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5

Згідно довідки Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив Автолюбитель-2» від 19.06.2013 року ОСОБА_3 є членом цього кооперативу і власником гаражу НОМЕР_4 в 2 ряду, орієнтовна вартість якого на той час - 45 000 грн., а за довідкою цього ж кооперативу від 11.03.2015 року орієнтовна вартість гаражу на той час - 135 000 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 60, 70, 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" розяснено, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22).

Між тим, визначаючи в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності в цілому на спірний автомобіль та право одноосібного користування спірним гаражем, а за ОСОБА_2 - право власності на 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_4 в м. Дніпропетровську, суд при розгляді справи зазначені обставини справи, норми діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та розяснення Верховного Суду України залишив поза увагою, в порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України в рішенні не встановив вартості спірного майна на час розгляду справи, дійшовши передчасного висновку про меншу вартість вказаної 23/100 частки будинку від сукупної вартості 1/2 частки автомобіля та 1/2 частки гаражу, а також не врахував, що ОСОБА_3 не заявлялося вимог про виділення йому в користування спірного гаражу і сторони не набули право власності у встановленому законом порядку на цей гараж, який належить Обслуговуючому кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив Автолюбитель-2», тому він не може бути предметом поділу спільного сумісного майна подружжя, сторонами не було надано в суді першої інстанції будь-яких доказів вартості спірного майна і ніяких клопотань про призначення експертизи з цього питання не заявлялося, в тому числі, і в судовому засіданні апеляційного суду, яким сторонам розяснювалися положенняст. 10 ЦК України щодо наслідків вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій, а надані апеляційному суду пояснення сторін, звіти та висновки оцінювачів в цій частині містять між собою суттєві протиріччя, що позбавляє суд можливості правильно визначитися з різницею у вартості виділеного сторонам майна без експертного висновку з відповідним дослідженням, при цьому сторони не змогли навести поважних причин, з яких ці докази не могли бути представлені суду першої інстанції, у звязку з чим вони не можуть бути покладені колегією суддів за основу рішення суду.

Крім того, розглядаючи позовні вимоги стосовно зазначеного гаражу судом не було залучено до участі у справі Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив Автолюбитель-2», як і не зазначила його у своєму позові ОСОБА_2, заявляючи такі вимоги, при цьому судом було вирішено питання про його права та обовязки у його відсутність, чим були порушені його процесуальні права щодо надання своїх доказів і заперечень на цей позов, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями залучати до участі у справі особу, яка не була залучена судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

Не ґрунтуються на вимогах закону і висновки суду про можливість визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську з виділенням ОСОБА_2 в користування житлової кімнати, площею 17,5 кв.м., а ОСОБА_3 значно меншої житлової кімнати, площею 10,4 кв.м., із залишенням у їх спільному користуванні інших приміщень, зокрема, лоджії, з посиланням на фактично склавшийся між сторонами такий порядок проживання в квартирі, оскільки суд в підтвердження цих обставин не навів в рішенні ніяких доказів, які в матеріалах справи також відсутні, в тому числі, і докази неможливості розподілу квартири в натурі, та при цьому не врахував, що при такому розподілі будуть суттєво порушені законні права однієї із сторін, які за змістом наведених норм закону мають рівні права власності на спірне майно, та що прохід до лоджії можливий лише через житлову кімнату, яка виділена тільки ОСОБА_2.

Оскільки під час розгляду цієї справи апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, колегія суддів вважає за необхідне згідно ч. 3 ст. 303 та ст. 309 ЦПК України рішення суду скасувати в повному обсязі, вийшовши за межі апеляційних скарг, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених сторонами позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначення порядку користування квартирою і зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя видмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: