АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/3993/2015р. Головуючий у І інстанції Лужецька О.Р.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав , викладених у ній, а також для обґрунтування незаконності ухвали суду надали суду апеляційної інстанції облікову картку № 58215718 ВРЕР-12 від 10.03.2015 року та повідомлення Головного управління в місті Києві Управління державної автомобільної інспекції від 06 березня 2015 року № 10/0-310 про те , що на підставі рішення Шевченківського районного суду від 11 листопада 2013 року анульована реєстрація автомобіля HYUNDAI TUCSON, 2008 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 і для зняття з обліку пропонувалося ОСОБА_1 забезпечити явку до реєстраційного підрозділу по вул. Новокостянтинівська, 8 в м. Києві для здачі державних номерних знаків та свідоцтва про реєстрацію, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд виходив з того, що позивач не надала доказів в підтвердження вчинення відповідачем дій по відчуженню майна, а тому не вбачав реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем, вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

У позовній заяві позивач просила витребувати із незаконного володіння відповідача автомобіль марки Хюндай Туксон, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, ідентифікатор ТЗ НОМЕР_4 та передати їй, визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію ТЗ, зняти автомобіль з державної реєстрації.

В заяві про забезпечення позову, посилалася на те, що відповідач може в будь-який момент здійснити відчуження автомобіля на користь інших осіб, передати автомобіль у власність третім особам, що значно утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Як видно , з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Хюндай д.н. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3 , придбаного через біржу ОСОБА_2, довідка-рахунок ТОВ"Автокорпорація" серії ДПІ № 789763 від 19.10.2012 року( а.с.4-6, 61-63).

Таким чином, предметом спору між сторонами є рухоме майно, а саме: автомобіль Хюндай д.н.НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3 та спір виник щодо витребування цього майна із чужого незаконного володіння.

У суді апеляційної інстанції позивач надала суду облікову картку № 58215718 ВРЕР-12 від 10.03.2015 року та повідомлення Головного управління в місті Києві Управління державної автомобільної інспекції від 06 березня 2015 року № 10/0-310 про те , що на підставі рішення Шевченківського районного суду від 11 листопада 2013 року анульована реєстрація автомобіля HYUNDAI TUCSON, 2008 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 і для зняття з обліку пропонувалося ОСОБА_1 забезпечити явку до реєстраційного підрозділу по вул. Новокостянтинівська, 8 в м. Києві для здачі державних номерних знаків та свідоцтва про реєстрацію.

Проте, як пояснила позивач, вона не може виконати ці вимоги , оскільки відповідач не надає їй транспортний засіб та відповідні документи, а тому у неї є обґрунтовані побоювання щодо того, що зазначений транспортний засіб може бути відчужений відповідачем.

Однак, суд на зазначені вимоги закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України не звернув увагу і не роз'яснив позивачу відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України його право, якщо вважав , що відсутні необхідні дані для вирішення зазначеного питання, щодо надання доказів в підтвердження своїх доводів та належним чином не перевірив доводів позивача щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Виходячи з наведеного , ухвалу суду законною і обгрунтованою назвати не можна, а відтак така ухвала підлягає скасуванню , а питання - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,304,307,312,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року скасувати, а питання забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: